Anhalter Bahnhof stasjon

Anhalter Bahnhof er en tidligere fjernbanestasjon i Berlin, beliggende ved Askanischer Platz langs Stresemannstraße i Kreuzberg, ikke langt fra Potsdamer Platz. Den ble anlagt rett ved portene til Berlins tollmur. I dag står bare portalen igjen av den en gang så enorme stasjonen. En S-Bahn-stasjon av samme navn er det eneste som i dag finnes av transport tilknyttet stasjonen. På folkemunne het stasjonen «Anhalter» eller «Sydporten». Navnet viser til regionen Anhalt som i dag er del av forbundslandet Sachsen-Anhalt. Før første verdenskrig var Anhalter stasjon den viktigste fjernbanestasjonen for tog mot Østerrike-Ungarn, Italia og Frankrike. Et tog forlot stasjonen hvert 3.-5. minutt; men i Hitlers storstilte planer for ombygging av Berlin til «verdenshovedstaden» Germania skulle Anhalter Bahnhof rives, og togtrafikken henvises til to jernbanestasjoner utenfor sentrum, mens tomten skulle bli et svømmebasseng. Historisk betydning og minnesmerkefunksjon I juni 1942 startet de såkalte «alderstransportene» av eldre berlinerjøder fra Anhalter stasjon til ghettoleiren Theresienstadt. Frem til slutten av mars 1945 ble over 15 000 jøder sendt fra tre ulike jernbanestasjoner i Berlin (Anhalter, Grunewald og godsbanestasjonen Moabit). Hver av de 116 transportene bestod av 50-100 personer; 9 600 fra Anhalter stasjon alene. De ble plassert i tredjeklassevogner koblet til de regulære avgangene til Dresden eller Praha, med avgang kl 6.07 fra spor 1. De overveiende eldre menneskene ble brakt til toget med sporvogn eller lastebil tidlig på avreisedagen. I klær og bagasje skilte de seg fra andre reisende bare ved at de hadde på seg jødestjerne og var bevoktet. Om Theresienstadt ble kalt en «aldersghetto», var den i virkeligheten en transittleir. Om folk ikke døde der av underernæring og sykdom, ble de sendt videre til Auschwitz. 27. januar 2008 ble det satt opp et monument bak portalruinen til minne om jødedeportasjonene. Stasjonen ble 3. februar 1945 sterkt skadet i bombeangrep, men veggene stod støtt, slik at bygget kunne restaureres om det manglende taket ble erstattet. Men i etterkrigstiden befant stasjonen seg i Vest-Berlin, slik at togtrafikken av politiske grunner begrenset til seg noen få fjern- og persontog i sovjetisk okkupasjonssone og det senere Øst-Tyskland. I 1952 opphørte også denne trafikken, da fjerntogene ble omdirigert til Ostbahnhof i Øst-Berlin, og tross sterk offentlig protest ble Anhalter Bhf. revet i årene 1959-61, slik at mursteinene kunne brukes til gjenoppbygging av Vest-Berlin. Bare den gamle inngangsportalen ble stående. Fra 2003 til 2005 ble den sanert og sikret. Nobelprisvinneren Herta Müller stod i spissen for et initiativ for å gjenoppbygge stasjonen som et eksilmuseum, men da kostnadene ble beregnet til 130 millioner euro, måtte planene frafalles. S-bahn-stasjonen Etter ferdigstillingen av nord-syd-tunnelen ble den underjordiske S-Bahn-stasjonen Anhalter Bahnhof åpnet 9. oktober 1939. Arkitekt var Richard Brademann. Etterkrigstid Etter sprengningen av tunneltaket som lå på høyde med Landwehrkanal i mai 1945, ble nord-syd-tunnelen oversvømmet og S-Bahn-trafikken innstilt frem til 2. juni 1946. S-Bahn-togene endte i denne perioden på Potsdamer Ringbahnhof. Etter reparasjonene gikk atter togene til Anhalter stasjon. Stasjonen havnet i den delen av byen som skulle utvikle seg til å bli Vest-Berlin. Etter byggingen av Berlinmuren i 1961 lå bygningens portal svært nær muren. Overtagelse av S-Bahn av BVG Fra 9. januar 1984 overtok BVG driften av S-Bahn i Vest-Berlin fra Reichsbahn. Referanser Eksterne lenker Minnesmerke over jødedeportasjonene, gedenkstaettenforum.de Side med kort historikk og bilder på engelsk