Kvebekas

Kvebeku taip pat vadinamas ir miestas – žr. Kvebekas (miestas). Kvebekas (pranc. Québec, angl. Quebec) – prancūzakalbė provincija rytų Kanadoje. Tai pirmoji įkurta ir didžiausia pagal plotą Kanados provincija. Pietvakariuose ribojasi su Ontariju, šiaurės rytuose – su Niufaundlandu ir Labradoru, pietryčiuose – su Naujuoju Bransviku. Taip pat pietuose turi sieną su keliomis JAV valstijomis. Tai daugiausiai prancūzakalbių gyventojų turinti Kanados provincija. Dėl savo kalbos, kultūros ir jos institucijų Kvebekas sudaro savarankišką Kanados tautą. 2021 m. Kvebeke gyveno 8,604 mln. gyventojų. Dauguma jų – kvebekiečiai (pranc. Québécois). Kvebekas yra vienintelis Šiaurės Amerikos regionas, kur pracūzakalbiai sudaro daugumą. Nors Kanadoje oficialios kalbos yra anglų ir prancūzų, vis dėlto Kvebeko oficiali kalba yra tik prancūzų. Administracinis centras yra Kvebekas, o didžiausias miestas Monrealis. Kvebeko simboliai yra: įvairiaspalvis vilkdalgis, geltonasis beržas ir baltoji pelėda. Vėliavoje pavaizduota lelija. Kvebeko moto pranc. Je me souviens („Aš prisimenu“). Kvebeko čiabuviais yra laikomos 39 pripažintos tautos, kurios dar vadinamos Pirmosiomis tautomis (indėnai). Dauguma jų kalbų priklauso irokėzų, algonkinų ir inuitų kalbų grupėms. Istorija Priešistorė ir europiečių atradimas Kvebekas senovėje buvo inuitų, mohaukų, cree, algonkinų, innu, atikamekw, mi’kmaq, wyandot, abenaki, maliseet ir naskapi genčių gyvenvietė. Nors daugiausia tautų gyveno nesėsliai kaip medžiotojai, rankiotajai ir žvejai, Šv. Lauryno irokėzai gyveno sėsliai ir vertėsi žemės ūkiu. Baskų žvejai apytiksliai jau nuo 1525 m. nuolatos atplaukdavo į rytų Kanados pakrantę iki Šv. Lauryno upės estuarijos. Pirmasis europiečių atradėjas atklydęs į Kvebeko vidurį buvo prancūzas Žakas Kartjė. 1534 m. jis pasiekė dabartinį Gaspé miestą. Pierre Chauvin 1600 m. dabartinėje Tadoussac gyvenvietėje įkūrė pirmąjį prekybos postą. Naujoji Prancūzija 1608 m. Samuel de Champlain įkūrė Kvebeko miestą, kuris buvo paskelbtas Naujosios Prancūzijos sostine. Palaipsniui susiformavo prekybiniai ir kariniai santykiai su algokinais ir wyandot gentimis. Manais su indėnais už metalo gaminius, ginklus ir alkoholį į Prancūziją buvo eksportuojami kailiai. Iš Kvebeko miesto į Kanados gilumas skverbėsi tyrinėtojai ir katalikų misionieriai. Kitos gyvenvietės kūrėsi palei Šv. Lauryno upę jau XVII a. (Monrealis 1642 m.). Kvebeko pavadinimas kilo iš algokinų kalbos žodžio, kuris reiškia „kur upė siaurėja“. Juo buvo vadinamos vietos aplink Kvebeko miestą ir aplink Šv. Lauryno upę. Ankstyvieji pavadinimo rašybos variantai buvo Québecq (1601 m.) ir Kébec (1609 m.). 1627 m. Liudvikas XIII suteikė Compagnie de la Nouvelle-France monopolija kontroliuoti kailių prekybą. Kvebeke vyravo pusiau feodalinė žemės dalyba ir buvo uždrausta į kraštą atsikelti ne katalikams. Šv. Sulpicijus ir Jėzuitų ordinai stengėsi algokinus ir wyandot atversti į katalikų tikėjimą. Dėl to, kad kolonizacija, vadovaujama Compagnie, vyko labai lėtai karalius Liudvikas XIV 1663 m. ją paskelbė karališkąją kolonija. Per kitą šimtmetį prancūzų kolonistų skaičius stipriai išaugo, kurie save vadino „Canadiens“, iki 60 tūkst. Dėl Prancūzijos draudimo hugenotams atsikelti į jos teritorijas, gyventojų skaičius nebuvo toks didelis kaip Trylikoje kolonijų. 1753 m. Prancūzija, kad sumažintų Britanijos įtaką, pradėjo statyti fortus Ohajo regiono teritorijoje. Sekančiais metais Fort Duquesne sugriovimas tapo viena iš priežasčių, dėl ko kilo Prancūzų ir indėnų karas, kur kas didesnio Septynerių metų karo dalis. Prancūzijos pusėje kovojo wyandot, o Britanijos pusėje irokėzų gentys. 1759 m. Prancūzai buvo sutriuškinti Abraomo lygumoje. 1763 m. pagal Paryžiaus sutartį Naujoji Prancūzija krito Didžajai Britanijai. Tais pačiais metais britų karalius Jurgis III koloniją pervadino į Kvebeko provinciją. Britų valdymas Kai prancūzakalbių asimiliacija nepavyko 1774 m. britų parlamentas priėmė Kvebeko aktą. Šis įstatymas pripažino prancūzišką rašybos sistemą, religijos laisvę, o be to prancūzų kalbą ir kultūrą. Šitaip buvo siekiama užkirsti kelią Kvebekui prisijungti prie sukilusiu Trylikos kolonijų. Tačiau įstatymas supykdė Trylika kolonijų, nes juo buvo perkeltos Kvebeko sienos į Ohajo ir Ilinojaus kraštus. Jis buvo vienas iš netolerantingiausių veiksmų, dėl kurių kilo JAV nepriklausomybės karas. 1775 m. invazija į Kvebeką buvo atremta. Dešimtys tūkstančių Britų imperijos šalininkų pabėgo į šiandieninę Kanadą. Pagal Paryžiaus sutartį, teritorijos į pietus už Didžiųjų ežerų buvo perduotos Jungtinėms Amerikos Valstijoms. Kad patenkintų pabėgusius Britų imperijos šalininkus, Britanijos parlamentas 1791 m. priėmė konstitucinį aktą, kuris Kvebeko provinciją padalino į prancūzakalbę Žemutinę Kanadą ir anglakalbę Aukštutinę Kanadą joms suteikdama teisę rinkti savo parlamentą. Tarp JAV ir Didžiosios Britanijos padidėjusi įtampa peraugo į JAV-Britų karą, kuris tesėsi nuo 1812 m. iki 1814 m., bet galiausiai baigėsi be rezultatų. Kaip ir kaimyninėje Aukštutinėje Kanadoje, Louis-Joseph Papineau ir Robert Nelson, 1837 m. formavo sukilėlių judėjimą, kurio tikslas buvo pabaigti britų kolonijinį valdymą. Britų armija iš pradžių buvo visiškai nepasirengusi, tačiau vis tiek galėjo numalšinti sukilimą. Remiantis lordo Lambton ataskaitą, kuris tyrė sukilimo priežastis, Aukštutinės ir Žemutinės Kanados provincijos, 1840 m., buvo suvienytos į Jungtinę Kanados provinciją. 1848 m. ji įgijo teisę į savivaldą ir pirmąjį demokratiškai renkamą vyriausybę. Kanados provincija 1860-aisiai Britų Šiaurės Amerikos delegatai pradėjo kalbėti apie Britų Šiaurės Amerikos kolonijų suvienijimą. Įsigaliojus Britų Šiaurės Amerikos aktui 1867 m. liepos 1 d. Kanados dominija ir Kanados provincija buvo padalintos Ontarijo ir Kvebeko provincijas. Nors Kanadoje daugiausiai vyravo angliakalbiai, visgi Kvebeke išliko prancūzakalbių dauguma. 1870 m. Kanados federalinė vyriausybė iš „Hudson’s Bay Company“ įsigijo Rupertas’s Land ir taip buvo sukurtos Šiaurės Vakarų teritorijos. Per ateinančius dešimtmečius, federalinė vyriausybė, iš gautų teritorijų praplėtė esamas arba sukūrė naujas provincijas. Dviem etapais Kvebekas išplėtė savo plotą daugiau nei tris kartus. Pirmasis praplėtimas įvyko 1898 m. birželio 13 d. Kvebeko teritorija buvo išplėsta iki Džeimso įlankos. 1912 m. gegužės 15 d. priimtas įstatymas prijungė Ungava-Distrikt. Per 1927 m. pasienio konfliktą Kvebekas turėjo atiduoti siaurą teritorijos juostelę tuometinei Niufaundlando dominijai. Iki XX a. vidurio Union nationale partija kovojo prieš reformas, bet kai XX a. septintajame dešimtmetyje į valdžią atėjo Parti libéral du Québec partija, Kvebeke įvyko daug reformų, kurios modernizavo visuomenę ir politinę sistemą. Ji buvo žinoma kaip „Tyli revoliucija“ (révolution tranquille). Vyriausybė, su šūkiu „Ponas savo namuose“ (Maître chez nous), mažino katalikų bažnyčios įtaką. Politinė sistema Kvebeko politinė sistema yra paremta pagal Vestminsterio sistemą, su vienų rūmų parlamentu, Nacionaline Kvebeko asamblėja (Assemblée nationale du Québec). Ja sudaro 125 nariai, kurie yra renkami rinkimų apygardose, daugumos balsavimo sistema. Vicegubernatorius kartu su ministru pirmininku per tam tikrą laiką, vėliausiai po penkerių metų, gali paleisti parlamentą ir organizuoti vėl rinkimus, tai yra britų parlamento tradicijos kopija. Ministru tampa partijos vadovas, kuri surinko daugiausia balsų per rinkimus. Iki 1968 m. egzistavo, su paminėtais nariais, Aukštieji rūmai, įstatymų leidžiamoji valdžia. Pagal Kanados konstitucija 24 vietos senate priklauso Kvebeko atstovams. Kaip Kanadoje įprasta, taip pat ir Kvebeko provinciją, atstovauja partijos, kurios nėra įsitraukusios į provincijos politiką. Geografija Kvebekas yra rytų Kanadoje. Vakaruose ribojasi su Kanados Ontarijo provincija, rytuose su Niufaundlando ir Labradoro ir Naujojo Bransviko provincijomis, bei JAV (Meinas, Naujasis Hampšyras, Vermontas, Niujorko valstija), taip pat šiaurėje su Nunavutu. Didžioji dalis įsikūrusi Labradoro pusiasalyje. Šiaurės vakaruose skalauja Hadsono įlanka, šiaurėje Ungavos įlanka, rytuose – Šv. Lauryno įlanka. Pietinė provincijos dalis, išsidėsčiusi prie Šv. Lauryno upės gyvenama tankiai, čia susitelkę dauguma didžiųjų ne tik provincijos, bet ir visos Kanados miestų. Tuo tarpu šiaurinė dalis, esanti Labradoro pusiasalyje apgyvendinta labai retai. Provincija yra apytiksliai tokio dydžio kaip trys Prancūzijos. Aukščiausias Provincijos taškas yra Mont D'Iberville 1652 m. aukščio. Daugiau keturi penktadaliai Kvebeko ploto yra Labradoro pusiasalyje, kuri priklauso Kanados skydui. Klimatas Kvebeke vyrauja trys klimatiniai regionai. Pietuose ir vakaruose, kur daugiausiai gyventojų, vyrauja žemyninis klimatas, būdingos šiltos ir drėgnos vasaros, bei ilgos šaltos žiemos. Šiaurės Kanada ir Jungtinių Amerikos Valstijų pietus daugiausia įtakoja Kvebeko klimatą. Iš Atlanto vandenyno ir iš Šiaurės Amerikos atkeliauja įvairūs ciklonai, kurie remią kritulių kiekį provincijoje. Daugelyje sričių kasmet iškrenta daugiau nei 1000 mm kritulių per metus, iš jų 300 mm sniego. Tornadai ir perkūnijos provincijoje labai retas reiškinys, nei palyginti piečiau esančiame Ontaryje. Centrinėje Kvebeko dalyje vyrauja subarktinis klimatas. Žiemos čia ilgos ir yra laikomos vienomis iš šalčiausių visoje Kanadoje, kai vasaros yra karštos, bet dėl arktinio oro masių įtakos labai trumpos. Kritulių kiekis yra šiek tiek mažesnis nei provincijos pietuose. Šalies šiaurėje vyrauja poliarinis klimatas su labai šaltomis žiemomis ir labai trumpomis ir ganėtinai vėsiomis vasaromis. Labiausiai klimatą veikia Arkties vandenyno srovės ir Arkties oro masės. Administracinis suskirstymas Kvebekas yra suskirstytas į 17 administracinių regionų (pranc. régions administratives, MRC). Tai savo ruožtu regioninės savivaldybės (pranc. municipalités régionales de comté), kurios perimą kai kurias svarbesnes užduotis ne tik regioniniais klausymais. Tai apima žemės naudojimo plano kūrimą, vandens tiekimą ir atliekų tvarkymą. 14 laisvųjų miestų patys atlieką MRC užduotis. Kvebeko ir Monrealio didmiesčiai turi specialų metropolinių bendruomenių statusą (pranc. communauté métropolitaine, CM). Ši sistema pakeitė iki 1980-ųjų gyvavusią apskričių sistemą (pranc. comtés) Žemiausio lygio vietinės valdžios vienetas yra bendruomenė. Bendrijos formomis Kvebeke yra laikomi miestai (pranc. Ville), savivaldybės (pranc. municipalité), kaimai (pranc. village), parapijos (pranc. paroisse), kantonai (pranc. canton) bei šiauriniai, kri ir naskapių kaimai (pranc. villages nordique, cri et naskapi). Gyventojai 1605 m. Kvebeke gyveno apie 44 tūkst. gyventojų. 1754 m. prieš Septynerių metų karą skaičius nebuvo smarkiai padidėjęs apie 55 tūkst. gyventojų. 1806 m. Kvebeko gyventojų skaičius jau siekė apie 250 tūkst. gyventojų. Gimstamumas Kvebeke yra vienas iš mažiausių Kanadoje. 1,52 gimimo yra žymiai mažesnis negu respublikinis Kanados lygis, kuris yra 2,1. Tai yra ryškus pasikeitimas palyginti su padėtimi, kuri buvo prieš 1960 m. Visgi, gimstamumas 2003 m. buvo didesnis 9,8 % nei mirtingumas 7,4 %. Gyvenimo trukmė 2002 m. siekė pas vyrus 76,3 ir pas moteris 81,9 metus. Pagal gyventojų surašymą 2001 m. 68,7 % gyventojų laikė save kanadiečiais. 29,6 % buvo prancūzų, 4,1 % airių, 3,5 % anglų ir 2,2 % škotų kilmės (buvo galima keletas variantų). Čiabuvių gyventojų surašyta nedaug (1,8 % indėnų, 0,3 % metisų, 0,1 % inuitų). Daugelis genčių atsisako dalyvauti gyventojų surašyme, nes jų juridinis statusas yra dar neaiškus. Kalba Kvebekas yra vienintelė Kanados provincija, kur prancūzų yra vienintelė oficiali kalba. Per 2001 m. Kanados gyventojų surašymą 79,0 % gyventojų nurodė prancūzų kaip gimtąją kalbą. Anglakalbių dalis buvo 7,7 %. Visgi 40,8 % nurodė esą dvikalbiai (prancūzų/anglų). Monrealio regione prancūzakalbių dalis sudaro 65 %, o tai yra mažiau nei likusioje provincijos dalyje. Kitakalbių dalis, kurių gimtoji kalba nėra nei prancūzų nei anglų, sudaro 11,9 %. Populiariausios kita kalbių kalbos yra italų 1,8 %, arabų 1,6 % ir ispanų 1,5 %. Religija Kvebeke, priešingai nei kitose provincijose, vyrauja katalikai. Tą lėmė tai, kad į Naująją Prancūziją galėjo atsikelti tik katalikai, o vėliau į kraštą dar atsikėlė daug airių. Kvebeko globėju laikomas Jonas Krikštytojas. Per 2001 m. gyventojų surašymą 90,2 % gyventojų save laikė krikščionimis (83,4 % katalikai, 4,7 % protestantai, 1,4 % ortodoksai ir 0,8 % kiti krikščionys). Kitos religijos: musulmonai 1,5 %, judėjai 1,3 %, budistai 0,6 %, hindusitai 0,3 %. Į klausimą neatsakė 5,8 %. Didžiausi miestai Šaltinis: Statistics Canada Monrealis – 3824,2 tūkst. gyv. (2016 m.). Kvebekas – 765,7 Gatino – 314,5 Šerbrukas – 201,8 Lavalis – 381,7 Sagenė (buv. Šikutimis, Žonkjė ir kt.) – 157,7 Trua Rivjeras – 151,7 Ekonomika Kvebeke yra dideli kasybos rajonai, kuriuose kasama geležies, vario rūdos, taip pat auksas ir sidabras. Didelės aliuminio ir medžio apdirbimo įmonės. Svarbiausia žemės ūkio šaka – gyvulininkystė. Taip pat auginama bulvės, kukurūzai ir kt. Provincija pasižymi gamtos ištekliais. Kvebeke gausu upių, ežerų ir milžinišku miškų ir dėl to provincijoje klesti popieriaus ir medžio pramonė, taip pat išgaunama daug elektros energijos iš hidroelektrinių. Šv. Lauryno upės slėnis yra labai vaisingas. Jame auginami vaisiai, daržovės ir grūdai. Kvebekas yra vienas iš pagrindinių klevo sirupų eksportuotojų. Joje taip pat yra verčiamasi gyvulininkyste. Miestuose vyrauja įvairi pramonė. Turizmas Turizmas yra labai svarbi pramonės šaka. 2004 m. Kvebeką aplanke 28 mln. turistų. Jis sudaro apie 130 tūkst. tiesioginių ir apie 48 tūkst. netiesioginių darbo vietų. Neskaitant vietinio turizmo Kanadoje, daugiausiai turistų į provinciją atvyksta iš JAV, Prancūzijos, JK, Vokietijos, Meksikos ir Japonijos. Literatūra Daniel Chartier: Littérature, immigration et imaginaire au Québec et en Amérique du Nord, Paris [unter anderem], L' Harmattan, 2006, ISBN 2-296-00264-1 Christian Dufour: Le défi français – regards croisés sur la France et le Québec, Sillery, QC, Éditions du Septentrion, 2006, ISBN 2-89448-459-3 Christian Lammert: Nationale Bewegungen in Québec und Korsika – 1960–2000, Frankfurt unter anderem, Campus-Verl., 2004, ISBN 3-593-37466-8 Yves Bourdon, Jean Lamarre: Histoire du Québec, Laval, Québec 1998, ISBN 2-7616-0753-8. Victor Armony: Le Québec expliqué aux immigrants. VLB Éditeur, Montréal 2007. ISBN 978-2-89005-985-6. Deutsche Ausgabe: Leben in Québec. Soziokulturelle Betrachtungen eines Zugewanderten. Aus dem Fr. von Regine Scheffer, Herausgegeben von Ingo Kolboom, Heidelberg, Synchron, 2010, 231s., ISBN 978-3-939381-34-1 Išnašos ir šaltiniai Nuorodos Kvebeko vyriausybė Archyvuota kopija 2011-09-27 iš Wayback Machine projekto. Discover Kvebekas nuotraukose Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto. Bonjour Québec, Kvebeko vyriausbybės oficiali turistinė svetainė Agora, internetinė Kvebeko enciklopedija Straipsnis apie Kvebeką, Kanados enciklopedijoje (The Canadian Encyclopedia) Archyvuota kopija 2011-05-18 iš Wayback Machine projekto. Istorija Kvebeko istorija Archyvuota kopija 2009-02-14 iš Wayback Machine projekto. 1837–1838 m. Žemutinės Kanados sukilimas