סכר קוריס

סכר קוריס (ביוונית: Φράγμα Κούρη, באנגלית: Kouris Dam) הוא הסכר הגדול ביותר בקפריסין. הוא נמצא במחוז לימסול וסוכר את נהר קוריס, יחד עם עוד כמה נהרות קטנים יותר כמו נהר לימנאטיס. נהר דיאריזוס מוזרם אל המאגר באמצעות צינור תת־קרקעי שאורכו כ-14.5 ק"מ הסכר נמצא 15 ק"מ צפון־מערבית לעיר לימסול ו-6 ק"מ מערבית לכפר איפסונאס (Ypsonas), בגובה של 250 מטר מעל פני הים. שטח האגן המתנקז למאגר קוריס כ-300 קמ"ר. מטרותיו העיקריות של הסכר הן אגירת מים עונתית ורב־שנתית עבור מי שתייה והשקיה, וכן ויסות שיטפונות. רקע הידרולוגי אגן קוריס הוא אחד מאגני המים הגדולים והחשובים בקפריסין, כאשר ספיקתו השנתית הממוצעת של נהר קוריס היא כ-36 מיליון מ"ק. האגן משתרע מהמדרונות הדרומיים של רכס טרודוס ועד קו החוף, ולאורכו קיימים הפרשים טופוגרפיים משמעותיים המסתכמים בירידה של כ-2,000 מטר לאורך מרחק קצר יחסית. מבחינה גאולוגית, מורכב חלקו הצפוני של האגן מסלעים געשיים אטומים למים, היוצרים את האקוויפר המשמעותי ביותר במדינה. חלקו הדרומי מורכב מסלעי משקע בעלי יכולת אטימה נמוכה יותר. בקפריסין אקלים צחיח-למחצה המתאפיין בממוצע משקעים של כ-500 מ"מ לשנה. לאורך השנים, כמות המשקעים השנתית בקפריסין הלכה וירדה[דרושה הבהרה] ועל כן נעשו מאמצים על מנת להוריד את התלות בגשם למי שתייה והשקיה.[דרוש מקור] אחד מן המאמצים האלו הוא מיזם המוביל הדרומי (Southern Conveyor Project), אשר מטרתו היא לאסוף עודפי מים מההרים והאזורים הגשומים בדרום-מערב קפריסין, ולהובילם למרחק של 120 ק"מ לדרום-מזרח האי. היסטוריה והקמה הקמת הסכר הוצעה לראשונה בשנת 1968 על ידי רשות המים הקפריסאית (Water Development Department – WDD). לאחר כמה בדיקות היתכנות שבוצעו על ידי החברה הצרפתית סוגרה (Sogreah), הסתיים תכנון הסכר בשנת 1981. כשלוש שנים לאחר מכן, בינואר 1984 נחתם חוזה משותף לבנייתו עם חברת J&P היוונית ואימפרג'ילו (Impregilo) האיטלקית. עלות הבנייה הסתכמה בכ-29 מיליון לירה קפריסאית (כ-48.2 מיליון יורו), במימון משותף של קפריסין ושל בנק ההשקעות האירופי (The European Investment Bank, בראשי תיבות: EIB). הבנייה הסתיימה בספטמבר 1988, והסכר נחנך רשמית ב-22 באפריל 1989, על ידי נשיא קפריסין יורגוס ואסיליו. לצורך הקמתו, הועתק ממקומו הכפר אלאסה (Alassa), בעלות שהוערכה בכ-5 מיליון לירה קפריסאית (כ-8.3 מיליון יורו). כיום נמצאים שרידי הכפר הישן בשטח המאגר, מוצפים כאשר מפלסו עולה ונחשפים בעת בצורת. מאז הקמתו, עלה הסכר על גדותיו שלוש פעמים: ב-4 במרץ 2004, ב-6 באפריל 2012, וב-7 בינואר 2020. השפעה אקולוגית וסביבתית הקמת הסכר עוררה התנגדות בקרב ארגוני סביבה שחששו מהשפעותיו על אגם המלח של לימסול (Limassol Salt Lake), אגם מים מליחים הסמוך לעיר. האגם הרדוד מושך אלפי ציפורים נודדות בכל עונה, המשתמשות בו כתחנת מעבר, וכן מאכלס בחודשי החורף אלפי פריטי פלמינגו (מסוג: Phoenicopterus roseus). כמו כן, הקמת סכרים משנה את משטר הזרימה הטבעי של מים במרחב ומשפיעה על מאגרי מים טבעיים, זרימה בנחלים, תדירות הצפות, סחיפת קרקעות ושינוי בבתי גידול בערוצי נחלים. למרות ההשפעות האקולוגיות האלו, ההשפעה הסביבתית של הקמת הסכר מורכבת יותר – במאגר קוריס נוצר בית גידול חדש של מים מתוקים, אשר כיום מושך אליו בעלי חיים, ציפורים ותיירים. גלריה קישורים חיצוניים הערות שוליים