ברטאן

ברטאן (ברטניה, בצרפתית: Bretagne ‏‏Ⓘ‏, בברטונית: Breizh, בגאלית: Bertaèyn) הוא חצי אי בצפון-מערב צרפת, בין תעלת למאנש בצפון ומפרץ ביסקאיה בדרום, ומזרחה לו – נורמנדי תחתית ופיי דה לה לואר ("ארצות הלואר"). זהו אחד מ-18 חבלי צרפת ובירתו היא רן (Rennes). כחצי מיליון מתושבי חבל ברטאן (כשישית מהאוכלוסייה), דוברים את השפה הברטונית, ממשפחת השפות הקלטיות והחבל משתייך לאומות הקלטיות, כאשר הוא מהווה את האומה הקלטית היחידה שאינה חלק מהממלכה המאוחדת. היסטוריה האזור מכיל כמה מהמבנים העתיקים ביותר בעולם כולל Cairn of Barnenez ו-Tumulus Saint-Michel שמתוארכים לתחילת האלף החמישי לפני הספירה. החבל נזכר לראשונה בכתבי יוליוס קיסר, ומתום תקופת האימפריה הרומית התיישבו בו קלטים וברטונים. במאה הרביעית נוצרה בו ממלכה – דוכסות ברטאן, שנלחמה על עצמאותה עד תקופת הרפובליקה הצרפתית ובמהלכה. ימי הביניים בתקופת ימי הביניים התחלק החבל לשניים ולאחר מכן לשלושה: דומונה (Domnonée), קורנואיי (Cornouaille) וברוארק (Broërec). במאה התשיעית היה משטר פאודלי באירופה, ובאזור שלטו אצילים כגון: דוכסים, רוזנים ומלכים. קשרי האצולה נקשרו גם עם ממלכת אנגליה וממלכת צרפת. במהלך אותה מאה, התאחדו אצילי האזור לישות מלוכנית של ברטאן המאוחדת. זו נלחמה במאה העשירית נגד ניסיונות כיבוש חוזרים מצד לוחמים ויקינגים, שפלשו מן הים אל חופי ברטאן, כדי להתיישב ולעסוק בסחר, מה שהשאיר את חותמו על ברטאן עד היום. גם משהחל עידן מלוכה, המשיכו דוכסי ברטאן לדרוש זכויות אצולה אישיות. ברטאן הייתה אבן מחלוקת בין נורמנדי ואנז'ו, ובהמשך בין ממלכת אנגליה וממלכת צרפת. מערכות היחסים הפאודליים ביו דוכסים לשכניהם נשענו על קשרים ממפגשים עם שליטים מאותה ממלכה, מה שהוביל לכך שדוכסי ברטאן התנהלו כשליטים עצמאיים, בעודם לסירוגין תחת מלך אנגליה ומלך צרפת. לבסוף הם השיגו את חירותם הפוליטית, עם הגיע שושלת מונפור במאה ה-14 ועד המאה ה-15. חירות פוליטית זו הגיעה לשיאה תחת שושלת פרנסואה השני, שגרם למפלה שלטונית וניתוקה של ברטאן ב-1488. על אף מלחמת הירושה של ברטאן (1341–1364) וניסיונות סיפוח מצד הצרפתים או של האנגלים, נשארה השליטה בידי הנסיכויות הנפרדות עד למאה ה-16. דוכסות ברטאן סבלה תבוסות צבאיות לממלכת צרפת החזקה ממנה, בין השנים 1488–1491. איחודן של הממלכות החל בשני שלבים. הראשון היה איחוד מחודש של אצילים במונרכיה (שלוש חתונות בין המונרכיות – ברטאן וצרפת) וב-1532, בקשת איחוד מצד צרפת. זו הוגשה בעיר ואן, ויצרה לחץ רב על אצילי החבל, שחתמו בסופו של דבר על האיחוד. בתקופה המודרנית למרות האיחוד, שמרה ברטאן על חלק מזכויות היתר (חוקים ומיסים מסוימים) עד למהפכה הצרפתית. בליל 4 באוגוסט 1789 בוטלו כל זכויות היתר, החוקים, והשלטון המקומי של האצולה והכמורה הברטונית. המאות ה-15, ה-16 וה-17 נחשבו לתקופת פאר ושגשוג, בברטאן. החבל ממוקם על אם הדרך של מסחר ימי פעיל ביותר בין ספרד, אנגליה והולנד, שהעבירו ביניהן סחורות נצרכות, בעיקר אריגים כגון פשתן והֶמְפְּ, שהיוו חומרי גלם עיקריים באותה תקופה. מעמדו הכלכלי של החבל התחזק והשקעות רבות הופנו לאדריכלות מורשת מרשימה, כדוגמת בית הכספים של רֵן, שהיה הראשון מסוגו בצרפת. בתקופת שלטונו של לואי הארבעה עשר נוצרה דוקטרינה כלכלית-פוליטית ראשונה, הקולברטיזם, על שם ז'אן-בטיסט קולבר. הדוקטרינה שינתה את יחסי הכלכלה בין ברטאן לאנגליה, וגרמה לברטאן הפסדים כלכליים; מצבו הכלכלי של החבל הידרדר עם השנים והגיע לשפל במאה ה-19. ברטאן חולקה לרוזנים (ברוארק, טרגוי, לאון, נונטה, קורנואיי ועוד). ב-1790, שנה לאחר המהפכה, חולקה ברטאן לחמישה אזורי ניהול: איל-אה-וילן לואר-אנפריור (שהופרד ממנה, ושמו שונה ב-1957 ללואר האטלנטי) קוט-די-נוֹר – ששונה ב-1990 לקוט-ד'ארמור מורביאן פיניסטר גבולות החבל העדכניים נקבעו על ידי מרשל פטן ב-30 ביוני 1941 (העדכונים פורסמו לציבור יום למחרת), בזמן הכיבוש הגרמני. הצו החדש כלל הכרזה על 4 מחוזות (Département): קוט-ד'ארמור, איל-אֶה-וילֵן, מורביאן ופיניסטר. 80 אחוז משטח הפרובינציה ההיסטורית של ברטאן נכללים בתחומי החבל המנהלי. המחוז הנושק מדרום, הלואר האטלנטי, הופרד ונקבע כחלק מחבל ארצות הלואר. בתקופת הרפובליקה הצרפתית הרביעית ידע האזור לסירוגין נסיגה והתפתחות, וגבולותיו המנהליים לא השתנו. כיום, הברטונים מהווים מיעוט בצרפת והם מנהלים מאבק להכרה בייחודם הלאומי. גאוגרפיה שטחה של ברטאן הוא 34,024 קמ"ר (+6,980 קמ"ר אם מוסיפים את מחוז הלואר האטלנטי). זהו החבל עם רצועת החוף הארוכה ביותר במדינה. מהעיר קונקול ועד פורניק, רצועת החוף נמתחת לאורך 1,100 קילומטרים. עם זאת אורכה יוכפל בחישוב רצועות חופי הארכיפלגים שבתחום שליטת החבל. רוב חופי החבל הם סלעיים וקרויים בשמות הקשורים למזג-אוויר או לשמות אבני-חן, כמו חוף השחם הוורוד, חוף ברקת וחוף ירקן. בחופיו של החבל נמצאים צוקים גבוהים, שמגיעים עד ל-100 מטר באזור פיניסטר. באזור מורביאן הדרומי קיימים איים קטנים רבים, וחופים קטנים עם חול דק, נוף שונה מחופי הלואר הצמודים מדרום. ישנם כמה ארכיפלגים בתחום ברטאן ובהם: ארכיפלג שבעת האיים, ארכיפלג ברֵאה ועוד. הגדול מבין האיים הוא בל-איל-און-מאר אשר נמצא במפרץ מורביאן במרחק קצר מאוד במעבורת מהעיר קיברון. מקובל להבחין גאוגרפית בין שני אזורים: האזור החופי (הארוור, שמשמעותו 'הים' בברטונית) ואזור פנים הארץ (הארגוט, שמשמעותו 'היער' בברטונית). אקלים מזג האוויר הוא קיצוני וסוער בעיקר לאורך החופים. הגשמים שכיחים בכל שטח החבל. מזג אוויר משתנה במהירות והוא אינו יציב במשך כל השנה: ביממה אחת צפויים השמים להשתנות מספר רב של פעמים משמים בהירים ללא עננים לשמים אפורים מכוסים בעננים עבים, תופעה מוכרת שהנחילה לברטאן מוניטין של 'מזג אוויר גרוע'. קיימים שינויים עדינים בטמפרטורה בין הקיץ לחורף. הרוחות שמגיעות בעיקר מצפון/צפון-מערב מגבירות את הרגשת הקור. טמפרטורת המים הממוצעת נעה בקיץ בין 17 ל-19 מעלות צלזיוס באזור הדרומי-מערבי שהוא האוקיינוס האטלנטי וזרם הגולף; טמפרטורה גבוהה יותר של המים נעה בין 19 ל-20 מעלות צלזיוס באזור הצפוני שהיא תעלת למאנש. נוף בולטות ארבע צורות נוף בחבל: אדמות מעובדות או מוזנחות שמופרדות בגדר חיה שהיא צמחייה פראית כגון שיחים ועצים נמוכים; טבע עצום פראי ושומם, הכולל בעיקרו שיחים נמוכי מידה, עשבים רב-שנתיים; יערות; ביצות. עם רצועת חוף ארוכה בולטים בעיקר שינוי גובה המים בזמן גאות ושפל, וצוקי אבן אשר נשחקו על ידי האוקיינוס. אזור פנים הארץ הוא בעל גבעות רבות וגאיות, והנקודה הגבוהה ביותר מגיעה ל-387 מטר מעל פני הים. כלכלה בתחילת המאה ה-20 התעשייה העיקרית ביותר הייתה התיירות, והתמקדה בעיקרה בחופי החבל ובעונת הקיץ, עם השנים תעשיות רבות ושונות הוקמו מהתעשייה האווירית הממוקמת בסן-נזר שבלואר-האטלנטי, לתעשיית בניית כלי רכב (של חברת הרכב סיטרואן). חברות טכנולוגיה מתקדמות בתחום תקשורת אלקטרונית למרחקים אשר תוצרתם מיועדת בעיקר לשימוש בקטבי כדור הארץ, ממוקמות בערים רֵן, ברסט, ולוניו. תאגידים גדולים שהתחילו מיצור ומכירת מוצרי מזון מקומיים כמו E.Leclerc ו-Intermarche היום רשתות מזון ענק בצרפת ובמדינות אירופה. אך מאז ומתמיד תעשיית החקלאות הייתה נפוצה ורחבה: חקלאות ימית מייצרת כמויות גדולות ביותר של דגים ופירות-ים טריים ליבוא ויצוא. עם השנים נרכש ידע רב בתעשייה הימית. פיתוח ובניית ספינות אזרחיות וצבאיות התרכזו בערים ברסט ולוראו (ספינות נוסעים יוקרתיות בשם Paquebot מיוצרות רק בברטאן). חקלאות שדה המייצרת כמות ארטישוק של 85% מהיצור של השוק הצרפתי, כרובית - 60% מהשוק הצרפתי, ועוד. חקלאות תעשייתית נוטלת חלק של 15% מהשוק הצרפתי, גידול עגלים הוא חלק של 31%, תנובת החלב היא 20%. גידול חזירים מהווה 55% מהשוק, וגידול עופות הוא חלק של 47% מהשוק. תרבות ברטאן היא המולדת המסורתית של העם הברטוני ואחת משש האומות הקלטיות, והיא ממשיכה לשמור על זהות תרבותית מובהקת המשקפת את ההיסטוריה הברטאנית . כמה מאות אלפים מתושבי החבל מדברים ברטונית, השפה הלאומית העתיקה של העם הברטוני, שהיא שפה קלטית הקרובה לוולשית. אוכלוסייה מספר תושבי חבל ברטאן היה למעלה מ-3 מיליון נפשות בשנת 2006, מספר גבוה יחסית לשאר חבלי צרפת, על שטח רחב של 27,208 קמ"ר, עם צפיפות אוכלוסייה נמוכה יחסית של 113 נפשות לקמ"ר. ב-2017 המטרופולינים הגדולים ביותר באזור זה היו נאנט (עם 972,828 תושבים), רן (עם 733,320 תושבים) וברסט (עם 321,364 תושבים). אוכלוסייה ב-4 המחוזות עדכון אחרון ב-2005. אם נחשיב את המחוז ההיסטורי והמסורתי של ברטאן – הלואר האטלנטי, שכולל 1,208,761 תושבים, מספר תושבי החבל יגיע ל-4,270,878 תושבים. הערים הגדולות גלריה ראו גם דוכסות ברטאן ברטונית קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של ברטאן (בצרפתית, בברטונית ובגאלו) ברטאן, ברשת החברתית פייסבוק ברטאן, ברשת החברתית X (טוויטר) ברטאן, ברשת החברתית אינסטגרם ברטאן, ברשת החברתית LinkedIn ברטאן, סרטונים באתר Vimeo ברטאן (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית האתר הרשמי של חבל ברטאן (בצרפתית) תמונות מרחבי החבל (באנגלית) Brittany : in the West, the end of the world מאיר בלייך, הרחק מן ההמון המטייל: טיול לחבל בריטני בצרפת, באתר nrg‏, 19 במאי 2012 משה גלעד, שלושה ימים בקצה הדרומי של בריטאני, באתר הארץ, 1 במאי 2019 הערות שוליים