Newfoundland ja Labrador

Newfoundlandi ja Labradori provints on 1. järgu haldusüksus Kanadas. See hõlmab Newfoundlandi saare ja osa Labradori poolsaarest. Aastatel 1949–1964 oli provintsi ametlik nimi Newfoundland. Ajalugu Indiaani hõimudest elasid Newfoundlandi saarel beotukid ja pärast mikmakid. Esimese eurooplasena jõudis Newfoundlandile 1000. aasta paiku Leif Eiriksson. Tema asula jälgi on leitud väljakaevamistel. Itaalia meresõitja John Cabot randus 24. juunil 1497 Newfoundlandil Bonavistas. 5. augustil 1583 võttis Humphrey Gilbert Newfoundlandi Inglismaa valdusse esimese ülemerekolooniana. Ent asulaid hakati sinna rajama alles 1610, kui saarele moodustati esimene asundus (ja lähiaastatel veel mitu). Erinevalt tavalistest kroonikolooniatest olid Newfoundlandil valduskolooniad, mille kuberner omas kogu koloonia maad. Valduskolooniad võisid tegutseda aktsiaseltsi põhimõttel ja nende põhiline eesmärk oli omanikele kasumi teenimine. Nõnda sarnanesid nad Inglismaa maamõisatega. Aastatel 1610–1728 oli saarel rida omanikkubernere, kellest osa elus saarel ei käinud. Selgus, et kirja teel võis juhtida küll teises Inglismaa otsas asuvaid mõisaid, ent mitte üle ookeani olevaid valdusi, ja see pärssis saare arengut. Osa kolooniaid müüdi riigile, osa läks pankrotti. Lõpuks moodustati nende asemele nii-öelda harilik kroonikoloonia. 1655. aastal rajasid oma asulad saarele ka prantslased. Kasutades inglise kolooniate nõrkust, said nad suurema osa saarest peatselt enda kontrolli alla. Nende keskuseks oli Pleasance, tänapäevane Placentia. Kuningas Williami sõja ajal 1689–1697 vallutasid prantslased peaaegu kogu saare, ent Ryswicki rahuga taastati Ameerikas status quo. Järgnenud Kuninganna Anne'i sõjas 1702–1713 said prantslased lüüa ja vastavalt Utrechti rahule pidid Newfoundlandilt lahkuma. 1867. aastal ei soovinud newfoundlandlased Kanadaga liituda, 1907. aastal sai Newfoundland eraldi dominiooniks. Suur depressioon mõjus Newfoundlandile rängalt, 1931. aastal läks Newfoundlandi dominioon pankrotti ja Suurbritannia oli sunnitud Newfoundlandi taas asumaaks tegema, minnes nii otsevalitsuse alla. Teise maailmasõja ajal sai Newfoundland taas jõukaks tänu USA sõjaväebaasidele, mispeale peale sõja lõppu algasid taas kõnelused omavalitsuse üle. Räägiti ka USAga liitumisest, kuid koloonia eraldatuse ja väikese rahvaarvu tõttu (1945. aastal 321 819), mis olnuks USA osariigina tagantpoolt neljas (Nevada, Wyomingi ja Delaware'i järel) ei olnud USA huvitatud Newfoundlandist kui osariigist. Seega jäi kaks valikut - Kanadaga liitumine või iseseisvus. 22. juulil 1948 toimunud referendumil jäi peale liitumine Kanadaga (52.34%), iseseisvuse poolt hääletas 47.66% valijatest. Peamine toetus iseseisvusele oli Avaloni poolsaarel ja katoliiklike valijate seas. 31. märtsil 1949 sai Newfoundlandist ametlikult Kanada kümnes provints. Rahvastik 2010. aastal elas Newfoundlandis ja Labradoris 509 200 inimest. Üle poole rahvastikust elas Avaloni poolsaarel. Keel 97,7% elanikkonnast räägib emakeelena inglise keelt. Asustus Vaata ka Kanada atlandirannik Viited Välislingid Newfoundlandi ja Labradori valitsuse koduleht