Dingyuan

Dingyuan (perint.: 定遠; yksink.: 定远; pinyin: Dìngyǔan) oli Kiinan keisarillisen laivaston taistelulaiva, joka kuului keisarilliseen Beiyangin laivastoon. Sen sisaralus oli Zhenyuan. Taustaa Kiinan Euroopan ministeri Liu sai kutsun vuonna 1877 Saksan keisarikunnan laivaston taistelulaivan SMS Sachsenin vesillelaskuseremoniaan Stettiniin. Hänen 21. heinäkuuta lähettämänsä Kiinan delegaatio vieraili Itämeren telakalla ja Li Hongzhang vastaanotti täydellisen raportin saksalaisista aluksista. Hän havaitsi, että saksalaiset eivät olleet jääneet jälkeen brittiläisestä suunnittelusta ja siten hän lähetti opiskelijoita saksalaisille telakoille koulutettaviksi. Vuotta myöhemmin Li Fong Pao korvasi Liun, joka siirtyi Kiinan Saksan, Italian, Alankomaiden ja Itävalta-Unkarin lähettilääksi. Li Hung piti tiiviit yhteydet lähettilääseen ja Li Fongista tulikin kaupallinen attasea, joka ehdotti alusten hankkimista Saksasta. Kiinan taloustilanne mahdollisti vuonna 1880 suunnitelman toteuttamisen. Li Hung halusi laivaston, johon kuuluisi neljä nopeaa panssarilaivaa ja kymmenen torpedovenettä. Stettiner Maschinenbau AG Vulcanin ja Kiinan edustaja Li Fong Pao allekirjoittivat 4.-8. tammikuuta 1881 Berliinissä tilauksen kahdesta parannellusta Sachsen-luokan taistelulaivasta (saks. Panzercorvetten), joista ensimmäinen luovutettaisiin puolessatoista vuodessa. Tilaukseen kuului lisäksi kymmenen torpedovenettä sekä muutama apualus. Epävirallinen tilaus oli kuitenkin jätetty jo muutamaa viikkoa aiemmin, koska panssari- ja terästilaukset Saarin alueen Dillinger Worksille oli tehty jo 9. joulukuuta 1880. Aluksen hinnaksi sovittiin 1,7 miljoonaa taelia (6,2 miljoonaa saksalaista kultarahaa). Kiinalaiset halusivat tilata lisää taistelulaivoja. Kiina tilasi Kruppilta Essenistä viisi suurta panssaroitua alusta (saks. panzerschiffe) ja kolme pienempää panssaroitua alusta (saks. panzercorvetten). Rahoitusvaikeuksien vuoksi suurten alusten toimitukset eivät kuitenkaan toteutuneet ja pienistäkin vain kaksi ja kolmas korvattiin panssarikansiristeilijällä (saks. panzerdeckcorvette). Vuonna 1884 tilattiin Vulcanilta vielä kolme torpedovenettä. Valmistus Dingyuanin työt alkoivat helmikuun puolivälissä vuonna 1881. Aluksen köli laskettiin 31. maaliskuuta telakkanumerolla 100 käyttäen tilapäisnimitystä Ti I Tieh Chien (numero 1 panssarilaiva). Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla puoliltapäivin 28. joulukuuta nimellä Dingyuan. Tilaisuuteen osallistuivat muun muassa Li Fong Pao ja Saksan laivaston esikuntapäällikkö kenraali kreivi Leo von Caprivi. Alus aloitti 2. toukokuuta 1883 koeajot Swinemünden edustalla päällikkönään saksalainen von Nostitz. Koeajot menivät suunnitellusti ja toukokuun puolivälissä alus aloitti Saksan lipun alla matkan Kiinaan saksalaisella miehistöllä, johon kuului kahdeksan upseeria ja 240 miestä. Aluksella oli lisäksi tuleva kiinalainen päällikkö sekä kahdeksan kiinalaista konemiestä. Matkalla alus suoritti asekokeita. Alus määrättiin palaamaan Saksaan 27. heinäkuuta, joten se palasi Stettiniin elokuun puolivälissä. Syynä paluuseen oli Kiinan ja Ranskan välinen kiista, joka puhkesi sodaksi 23. elokuuta Ranskan aloitettua hyökkäyksen Foochowiin. Sota päättyi rauhaan 9. kesäkuuta 1885. Dingyuan, Zhenyuan ja Chiyuan aloittivat 3. heinäkuuta saksalaisilla miehistöillä matkan Kielistä Kiinaan. Dingyuanin päällikkönä oli A. F. Votz. Osasto saapui 10. elokuuta Adeniin, 29. elokuuta Colomboon ja lokakuun lopulla Takuun, jossa ne nostivat Saksan kauppalipun tilalle Kiinan lipun ja liitettiin samalla Beiyangin laivastoon. Kiinalainen miehistö korvasi saksalaisen, joka palasi 8. marraskuuta Hampuriin William Melbourne and Company Linen höyrylaiva SS Huntingdonilla. Suunnittelu Aluksen pituus oli 91 metriä ja leveys 18,3 metriä. Aluksen syväys oli 8,3 metriä. Suunniteltu uppouma oli 7 500 tonnia. Aluksen asennettuihin kahteen akseliin kytkettiin kaksi viisimetristä nelilapaista pronssipotkuria, joita pyöritti kaksi Vulcanin valmistamaa kolmisylinteristä compound-höyrykonetta. Koneisto oli suunniteltu tuottamaan 6 000 ihp:ta, millä piti saavuttaa 14,5 solmun huippunopeus. Höyry koneistolle tuotettiin kahdeksalla sylinterin muotoisella kattilalla, joiden toimintapaine oli 5 ilmakehää. Kattilat oli sijoitettu kahteen erilliseen tilaan, jotka muodostivat erilliset vesitiiviit tilat. Akselit ja kattilat valmisti Krupp. Kotimatkaa varten alukset varustettiin kahdella mastolla, joissa oli prikitakilointi ja etummaisessa mastossa kolme purjetta. Koeajoissa aluksen propulsiojärjestelmä tuotti 6 200 ihp:tä, millä saavutettiin akselien pyöriessä 64 kierrosta minuutissa 14,457 solmun keskinopeus. Aluksen kääntösäde oli 12,5 solmun nopeudella 300 jaardia. Täydellä 1 000 tonnin hiilitäytöllä (normaali 700 tonnia) laskennallinen maksimi toimintamatka olisi kymmenen solmun nopeudella 4 500 meripeninkulmaa. Suunniteltu päivittäinen hiilen kulutus oli 60 tonnia. Aluksen sähköntarvetta varten oli kolme dynamoa, jotka tuottivat 70 kilowattia. Sähkönjakelua toimi 62 voltin verkossa, johon oli kytkettu 240 lamppua ja kaksi valonheitintä, joista toisen valoteho oli 8 000 candelaa ja toisen mastoon sijoitetun 2 000 candelaa. Ohjaus oli hydraulinen tai käsikäyttöinen. Aseistus Aluksen pääaseina oli neljä Kruppin valmistamaa 305 millimetrin 25 pituuskaliiperin kanuunaa, jotka oli sijoitettu pareittain kummallekin laidalle yhteiseen kasemattiin. Tykeistä vasemman laidan pari oli hieman edempänä kuin oikean laidan pari. Apuaseina oli kaksi Kruppin valmistamaa 150 millimetrin kanuunaa, jotka oli sijoitettu tykkitorneihin laivan keulaan ja perään. Aseistuksen täydensivät kahdeksan Hotchkissin valmistamaa 37 millimetrin revolveritykkiä, joista kuusi oli kansirakenteissa ja kaksi taistelumastossa. Aluksella oli vielä kaksi 75 millimetrin venetykkiä sekä kolme vesirajan yläpuolista berliiniläisen Schwartzkopf Worksin valmistamaa torpedoputkea. Palvelus Alus lähetettiin 1886 sisaraluksensa ja kahden risteilijän kanssa Koreaan, missä britit olivat vallanneet Port Hamiltonin. Ne saapuivat 1. elokuuta 1886 Nagasakiin laivastovierailulle. Vuonna 1888 Beiyangin laivasto järjestettiin uudelleen, jolloin se jaettiin seitsemään laivueeseen. Laivaston koulutuksesta vastasi William H. Lang, jonka poistuttua laivaston koulutustaso rapautui. Laivasto vieraili 15. heinäkuuta 1891 Jokohamassa, missä japanilaiset olivat kiinnostuneita aluksesta ja sen aseistuksesta. Laivasto palasi Jokohamasta Shanghaihin. Alkuvuodesta 1894 ennen Kiinan-Japanin sodan alkamista laivaston komentaja amiraali Ding Ruchang esitti alustensa aseistuksen parantamista, mutta taistelulaivojen aseistuksen hän katsoi riittäväksi. Lopulta kummallekin taistelulaivalle esitettiin asennettavaksi kuusi 120 millimetrin tykkiä, mmikä hylättiin varojen ohjautuessa leskikeisarinnan hallinnon juhlallisuuksiin. Dingyuan oli 17. syyskuuta 1894 Dingin lippulaivana Jalujoen taistelussa. Taistelulaivat olivat japanilaisten tärkeimpinä kohteina, mutta niiden panssarointi esti vauriot. Taistelulaivat käyttivät 197 kappaletta 305 millimetrin ja 167 kappaletta 150 millimetrin kranaatteja. Ainoastaan kymmenen 305 mm kranaattia osui japanilaisaluksiin. Dingyuan osui Iton lippulaivaan Matsushimaan, joka syttyi palamaan. Lisäksi aluksen tykkituli vaurioitti Saikiomarua. Alukseen osui taistelussa kaikkiaan noin 160 kertaa, jotka sytyttivät neljästi tulipalon aluksella. Aluksella sai tykkitulessa surmansa 17 ja 38 haavoittui. Taistelun jälkeen laivasto vetäytyi Port Arthuriin korjattavaksi. Alus oli ankkurissa Wei Hai Weissä, jonne laivasto oli siirtynyt Port Arthurista. Japanilaiset pyrkivät tuhoamaan laivaston iskemällä satamaan torpedoveneillä. Ensimmäinen isku yöllä 30.-31. tammikuuta oli tulokseton, mutta 5. helmikuuta 1895 Dingyuaniin osui torpedovene TB 9:n laukaisema torpedo. Kapteeni Liu Buchan määräsi seuraavana päivänä pahoin vaurioituneen aluksensa ajettavaksi maihin. Alus upposi siten, että vain kansirakenteita jäi pinnan yläpuolelle. Japanilainen entinen Kagawan prefektuurin kuvernööri nostatti aluksen 1897. Alukselle valmistettiin muistotila Fukuokaan Kyushulle käyttäen osia aluksesta. Rakennus on edelleen olemassa Dazai Fu Tenmagun temppelin ylläpitämänä. Jäljennös Kunnioittaakseen aluksen historiaa Weihain satamaviranomaiset päättivät rakentaa aluksesta jäljennös. Projektin budjetiksi muodostui 50 miljoonaa yuania (6 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria). Rakentaminen aloitettiin 20. joulukuuta 2003. Huhtikuusta 2015 kopio on ollut avoinna yleisölle. Lähteet Mach, Andrzej: The Chinese Battleships. Warship, 1984, VIII. vsk, nro 1, s. 9-18. London: Conway Maritime Press. ISBN 0-85177-354-0 (englanniksi) Viitteet