הקברים הקיסריים של שושלת שיה המערבית

הקברים הקיסריים של שושלת שיה המערבית (בסינית מפושטת: 西夏王陵, באנגלית: Xixia Imperial Tombs) הם נקרופוליס המשתרע על שטח של כ-40 קילומטרים רבועים למרגלות הרי חלאן באזור האוטונומי נינגשיה חווי שבצפון-מערב הרפובליקה העממית של סין. במתחם קבורה זה שוכנים תשעה מאוזוליאומים קיסריים ו-271 קברים של קרובי משפחה קיסריים ופקידים משושלת שיה המערבית של סין. מתחם קבורה זה שוכן כ-35 קילומטרים מערבה מהבירה ההיסטורית של שושלת שיה המערבית, שינגצ'ינג או שינגצ'ינג פו, שהיא יִינְצְ'ווָאן המודרנית, בירת האזור האוטונומי נינגשיה חווי. עד 2001 נחפרו כ-17,000 מ"ר, ומאמצים ננקטים לאבטח ולשמר את שרידי התקופה הפחות מובנת הזו. מתחם הקבורה הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-11 ביולי 2025 במסגרת המושב ה-47 של ועדת המורשת העולמית שהתכנסה בפריז. אתר המורשת העולמית כולל תשעה מאוזוליאומים קיסריים, 271 קברים משניים, מתחם אדריכלי צפוני, ו-32 מבני בקרת שיטפונות. היסטוריה שושלת שיה המערבית התקיימה בין השנים 1038 ל-1227, אז נכבשה על ידי המונגולים תחת הנהגתו של ג'ינגיס חאן. האימפריה נוסדה על ידי הקבוצה האתנית טאנגוט , שאינה קיימת עוד ושעליה ידוע מעט מאוד כיום. מבין החפירות הנוכחיות, רק מאוזוליאום מס' 3 נחפר ונחקר באופן מספק. מאוזוליאום זה מיוחס לקיסר הראשון של שיה המערבית, ג'ינגדזונג שנולד כלִי יְוֵּאנְהָאו (1003–1048). הוא זוהה כמבנה בסגנון ביתן-מגדל, המשלב סגנונות מאוזוליאום ומקדש מסורתיים עם מאפיינים בודהיסטיים. בירת שיה המערבית ומתחם הקבורה חמקו מעיניהם של החוקרים של תחילת המאה ה-20 שחקרו את מרכז אסיה, ובהם פיוטר קוזלוב, אורל שטיין וסוון הדין. בתקופה המודרנית, האתר דווח לראשונה על ידי חלוץ התעופה הגרמני וולף-דיטר גראף צו קסטל-רידנהאוזן , שתיעד את האתר בצילום אוויר, שפורסם בשנת 1938 בספרו "Chinaflug" ("טיסה לסין"). מאוזוליאומים קיסריים האזור המכיל את קברי שושלת שיה המערבית משתרע מדרום-מערב לצפון-מזרח לאורך הקצה המזרחי של הרי חלאן, אורכו כ-12 ק"מ ורוחבו עד 2.5 ק"מ. תשעת המאוזוליאומים הקיסריים מסודרים מדרום לצפון לאורך מרחק של כ-10 ק"מ, כאשר הקיסרים המוקדמים יותר קבורים בדרום, והקיסרים המאוחרים יותר קבורים לכיוון הצפון. לכל מאוזוליאום יש פריסה דומה (ראו תרשים מאוזוליאום 2 להלן), כששטחו נע בין 80 ל-160 דונם, ובאופן כללי הוא כולל: חומה חיצונית מלבנית (וָאיְצֶ'נְג -外城), כשהכניסה למתחם מדרום. מגדלי שמירה (גְ'יָאוצ'וֵּ'ה - 角闕) בארבע הפינות של החומה. זוג מגדלי שער (צ'וֵּ'טָאי - 鵲臺) בכניסה שבקצה הדרומי. לאחר מכן, זוג ביתנים המכילים אסטלות זיכרון (בֵּייטִינְג - 碑亭) המסודרים סימטרית משני צדי הציר המרכזי. ביתן שלישי ממוקם לעיתים מדרום לביתן המזרחי. לאחר מכן, ברביקן מלבני (יְוֵּ'צֶ'נְג - 月城) ובו שלושה מגדלים מול הכניסה למתחם פנימי ריבועי או מלבני (לִינְגְצֶ'נְג - 陵城). הכניסה מובילה לשביל קצר שמשני צדדיו פסלים. צמוד למתחם זה מצפון, שוכן המתחם הראשי, המוקף במגדלים עם שערים מכל ארבעת צדדיו. השער הדרומי מורכב מביתן מרכזי, גם הוא מוקף במגדלים. ברביע הדרום-מערבי של מתחם זה שוכן אולם הקרבה. מאולם ההקרבה נמשך תל ארוך וישר המכסה רמפת גישה לחדר הקבורה התת-קרקעי, אשר ממוקם מעט מדרום לסטופה של המאוזוליאום. תל מרכזי עשוי לסמן את המרכז הגאומטרי של המתחם. תל הקבורה המוצק הבנוי מעל אתר הקבורה בנוי מאדמה נגוחה. הוא ממוקם בחלק הצפון-מערבי של המתחם הפנימי, ורוחבו עד 30 מטרים וגובהו עד 23 מטרים. ישנם חורים בתלי הקבורה, שתמכו במקור בקורות עץ, ומכיוון שמספר רב מאוד של אריחי גג נמצאו בכל מאוזוליאום, סבורים כי התילים ששרדו הם ליבות של אנדרטה אדריכלית מהותית יותר, שצופתה בלבנים וכללה כרכובים מאריחים ופסלים דקורטיביים בכל מפלס. מאוזוליאומים 1 ו-2 ממוקמים קרוב זה לזה בקצה הדרומי של מתחם הקבורה, והם שני הקברים הגדולים ביותר, כאשר המתחם החיצוני של שניהם נמדד ב-340 × 224 מטרים. סבורים כי שני אלה מכילים את סבו (לִי גִ'יצְ'ייֵן ) ואביו (לִי דֶמִינְג ) של לִי יְוֵּאנְהָאו, הקיסר הראשון של שושלת שיה המערבית. מאוזוליאומים 3 ו-4 נמצאים כ-4 ק"מ צפונה משם, כאשר מאוזוליאום 3 נמצא בקצה המזרחי של אזור הקברים, ומאוזוליאום 4 ממוקם כ-2 ק"מ מערבה משם, קרוב לצלע ההרים. סבורים כי במאוזוליאום 3 היה קבור הקיסר ג'ינגדזונג (הקיסר הראשון, שלט 1038–1048) ובמאוזוליאום 4 היה קבור הקיסר יידזונג (הקיסר השני, שלט 1048–1068). כ-2 ק"מ צפונה משם נמצאים מאוזוליאומים 5 ו-6, שמשערים שבהם היו קבורים הקיסרים הקיסר חווידזונג (הקיסר השלישי, שלט 1068–1086) והקיסר צ'ונגדזונג (הקיסר הרביעי, שלט 1086–1139) בהתאמה. כ-3 ק"מ צפונה משם נמצאת קבוצה של שלושה מאוזוליאומים המיועדים לקיסרים ז'נדזונג (הקיסר החמישי, שלט 1139–1193), חוואנדזונג (הקיסר השישי, שלט 1193–1206), ושיאנגדזונג (הקיסר השביעי, שלט 1206–1211). אזור זה פותח לשימוש תעשייתי במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, ומבני התעשייה נבנו על חלק ממאוזוליאום 7 ועל רוב שטחם של המאוזוליאומים 8 ו-9, אם כי תלי הקבורה עדיין שרדו. מבני התעשייה משנות ה-70 נהרסו כולם. אין מאוזוליאומים לשלושת הקיסרים האחרונים של שושלת שיה המערבית: שנדזונג (הקיסר השמיני, שלט 1211–1223), שיאנדזונג (הקיסר התשיעי, שלט 1223–1226), והקיסר האחרון של שיה המערבית (שלט 1226–1227). סביר להניח שהדבר נבע מכך ששושלת שיה המערבית הושמדה על ידי המונגולים לפני שהיה זמן לבנות את קבריהם. עם זאת, הוצע כי קבר 161, שהוא הקבר הגדול ביותר במתחם הקבורה (165 מטרים אורך ו-100 מטרים רוחב), הוא הקבר הקיסרי המשותף לקיסרים שנדזונג ושיאנדזונג. קבר זה ממוקם כ-200 מטרים מדרום-מערב למאוזוליאום 6 (עבור הקיסר צ'ונגדזונג), ואף על פי שהוא גדול בהשוואה לקברים הרגילים האחרים, הוא עדיין קטן יותר מהמאוזוליאומים הקיסריים, ואינו חולק את אותה פריסה מורכבת כמו המאוזוליאומים הקיסריים. אם שנזונג ושיאנזונג קבורים בקבר 161, אז הוא יהיה המאוזוליאום היחיד שאינו מקפיד אחר הסידור הכללי מדרום לצפון. הרכיבים הנוספים באתר המורשת העולמית קברים משניים – הקברים המשניים מפוזרים באופן לא אחיד סביב המאוזוליאומים הקיסריים. הם מחולקים לשלושה סוגים: קברים פשוטים: הכוללים תל ארוך וישר המכסה רמפת גישה לקמרון תת-קרקעי, הממוקם מול הסטופה. קברים עם מתחם ראשי ושער בצד הדרומי: קברים אלו כוללים, בנוסף לסידורי הקברים הפשוטים, גם אולם הקרבה ותל מרכזי. קברים עם מתחמים ראשיים ומשניים: קברים אלו כוללים, בנוסף לסידורי הקברים שכבר תוארו, גם מגדלי צ'וֵּ'ה, ביתני אסטלה ואולם הקרבה. הקברים הפשוטים הם קברים ליחידים, בעוד שקברי המתחם יכולים להכיל עד שלושה קמרונות. בדומה לקברים הקיסריים, חלק מהקברים המשניים מוגנים על ידי מבנים של בקרת שיטפונות. המתחם האדריכלי הצפוני – התפקוד של המתחם האדריכלי הצפוני נראה קשור לתפעול מתחם הקבורה. הוא מורכב מחלל מלבני גדול, תחום בקירות ומאורגן בסדרת חצרות היקפיות ומרכזיות, התוחמות את החללים שבהם נמצאים שרידי מבנים שונים, שאולי שימשו כמקדש בודהיסטי או כאולם הקרבה, כמו גם מבנים ששימשו למנהלה. בקרת שיטפונות – לצד פיתוח אתר הקבורה הוקמו מתקנים לוויסות שיטפונות. באתר זוהו עשרים ושישה סוללות הגנה ושש תעלות ניקוז, באורך מצטבר של יותר משלושה קילומטרים ויותר משני קילומטרים בהתאמה. גלריה קישורים חיצוניים הערות שוליים