קרואטיה

רפובליקת קרואטיה (בקרואטית: ‏‏Ⓘ‏, הגייה: [repǔblika xř̩ʋaːtskaː], תעתיק: רֶפּוּבְּלִיקָה חְרְוַאטְסְקָה) ובקיצור קרואטיה (בקרואטית: Hrvatska) היא מדינה במערב חבל הבלקן. קרואטיה גובלת בהונגריה בצפון, עם סלובניה בצפון מערב, עם סרביה במזרח, עם מונטנגרו בדרום מזרח, עם בוסניה והרצגובינה במזרח ובדרום, וכן עם הים האדריאטי במערב. מדינת קרואטיה המודרנית קיבלה עצמאות מיוגוסלביה הסוציאליסטית בשנת 1991. ב-2009 הצטרפה קרואטיה לברית נאט"ו, ב-2013 הצטרפה לאיחוד האירופי כמדינה ה-27, וב-2023 הצטרפה לאמנת שנגן ולגוש האירו והחליפה את מטבעה הרשמי מקונה לאירו. היסטוריה ערך מורחב – היסטוריה של קרואטיה הקרואטים הגיעו לאזור קרואטיה של היום במאה ה-7 לספירה. בראשית המאה ה-10 הם הקימו ממלכה משלהם. מאוחר יותר השתלטו עליה ההונגרים, ובתחילת המאה ה-12 הפכה "ממלכת קרואטיה" לחלק מהונגריה. במשך מאות שנים שהייתה נתונה לשלטון הונגרי, שמרה הישות הקרואטית על אוטונומיה. במאה ה-16 כבשה האימפריה העות'מאנית את רוב שטחי קרואטיה, ועל החלק הנותר השתלט בית האבסבורג. בסוף המאה ה-17 הצליחה האימפריה ההבסבורגית לכבוש את האזורים שהיו קודם לכן בשליטת העות'מאנים. בשנת 1918 הצטרפה קרואטיה לחבלים נוספים באזור מערב הבלקן, ואלו ייסדו יחד את "ממלכת הסרבים הקרואטים והסלובנים", אשר שמה שונה מאוחר יותר לממלכת יוגוסלביה. במהלך מלחמת העולם השנייה הקימו הכובשים הנאצים בקרואטיה ממשלת בובות של תנועת האוסטאשה בהנהגת הפשיסט הקרואטי אנטה פאבליץ' וזו השמידה מאות אלפי יהודים, צוענים וסרבים. הקרואטים תחת ממשלתו של פאבליץ' היו משתפי הפעולה היחידים של הנאצים שהקימו מחנות ריכוז של ממש בעצמם, ותפעלו אותם באופן אכזרי גם לעומת הנאצים. הגדול באלו היה מחנה יאסנובאץ. בתום המלחמה הפכה קרואטיה לרפובליקה במסגרת יוגוסלביה. ביוני 1991 הכריזה קרואטיה על עצמאותה (גם שכנתה הצפונית סלובניה הכריזה על עצמאותה באותה שנה). בעקבות זאת פרצה מלחמה בין הקרואטים לסרבים. צבא יוגוסלביה, שבו היה רוב סרבי, תמך בסרבים. הסרבים כבשו במסגרת זו כ-30% משטחי קרואטיה. בשנת 1995, במהלך המלחמה בין סרביה לבוסניה, פתחו הקרואטים במלחמה נגד המובלעת הסרבית במרכז קרואטיה. הקרואטים ניצחו במערכה זו, אף על פי שנשמעה ביקורת בעולם לגבי האופן בו הלחימה בוצעה ויש שטענו שמטרתה הייתה טיהור אתני של קרואטיה מסרבים. לאחר סיום הלחימה קרואטיה הפכה לאחת המדינות היציבות בבלקן (יחד עם סלובניה). פוליטיקה נשיאי קרואטיה נבחרים לתפקידם בבחירות כלליות אחת לחמש שנים, ויכולים לכהן עד שתי קדנציות ברציפות. משנת 2000 כיהן בתפקיד סטייפן מסיץ', פוליטיקאי עצמאי שהצטרף למפלגת האיחוד הדמוקרטי הקרואטי ונבחר מטעמה. הוא כיהן בתפקידו עשר שנים. בפברואר 2010 נבחר לתפקיד איוו יוסיפוביץ', מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הקרואטית וכיהן בתפקיד חמש שנים. מפברואר 2015 כיהנה כנשיאת קרואטיה קולינדה גרבר-קיטרוביץ', האישה הראשונה בתפקיד זה. החל מפברואר 2020 מכהן בתפקיד זוראן מילנוביץ'. הפרלמנט הקרואטי מכיל כ-151 נציגים הנבחרים מדי ארבע שנים על פי מחוזות בחירה הפרלמנט בנוי בצורה של בית מחוקקים חד-ביתי. ראש ממשלת קרואטיה נבחר על ידי הנשיא. ראש ממשלת קרואטיה הנוכחי הוא אנדריי פלנקוביץ' (נכנס לתפקידו באוקטובר 2016). בשנים 2003–2009 כיהן כראש הממשלה איבו סאנאדר ממפלגת האיחוד הדמוקרטי הקרואטי. לאחר התפטרותו ב-2009, נבחרה לתפקיד ג'דרנקה קוסור ממפלגתו, האישה הראשונה בתפקיד. חלוקה אדמיניסטרטיבית ערך מורחב – מחוזות קרואטיה קרואטיה מחולקת ל-20 מחוזות (županija - ז'ופאניה). הבירה זאגרב איננה חלק ממחוז זאגרב. אוסייק-ברניה איסטריה (מחוז) ביילובאר-בילוגורה קרלובץ (מחוז) קופריבניצה-קריז'בצ'י קרפינה-זגוריה ליקה-סני מג'ימוריה פרימוריה-גורה סיסאק-מוסלאבינה ואראז'דין זאגרב דוברובניק-נרטבה ספליט-דלמטיה שיבניק-קנין זאדאר (מחוז) ברוד-פוסבינה פוז'גה-סלבוניה וירוביטיצה-פודראבינה ווקובאר-סריימיה צבא וביטחון ערך מורחב – הכוחות המזוינים של קרואטיה קרואטיה הצטרפה לנאט"ו ב-1 באפריל 2009. במרץ 2026, השיבה קרואטיה את שירות החובה לצבא, לראשונה לאחר 17 שנה, על רקע המלחמה באוקראינה והמתיחות הביטחונית באירופה. המחזור ההראשון של הגיוס זכה להיענות גבוהה, כאשר כמחצית מהמגויסים התנדבו לשירות עוד בטרם קבלת צו הגיוס הרשמי. כלכלה כלכלת קרואטיה צמחה במהירות בשנים שלאחר מלחמת יוגוסלביה, והיא נחשבת למדינה מבוססת יחסית לשכנותיה היוגוסלביות (שנייה לסלובניה), אך האבטלה בה גבוהה. התעשייה תורמת 19% מהתל"ג. המוצרים העיקריים הם כימיקלים, מוצרי אלקטרוניקה, פלדה, אלומיניום, נייר, מוצרי עץ, טקסטיל, ספינות, מוצרי נפט ומוצרי מזון. בקרואטיה מגדלים בעיקר חזירים, בקר ועופות. החקלאות תורמת 10% מהתל"ג והגידולים העיקריים הם חיטה, תירס, סלק, סוכר, חמניות, זיתים, פרי הדר, ענבים, ירקות. קרואטיה עשירה באוצרות טבע ובהם נפט, פחם, ברזל וגז טבעי וכן יהלומים. הכוח ההידרואלקטרי של הנהרות מספק כ-60% מתצרוכת החשמל. קרואטיה ביקשה להצטרף לאיחוד האירופי ב-2003, וקיבלה מעמד של מדינה מועמדת ביוני 2004. מאז אוקטובר 2005 קרואטיה ניהלה, במשך שש שנים, משא-ומתן להצטרפות לשורות האיחוד. ב-2011 נציבות האיחוד האירופי בבריסל מסרה כי קרואטיה התקבלה, וביולי 2013 הצטרפה כחברה ה-28 של האיחוד האירופי. לצורכי המאבק בשחיתות שלטונית הוקם משרד למלחמה בשחיתות ובפשע המאורגן. קרואטיה מדורגת במקום ה-55 (2016) מהיבט זה. ביולי 2022 אושר צירופה של קרואטיה בתור החברה ה-20 בגוש האירו, אשר נכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2023. מגזר התיירות של המדינה הוא 20% מהתוצר ו-16.9% מהתל"ג. מלבד הסתמכותה הרבה על תיירות, ענף היצוא המוביל של קרואטיה הוא דלק גולמי ומזוקק עם 4.27% ו־3.45% מהיצוא הכולל שלה, בהתאמה, ואחריהם תרופות ארוזות ומוצרים גולמיים לתעשיית הרפואה. דמוגרפיה אוכלוסיית קרואטיה מונה כ-3.8 מיליון תושבים (נכון ל-2021). תוחלת החיים עומדת על כ-78.2 שנים בממוצע. שיעור הפריון עומד על 1.6 ילדים לאישה. חלוקה דתית: 72% קתולים, 14% נוצרים אורתודוקסים, 1.5% מוסלמים, 12.5% אחרים. חלוקה אתנית: 88% קרואטים, 4% סרבים, 1% בוסנים, 0.5% סלובנים, 0.5% הונגרים, 6% אחרים. ערים עיקריות בקרואטיה - זאגרב (708,000 תושבים), ספליט (221,156 תושבים), רייקה (167,000 תושבים), אוסייק (105,000 תושבים), זאדר (76,000 תושבים). יהדות קרואטיה ערכים מורחבים – יהדות קרואטיה, שואת יהודי קרואטיה סוחרים יהודים הגיעו לראשונה לצפון קרואטיה במאות הראשונות לספירה. מטבע ממרד בר כוכבא (132–136 לספירה) נמצא בזאדאר, אך לא ברור אם הובא לשם בידי פליטים או שבויים יהודיים, או חיילים רומים שלחמו במרד. בנוסף, קיימת כתובת עתיקה מסֶנְי המזכירה אדם בשם "אורליוס דיוניסיוס, יהודי מטבריה". חפירות ארכאולוגיות באוסייק חשפו בית כנסת מן המאה השלישית לספירה. בתקופת השואה בקרואטיה הוחרם רכוש היהודים, הם גויסו בכפייה לעבודות פרך וחויבו לענוד טלאי צהוב. מגמה זו גברה לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות ביוני 1941. יהודים נעצרו ונשלחו למחנות ריכוז. בקיץ 1941 החלו לפעול בקרואטיה מספר מחנות נוספים ובהם יאסנובאץ בו נרצחו כ-25,000 יהודים, וסיימישטה, בו נרצחו כ-7,500 יהודים. מבין כ-40,000 יהודי קרואטיה נרצחו כ-30,000 בידי הקרואטים והגרמנים. שרידי יהדות קרואטיה עלו ברובם לאחר השואה לישראל. יהדות קרואטיה מונה נכון ל-2024 כ-2,000 יהודים. רובם מתגוררים בעיר הבירה זאגרב, אך קיימות קהילות נוספות בערים ספליט, אוסייק, רייקה ודוברובניק. רוב הקהילות אינן פעילות[דרושה הבהרה]. בזגרב ישנן שלוש קהילות יהודיות. הקהילה הוותיקה ממוקמת ברחוב פלמוטיצ'בא, קהילה נוספת בשם בית ישראל וקהילת בית חב"ד. הקהילה היהודית וקהילת בית חב"ד מחזיקות גני ילדים יהודיים. כמו כן בקהילה קיים בית ספר יסודי יהודי קטן, על שם רון לאודר, שהוקם בשנת 2002. בספטמבר 2024 החליטה ממשלת קרואטיה להכריז על בתי העלמין היהודיים כאתרי מורשת תרבותית מוגנת. גאוגרפיה קרואטיה מצויה באזור הבלקן שבדרום-מזרח אירופה. היא גובלת בסלובניה מצפון מערב, הונגריה מצפון, בוסניה והרצגובינה, סרביה ומונטנגרו ממזרח. ממערב שוכן הים האדריאטי. בדרום-מערב קרואטיה משתרע חבל דלמטיה, רצועת חוף ובה הרים קרסטים, המשתפלים בתלילות לים האדריאטי. לחבל דלמטיה ואיסטריה, שמצפון לו, משתייכים 1,185 האיים של קרואטיה, הפזורים בים האדריאטי מול קו החוף של קרואטיה. מצפון-מזרח לדלמטיה מתנשאת שרשרת האלפים הדינרים, שם נמצאת הפסגה הגבוהה ביותר בקרואטיה, הר דינרה (1,830 מ'). רכס ולביט הוא הרכס המרכזי והגדול ביותר שבשרשרת ההרים. האלפים הדינרים מגיעים מדרום סלובניה עד צפון מונטנגרו. בצפון המדינה משתרע אזור מישור וגבעות, הנקרא המישור הפאנוני ובו שוכנת הבירה זאגרב. השפלה הפאנונית מורכבת מחבל סלאבוניה וחבל קרואטיה המרכזית. הנהרות הגדולים בקרואטיה הם הסאווה והדראווה. שניהם נשפכים אל נהר הדנובה, הזורם על גבולה המזרחי של קרואטיה. אקלים בחבל דלמטיה שבמערב קרואטיה, לאורך הים האדריאטי, ובחצי האי איסטריה שבצפון מערב המדינה שורר אקלים ים תיכוני. בשאר חלקי המדינה אקלים יבשתי. ראו גם שדות מוקשים בקרואטיה קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של קרואטיה (בקרואטית) אתר האינטרנט הרשמי של קרואטיה (באנגלית) מידע פוליטי-חברתי על קרואטיה, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה כתבות על יעדי טיול ומידע למטייל בקרואטיה, באתר GoTravel משה גלעד, יום במערה, יום בשפת הים: שלושה מסלולים בקרואטיה, באתר הארץ, 26 במאי 2019 אתרי מורשת יהודית בקרואטיה, באתר govinfo.gov (באנגלית) קרואטיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרואטיה, דף שער בספרייה הלאומית הערות שוליים