Mikojan-Gurevitš MiG-21

Mikojan-Gurevitš MiG-21 (ven. Микоян и Гуревич МиГ-21; Nato-raportointinimi Fishbed) oli neuvostoliittolainen Mikojan-Gurevitšin suunnittelema ja valmistama suihkuhävittäjä, jota käytettiin useissa Varsovan liiton maissa 1980-luvulle. Muita käyttäjiä olivat Neuvostoliiton liittolaismaat Lähi-idässä, Aasiassa ja Afrikassa. Tyyppi on maailman eniten valmistettu yliääninen suihkulentokone, jota valmistettiin 11 496 kappaletta Neuvostoliitossa vuosina 1959–1985, Intiassa ja Tšekkoslovakiassa. Kiinan kansantasavallassa MiG-21:ä valmistettiin lisenssillä nimellä J-7 kansan vapautusarmeijalle ja nimellä F-7 vientiä varten yhteensä noin 2 500 kappaletta vuoteen 2012 mennessä. Koneita valmistettiin montaa eri tyyppiä, muun muassa ensimmäisen sukupolven MiG-21F (tyyppi 72), MiG-21F-13 (tyyppi 74), toisen sukupolven MiG-21P, MiG-21PF, MiG-21PFS, MiG-21FL, MiG-21FPM, M-21/M-21M, MiG-21R. Kolmatta MiG-21 -sukupolvea edustivat MiG-21S, MiG-21SN, MiG-21SM, MiG-21I, MiG-21M, MiG-21MF, MiG-21SMT ja MiG-21MT. Koulutusversio tunnettiin Nato-raportointinimellä Mongol. Konetyypin neljänneksi ja viimeiseksi merkittäväksi tuotantomalliksi jäi MiG-21BIS. Myöhempien aikojen uudistettuja versioita olivat MiG-21-92 ja MiG-21-2000. Edullisemman ylläpidon ansiosta tyyppi on säilynyt käytössä pidempään kuin seuraaja Mikojan-Gurevitš MiG-23. Israelilainen Elbit on tarjonnut vielä käytössä oleviin koneisiin modernisointipakettia, johon kuuluvat nykyaikainen ohjaamo HUD-monitoiminäyttöineen, moderni tutka sekä valmius käyttää nykyaikaisia torjuntaohjuksia. Modernisoituja MiG-21 -koneita on Unkarin ilmavoimilla, jossa niiden nimenä on LanceR. Niistä 71 kappaletta muokattiin rynnäkkökoneiksi LanceR A ja 25 kappaletta varsinaisiksi torjuntahävittäjiksi LanceR C, jotka saivat modernin tutkan. Koneen kehitys Koneen kehittämisen perustana olivat Korean sodassa saadut kokemukset. Koneen tuli saavuttaa 20 kilometrin korkeus ja kaksinkertainen äänennopeus. Prototyyppivaiheessa kone sai Nato-koodinimekseen "Faceplate". MiG-21:n prototyyppi Je-2 lensi ensi kerran vuonna 1955. Neuvostoliiton ilmavoimat otti MiG-21F:n palveluskäyttöön vuonna 1959. Ensimmäinen K 13 -infrapunaohjuksin varustettu malli oli F-13. Konetta kutsutaan nk. päivähävittäjäksi, millä viitataan vaatimukseen "nähdä" kohde sekä visuaalisesti että infrapuna-alueella. Ominaisuuksista Lentäminen yleisesti oli helppoa ja kone oli vakaa, mutta pystyi siivekkeillä tekemään esimerkiksi 360 asteen vaakakierteen sekunnissa. Laskeutumisnopeus oli suuri. Mig-21BIS oli hieman kömpelömpi ja tuntumaltaan raskaampi ja jäykempi. Siivekkeet eivät olleet yhtä tehokkaat. Bis-versiossa myös näkyvyys oli heikompi. Versio kykeni lentämään ääntä nopeammin myös matalalla jatkuvasti säätyvän ilmanoton ja tehokkaamman moottorin ansiosta. Hävittäjänä tärkein ero oli tutka ja sen mukana tutkaohjukset, jotka mahdollistivat torjunnat huonossa säässä ja pimeydessä. Bis-versiossa moottorilta laskusiivekkeisiin oli rakennettu puhallusjärjestelmä, joka lisäsi nostovoimaa mahdollistaen laskeutumisen pienemmällä nopeudella ja näin lyhyemmille kiitoteille. Muutoin Bis-versio säilytti F-13:n hyvätlähde? lento- ja laskuominaisuudet. Bis- ja UM-versioissa lentäjän tehtäviä helpotti autopilotti. U- ja UM-koulutusversiot olivat oleellisilta ominaisuuksiltaan perusversioittensa kaltaisia. Romanian käyttämillä ohjaamoltaan modernisoiduilla "LanceR" versioilla on saavutettu lentäjälle parempi tilanteenhahmotus, jonka avulla voi liikehtiä konetyypille uudella tavalla, vaikka koneen perusrakenne on sama. Käyttäjämaat Koneen käyttäjämaat kautta aikain: Vietnamin sodassa useat tuolloisen Pohjois-Vietnamin lentäjät nousivat MiG-21-ässiksi. Heitä olivat esim. Nguyen Tien Sam (6 pudotusta) ja Lê Thanh Đạ (6 pudotusta) Useat egyptiläiset lentäjät saavuttivat pudotuksia sodissa Israelia vastaan mm. Dassault Miragen versioista sekä F-4 Phantom II -koneista. Romania oli viimeinen maa, joka käytti Israelin päivittämää MiG-21 Lancer -hävittäjää, kunnes koneet poistettiin käytöstä 15. toukokuuta 2023. Intia osti vuosina 1966–1980 yhteensä 872 MiG-21 -hävittäjää. Hindustan Aeronautics Limited eli HAL rakensi koneita lisensillä 1960-luvulta alkaen. Konetyyppi oli Intian tärken hävittäjä vuosikymmenten ajan ja se osallistui esimerkiksi sotiin Pakistania vastaan. 2000-lukuun mennessä se oli kuitenkin tullut erityisen tunnetuksi onnettomuuksistaan. Vuosien 1971–2012 välillä onnettomuuksia oli ollut 482, lentäjiä oli kuollut 171, muuta henkilökuntaa 9 ja siviilejä 39. MiG-21 poistettiin ilmavoimien käytöstä syyskuussa 2025. Tekniset tiedot MiG-21F-13 Kärkiväli: 7,15 m Pituus: 15,7 m Tyhjäpaino: 4 980 kg Suurin lentopaino: 8 315 kg Suurin kuormituskerroin: +8 G Moottori: Tumanski R-11F-300, jonka suurin työntövoima perusmoottorilla on 39 000 N, minimijälkipoltolla 49 000 N ja maksimijälkipoltolla 49 000 N Suurin nopeus vaakalennossa korkealla on 2,05 Mach ja meren pinnan tasolla 1 200 km/h Aseistus: yksi 30 mm NR-30-tykki kaksi R-13-ohjusta (Naton koodinimi: AA-2 Atoll), jotka ovat infrapunaohjautuvia eli lämpöhakuisia ilmataisteluohjuksia tai kaksi rakettimakasiinia, joissa on kummassakin 16 kappaletta 57 mm ilmasta maahan ammuttavia raketteja. "Faceplate"-prototyypille aseistukseksi arvioitiin valokuvan perusteella ohjusten tai rakettien lisäksi 3 kpl 37 mm:n Nudelman-Rihter-tykkiä. MiG-21BIS Kärkiväli: 7,15 m Pituus: 15,5 m Tyhjäpaino: 5 843 kg Suurin lentopaino: 9 914 kg Suurin kuormituskerroin: +8,5 G Moottori: Tumanski R-25-300, jonka suurin työntövoima perusmoottorilla on 41 000 newtonia, minimijälkipoltolla 53 000 N, maksimijälkipoltolla 68 500 N ja poikkeusteholla 71 000 N (karkeasti newtonia vastaa kp-arvona luku joka saadaan jakamalla N-arvo luvulla 9,81) Lentomatka: 1 225 km ilman lisätankkeja Suurin nopeus korkealla on 2,05 Mach ja matalalla 1 300 km/h. Aseistus yksi 23 mm GŠ-23L-tykki, jolle on 200 ammusta neljä siipiin ripustettavaa R-3S-, R-13M- tai R-60-infrapunaohjusta tai R-3R-tutkaohjusta kaksi UB-32A- ja kaksi UB-16-57-rakettikasettia, joissa kussakin 32 ja 16 S-5M- tai S-5K-rakettia, yhteensä 96 rakettia MiG-21 UTI Pituus ilman pitot-putkea (ilmaisin nopeusmittarille) 12,8 m Kärkiväli 7,15 m Nousuaika 10 000 m 2 min 35 s Lentomatka ilman lisäsäiliöitä 1 470 km Suurin nopeus yli 2 Mach Lakikorkeus yli 18 000 m Moottori: Tumanski R-11 F-300 3 900 kp, jälkipoltolla 5 750 kp Aseistus 1 kpl 12,7 mm A-12,7-konekivääri, 57 mm raketteja 2 x 16 kpl kaseteissa tai 2 kpl R-3S-ilmataisteluohjusta MiG-21BIS-versiota vastasi koulutusversio MiG-21 UM Moottori: Tumanski R-13-300 6 600 kp Ei kiinteää aseistusta Romanian LanceR-versio perustuu MF-versioon. A-version aseistukseen kuuluu laser-maalinosoitin ohjautuvine pommeineen. C-versio voi käyttää useita sekä venäläisvalmisteisia että länsimaissa valmistettuja infrapunaohjuksia. Alkuperäisestä MF-versiosta poiketen siinä ei voi käyttää tutkaohjattuja ohjuksia. Lähteet Keski-Suomen ilmailumuseon opas teksti Timo Heinonen, Tapio Kakko ISBN 952-90092-5-9 Green, William & Pollinger Gerald: The Observer's Book of Aircraft. Frederick Warne Co. Ltd, 1960. Reiman, Kalevi & Tiainen, Leena: Ilmavoimat 1991. Ilmavoimien esikunta, Ilmavoimien Tuki-Säätiö, 1991. ISSN 0784-7319 Laukkanen, Jyrki: Koelentäjän päiväkirjasta. Apali, 2009. ISBN 978-952-5026-94-8 https://web.archive.org/web/20130514200613/http://www.acig.org/artman/publish/article_245.shtml Viitteet Aiheesta muualla Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikojan-Gurevitš MiG-21 Wikimedia Commonsissa