Umbanda

Umbanda er en brasiliansk religion som oppsto tidlig på 1900-tallet i Rio de Janeiro og andre sørøstbrasilianske byer. Religionen er synkretistisk, med de mest forskjellige og gjerne motstridende trosforestillinger med elementer fra kardeciansk spiritisme, afro-brasilianske tradisjoner, katolisisme, kabbalisme, esoterikk, hinduisme og annet. Umbanda har en del likhetstrekk med, men skiller seg likevel fra andre afro-brasilianske religioner som macumba, candomblé, batuque, quimbanda, xambá, egungun, ifá, irmandade, confraria, xangô do Nordeste og tambor de Mina. Sentralt står fremmaning av åndevesener og samtalen med disse åndene. Språket er forbindelsesleddet mellom den materielle og den immaterielle verden. Fremtredende medier går i transe slik at et åndevesen skal kunne få manifestert seg i deres kropp. Umbande avgrenser seg både spiritismen av kardekiansk type og fra candomblé. Men den lar seg tildels prege av elementer fra folkekatolisisme, kabbalisme og hinduisme eventuelt buddhisme. Såkalte (kvinnelige) caboclas og (mannlige) caboclos, som anses som åndevesener fra den brasilianske urbefolkning, og pretas velhas og pretos velhos, åndevesener fra afrikanske slaver fra Brasils kolonitid, er sentrale skikkelser i den umbandistiske ånde- og gudeverden. Dessuten har man åndevesener kalt baianos, en etnisk gruppe fra det nordøstre Brasil, og barneånder (crianças), åndevesener av matroser (marinheiros) og av kveggjetere (boiadeiros), og grupper av pombagiras og exus, som begge er åndegrupper som assosieres med djevelen. De umbandistiske åndene er forestillinger eller symbolske «bilder» av stereotyper i det brasilianske samfunn, som indianerne, bahianerne og svarte slaver fra kolonitiden. Umbanda består i autonome tendas eller terreiros (kulthus), knyttet til en lokal ledende karismatisk personlighet (mãe- eller pai-de-santo). Strukturen er ikke sentralistisk, men snarere føderativ (i federações) eller preget av demokratisk mangfold. Det er plass til en kardeisk orientert gruppering innen umbanda: «Ordem Iniciática do Cruzeiro Divino». Umbanda oppstod i et middelklassemiljø preget av kardeciansk spiritisme, og en samling nær Rio de Janeiro i 1908 står sentralt. Bevegelsen fikk snart et fotfeste i flere samfunnslag. Særlig i tiden under diktatoren Getúlio Vargas (1930–1945) fikk umbandabevegelsen en veldig spredning. Den utbredte seg over hele landet og har derigjennom tatt lokale preg fra stedlige afro-indianske religiøse tradisjoner. En avgrensning fra kardesismen, som den utsprang fra, definerer ikke umbanda seg med dogmer eller skrifter som retningsgivende for sine tilhengere. Fra den basis som ble lagt i Vargas-perioden vokste den til en bevegelse som i 1950- til 1970-årene kanskje kan ha berørt 30 millioner av landets den gang 120 millioner innbyggere. Etter denne gullalderen har det gått tilbake. En undersøkelse i 2000 kom til at knapt en halv million brasilianere betraktet seg selv som tilhengere av umbanda. Dette var en nedgang på ca. 20 prosent i forhold til en tidligere undersøkelse. Men det er viktig å være klar over at mange, kanskje de fleste, av dem som av og til søker til ubandaens terreiros for rådgivning eller helbredelse, ikke betrakter seg selv som umbandistas. En av de etymologiske betydninger av ordet umbanda finner man i de angolanske språkene kimbundu og umbundu – det betegner den regionens afrikanske tradisjonelle medisin. I den brasilianske form konsentrere dette legendeaspektet seg om psykoterapeutisk ledsagelse. I denne magisk orienterte form for religion beskjeftiger man seg meget med helbredelsesprosesser og problemløsninger av emosjonell og sosial art, som for eksempel knyttet til ekteskap og arbeidsløshet.