Aerodromas

Aerodromas (aero + gr. dromos 'bėgimo vieta') – oro uosto dalis arba atskiras žemės arba vandens paviršiaus plotas, skirtas orlaiviams tūpti, kilti, manevruoti, stovėti ir aptarnauti. Aerodromams taip pat priskiriami lėktuvnešių kilimo – tūpimo takai. Aerodromo dalys Svarbiausios aerodromo dalys: Skridimo zona: Kilimo ir tūpimo takai; Riedėjimo takai (jungia kilimo ir tūpimo takus, jais iki pastarųjų juda arba velkami orlaiviai); Stovėjimo aikštelės; Šoninės saugos juostos (išlyginti žemės plotai, skirti riedėti orlaiviams, jei jie nukryptų nuo tako į šoną); Galinės saugos juostos (padeda išvengti avarijos, jei orlaivis nusileistų nepasiekęs tako, arba jei nespėtų pakilti, taip pat avariniam stabdymui); Skraidymo zona (aerotorija) – virš aerodromo esanti oro erdvė. Taip pat aerodrome gali būti angarai, skrydžių valdymo bokštas ir kita navigacijos įranga. Keleivių ir krovinių terminalai, orlaivių techninio aptarnavimo ir remonto įranga priskiriami oro uosto infrastruktūrai. Kilimo–tūpimo takas Kilimo ir tūpimo takas yra nustatytas stačiakampio formos aerodromo plotas, parengtas orlaiviams tūpti ir kilti, kuris paprastai būna 300–5000 m ilgio ir 10–100 m pločio. Pagal dangą kilimo ir tūpimo takai skirstomi į tvirtos dangos (asfaltbetonis, betonas, gelžbetonis, iš surenkamų metalinių plokščių) ir gruntinius (žolė, skalda, žvyras, gruntas, sutvirtintas rišamosiomis medžiagomis). Klasifikacija Aerodromai pagal paskirtį skirstomi į: Civilinius (keleivinius, krovininius, sportinės aviacijos), Karinius, Mišrius. Vandens lėktuvų (hidroplanų) aerodromas vadinamas vandens aerodromu (hidroaerodromu). Civiliniai aerodromai Civiliniai aerodromai privalo turėti sertifikatą, kurį vietinio susisiekimo oro uostams išduoda valstybinė aviacijos inspekcija, tarptautiniams – Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija (ICAO – International Civil Aviation Organization). Pagal naudojimo trukmę skirstomi į nuolatinius ir laikinuosius, pagal dangą – į dirbtinės dangos arba gruntinius. Gruntinės dangos aerodromai naudojami mažiems lėktuvams ir sklandytuvams. Aerodromai klasifikuojami pagal tūpimo–kilimo tako ilgį į 4 kategorijas nuo 4 iki 1 (4 kategorija – ilgesni negu 1800m, 1 – trumpesni negu 800m), pagal plotį į 6 kategorijas, žymimas abėcėlės raidėmis nuo F iki A (F – plačiausias, A – siauriausias). Pagal skrydžių pobūdį dar būna kategorizuojami įvertinant pritaikymą tūpti: galimas orientuojantis vizualiai (netiksliojo artėjimo tūpti takas) arba pagal prietaisų rodmenis. Šie skirstomi į tris klases, o aukščiausios klasės objektai į dar tris operacinius laipsnius – C, B, A: C laipsnio aerodromuose atitinkamą įrangą turintys orlaiviai gali tūpti visiško nematomumo sąlygomis; A arba B laipsnių – esant labai blogam matomumui. Kariniai aerodromai Karinis aerodromas yra aerodromas, tinkamas naudoti kariniams orlaiviams, oficialiai pripažintas ginkluotųjų pajėgų institucijų (pvz., turintis tinkamumo naudoti karinei aviacijai pažymėjimą, išduotą kariuomenės vado). Pagal įrengimą, naudojimo pobūdį skirstomi į: Pagrindinius; Atsarginius; Netikruosius (klaidinančius priešą). Pagal paskirtį – pagrindinius (nuolat aviacijos vienetams dislokuotis), operatyvinius (aviacijos grupuotėms sudaryti ir kovos veiksmams vykdyti), išsklaidymo (laikinai aviacijos vienetams išsidėstyti), užnugario (aviacijos vienetams sudaryti, orlaivių įguloms rengti, aviacinei technikai remontuoti ir kt.), pajėgų įlaipinimo (išlaipinimo) ir krovinių krovimo (iškrovimo) į transporto orlaivius, mokomuosius, specialiuosius (orlaiviams ir ginkluotei bandyti) ir kt. Pagal techninius rodiklius, kilimo–tūpimo takų ilgį, dangą skirstomi į 3 klases: Pirmos klasės – bazuojama strateginė aviacija, karinio jūrų laivyno aviacija; Antros klasės – taktinė aviacija, oro erdvės gynybos aviacija, karinė transporto aviacija; Trečios klasės – pagalbinė aviacija, trumpojo kilimo ir tūpimo lėktuvai, sraigtasparniai. Šaltiniai