שיאנג-יאנג

שְׂיָאנְגְיָאנְג (בסינית מפושטת: 襄阳; בסינית מסורתית: 襄陽; בפין-יין: Xiāngyáng) היא נציבות עירונית במחוז חוביי שבמרכז הרפובליקה העממית של סין. העיר היא איחוד של שתי ערים נפרדות בעבר - פאנצ'נג ושיאנג-יאנג (כיום שיאנגצ'נג), ונקראה בין השנים 1950–2010 בשם שְׂיָאנְגְפָֿאן (בסינית: 襄樊; בפין-יין: Xiāngfán). מה שנשאר משיאנג-יאנג העתיקה ממוקם מדרום לנהר האן ומכיל את אחת מחומות העיר העתיקות ביותר שעדיין שלמות בסין, בעוד שפאנצ'נג ממוקמת מצפון לנהר האן. שתי הערים מילאו תפקידים היסטוריים בולטים הן בהיסטוריה הסינית העתיקה והן בהיסטוריה הטרום-מודרנית. כיום, העיר מהווה יעד להשקעות ממשלתיות ופרטיות, כאשר המדינה שואפת לעשות אורבניזציה ולפתח את המחוזות הפנימיים. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בנציבות העירונית כ-5.261 מיליון תושבים, מתוכם כ-2.32 מיליון בשלושת הרבעים. היסטוריה שיאנג-יאנג ממוקמת באתר אסטרטגי במרכז נהר האן, והייתה עדה למספר קרבות משמעותיים בהיסטוריה הסינית. נפת שיאנג-יאנג הוקמה לראשונה במקום שבו נמצאת שיאנגצ'נג המודרנית בתחילת שושלת האן המערבית, והשם שימש ברציפות במשך יותר מ-2,000 שנה עד המאה ה-20. בשנים האחרונות של שושלת האן המזרחית, שיאנג-יאנג הפכה לבירת מחוז ג'ינג (ג'ינגג'ואו העתיקה). המצביא לְיוּ בְּיָאוֹ שלו מכאן. תחת שליטת ליו, שיאנג-יאנג הפכה ליעד מרכזי של האליטה הצפונית שנמלטה ממלחמה במישור המרכזי. בקרב על שיאנג-יאנג בשנת 191 לספירה, סוּן גְ'ייֵן, מצביא יריב ואביו של סוּן צְ'וֵ'אן, מייסד וו המזרחית , הובס ונהרג. האזור עבר לידי לְיוּ בֵּיי לאחר מותו של ליו ביאו. שני עשורים לאחר מכן, נערך כאן קרב פאנצ'נג, אחד הקרבות החשובים ביותר בסוף תקופת שלוש ממלכות האן, שהביא לאובדן ג'ינגג'ואו על ידי ליו ביי. במהלך השנים המוקדמות של שושלת ג'ין, שיאנג-יאנג הייתה על הגבול בין ג'ין לוו המזרחית. יָאנְג חוּ, המפקד בשיאנג-יאנג, נזכר בזכות מדיניותו של "שלום הגבולות". מסחר חוצה-גבולות הותר, והלחץ על צבא ג'ין הוקל מאוד. בסופו של דבר, שיאנג-יאנג צברה אספקה מספקת ל-10 שנים, מה שמילא תפקיד מפתח בכיבוש וו על ידי ג'ין. בשושלת סונג הדרומית , אחרי אמנת שאושינג, שיאנג-יאנג הפכה לעיר חיל מצב בגבול הצפוני של סונג. במהלך הכיבוש המונגולי של שושלת סונג, שיאנג-יאנג, יחד עם פאנצ'נג, היוותה את אחד המכשולים הגדולים ביותר להתפשטות האימפריה המונגולית. הן הצליחו להתנגד במשך שש שנים לפני שנכנעו לבסוף בקרב שיאנג-יאנג. בשנת 1796, שיאנג-יאנג הייתה אחד ממרכזי מרד הלוטוס הלבן נגד שושלת צ'ינג. כאן, מנהיג המורדים וָאנְג צוֹנְג-'אֶר ארגן בהצלחה צבא מורדים של 50 אלף איש והצטרף לכוחות המורדים העיקריים בסצ'ואן. המרד נמשך קרוב ל-10 שנים וסימן נקודת מפנה בהיסטוריה של שושלת צ'ינג. בשנת 1950, שיאנג-יאנג ופאנצ'נג מוזגו ליצירת העיר שיאנגפאן. בסוף המאה ה-20, היא הפכה למרכז תחבורה ראשי, כאשר מסילות הרכבת האנדאן, ג'יאוליו ושיאנג-יו' מצטלבות בפאנצ'נג. גבולותיה הנוכחיים של העיר נוצרו בשנת 1983 כאשר נציבות שיאנג-יאנג מוזגה לעיר שיאנגפאן. שמה של העיר שונה לשיאנג-יאנג בשנת 2010. גאוגרפיה ואקלים הנציבות העירונית שיאנג-יאנג משתרעת על פני 19,721 קמ"ר בצפון-מערב מחוז חוביי וגובלת במחוז חנאן מצפון, ברובע המיוער שֶׁנּוֹנְגְגְ'יָה מדרום-מערב ובארבע נציבויות עירוניות - סְווֵיג'וֹאוּ ממזרח, גִ'ינְגְמֶן מדרום-מזרח, יִיצָ'אנְג מדרום-מערב ושְׁה-יֵן ממערב ומצפון-מערב. נהר האן, יובל ראשי של נהר היאנגצה, זורם דרך מרכז העיר ומחלק אותה מצפון לדרום. בשיאנג-יאנג יש אקלים סובטרופי גשום בן ארבע עונות (לפי שיטת קפן), המושפע ממונסון, עם חורפים קרים ולחים (אך יבשים יחסית) וקיצים חמים ולחים. חלוקה מנהלית הנציבות העירונית שיאנג-יאנג מחולקת לשלושה רבעים, שלוש נפות ושלוש נפות עירוניות: כלכלה שיאנג-יאנג מחזיקה במשאבי אנרגיה גדולים, בעוד שמרבצי המינרלים שלה כוללים רוטיל, אילמניט, זרחן, בריט, פחם, ברזל, אלומיניום, זהב, מנגן, מלחת ומלח סלעים. עתודות הרוטיל והאילמניט מדורגות גבוה בסין. ייצור טקסטיל הוא התעשייה העיקרית של שיאנג-יאנג, ואחריה ייצור מכונות, עיבוד כימי, אלקטרוניקה וייצור חומרי בניין. משאבים חקלאיים משמעותיים, כאשר התוצרת החקלאית העיקרית של שיאנג-יאנג כוללת דגנים, כותנה, גידולי שמן צמחי, טבק, תה ופירות. כביתה של דונגפנג מוטורס, שיאנג-יאנג היא מרכז רכב ידוע והיא משתפת פעולה עם יצרנים זרים לייצור דגמי ניסאן ואינפיניטי למכירות מקומיות. ישנם מספר מפעלי סיבים כימיים בעיר, כולל Birla Jingwei Fibres, השייך לקבוצת אדיטיה בירלה. העיר השקיעה גם בפארקים רבים של תעשייה, טכנולוגיה ואנרגיה נקייה. קישורים חיצוניים הערות שוליים