מרכנברונן

המרכנברונן (בגרמנית: 'Merchenbrunnen'; "מזרקת האגדות") שוכן בפארק פרידריכסהיין בברלין. בשנת 1893 הציבו שלטונות ברלין את הכניסה האמנותית לפארק הלאומי פרידריכסהיין. מזרקת האגדות הוזמנה על ידי הפארק הלאומי ותוכננה על ידי לודוויג הופמן. הופמן העלה את הרעיון של מזרקה בפארק כדי לתאר אגדות ותיאר זאת בזיכרונותיו. עיצוב תוכנית כללית עיצוב מתחם המזרקות הגיע מהאדריכל וחבר מועצת העיר ברלין, לודוויג הופמן. החלק המרכזי של העיצוב הוא אגן מזרקה בגודל 34 על 54 מטר בסגנון נאו-בארוק. אגן המזרקה מורכב מארבעה מפלים זורמים המכילים מזרקה גדולה ותשע מזרקות קטנות, ושבעה פסלונים של צפרדע שופכי מים, שאחד מהם מתואר בתור הנסיך-צפרדע. בצד המזרחי, הבריכה המדורגת מוקפת בארקדת חצי עיגול; רצף של קשתות. במרכז תשע הקשתות יש קערת אבן גדולה המעוטרת בפסלים של ראשי כלבים. מעל הארקדה יש גלריית פסלים של בעלי חיים מפולקלור ואגדות ספרותיות. מאחורי הארקדה שוכנת "מזרקת הדולפינים" (בגרמנית: Delphinbrunnen), שקוטרה 8 מטרים. היא מעוצבת עם עיגולים קונצנטריים, ושפתה מעוטרת בפסלי ילדים עם חיות מהאגדות. היא נוצרה על ידי הפסל גיאורג ורבה. פסלים הופמן הדגיש קישוטים מפוסלים במבנים שפיסל. הוא גילה שהיבט זה של האדריכלות לא יוצג באופן מסורתי בצפון גרמניה – ובמיוחד בברלין – ולכן שיתף פעולה לעיתים קרובות עם שלושה פסלים מדרום גרמניה: איגנטיוס טאשנר, גיאורג ורבה ויוזף ראוך. מפסלים ואמנים אלה הגיע אוסף הפסלים הנרחב של מרכנברונן, 106 פסלי אבן פיגורטיביים או דקורטיביים. טאשנר יצר את המוטיבים המרכזיים, 10 פסלים סביב שפת המזרקה, דרכם פירש תשע אגדות מאת האחים גרים: הנזל וגרטל, עם שני פסלים המבוססים על הגרסה השנייה, הפחות מוכרת, של האגדה מ-1819, שבה הילדים ניצלו ונישאים הביתה מעל המים על ידי ברווז, החתול במגפיים, הנס בר מזל, שבעת העורבים, סינדרלה, כיפה אדומה, אח ואחות, שלגיה ושבעת הגמדים והיפהפייה הנרדמת. ורבה קיבל עמלה עבור ארבע הרמות בשבילים צרים עם גדר חיה לצד המזרקה. הן מתארות מפלצת, בת הענק (Riesentochter), ריבצאל (רוח הרים פולקלורית, Rübezahl) והאם הזקנה "כפור". שש קבוצות פסלי ילדים הוצבו בגומחות סביב מזרקת הדולפינים וכן אלמנטים דקורטיביים אחרים. ראוך סיפק את 14 פסלי השיש המתארים חיות משחק שנמצאו על ארקדת המזרקות. אחד משבעת הגמדים שלגיה מזכיר את הצייר אדולף פון מנצל. זו הייתה מחאה שקטה נגד החלטתו של הקיסר וילהלם השני לא להעניק לאמן אנדרטה לאחר מותו, עקב מחלוקת בין השניים על האופן בו תיאר מנזל את התנאים הקשים בתעשייה המתפתחת של גרמניה. מנגד, וילהלם השני העריך את יצירותיו של מנזל על ההיסטוריה הפרוסית ואף הורה על הלוויה ממלכתית לצייר, שבה השתתף בעצמו. היסטוריה תכנון ובנייה בזיכרונותיו תיאר הופמן את היסטוריית הפיתוח הארוכה של הפרויקט. מאז 1893 נועד אתר זה להיבנות. כשנכנס לתפקידו כחבר מועצה בשנת 1896, הופמן מצא תוכניות של הוועדה העירונית לאמנות ליצירה דקורטיבית של אדריכלות. הוא דחה את העיצובים הללו ובמקום זאת פיתח את הרעיון של אגדה לאחר שראה ילדים רבים משחקים במקום במהלך סיור. הטיוטה הראשונה פורסמה ב-1901 והוצגה בתערוכת האמנות הגדולה של ברלין (Grosse Berliner Kunstausstellung). הקיסר בירך על התוכנית אך רצה לבצע שינויים. כך החל סכסוך בין הקיסר (שבאמצעות מפקד המשטרה היה בעל סמכות לאשר או לדחות כל תוכניות לבנות בכיכרות או רחובות ברלין) לבין הגופים העירוניים (שהיו אחראים על מבנים בשטח הפארק). הופמן נמנע מעימות עם הקיסר, אך זכה לביקורת מהעיתונות הליברלית ומחלקים במועצת העיר בשל כך. הוא שינה את העיצוב. חוזים לבניית הבטון לא נחתמו עד 1907. העלויות, כולל עבודות גינון, עמדו, לדברי הופמן, על 960,000 מארק (כוח קנייה מותאם למטבע של היום: בסביבות 4,874,000 יורו). ב-15 ביוני 1913, יום השנה ה-25 לעליית וילהלם השני לכס המלכות, השטח נפתח לציבור. בשנת 1901 החל תכנון המזרקה. בשנת 1905 הושלם התכנון, והופמן הציג את הסקיצות שלו ואת דמויות האגדות שיצרו ראו, טאשנר ו-ורבה. הפתיחה החגיגית של המזרקה נערכה ב-15 ביוני 1913 והעבודות העיקריות על המזרקה היו מ-1907 עד 1913. מידות המזרקה - 90 על 172 רגל. החלק העיקרי של המתחם הוא בגודל 34 על 54 מטר. הוא עשוי בסגנון נאו-בארוק. חלקו העיקרי של האנסמבל נקרא "מי בריכה" והוא נבנה על ארבע במות שטוחות של המפל, וכולל מזרקה גדולה ותשע קטנות. הוא כולל דמויות של שבע צפרדעים שמייצרות סילוני מים. אחת הצפרדעים היא מאגדת "נסיכת הצפרדע". הפסלים עשויים מאבן גיר. בצד המזרחי של הבריכה יש ארקדת מפל סגורה בצורת חצי עיגול עם רצף קשתות. במרכז תשע הקשתות יש קערת אבן גדולה המעוטרת בפסלים של ראשי כלבים. מעל הארקדה יש גלריה עם פסלי בעלי חיים מסיפורי עם וספרות. מאחורי הארקדות ישנה מזרקה עגולה בשם "מזרקת הדולפין" (בגרמנית: Delphinbrunnen) בקוטר 8 מטר. יש בה עיגולים העשויים מאבן חול וארבע קבוצות פסלים המייצגות ילדים וגולשי סקי על הדולפין. הפסל הוא גאורג ורבה. המזרקה מעוטרת בדמויות אגדות ידועות, כמו האחים גרים, הנזל וגרטל, החתול במגפיים, סינדרלה, כיפה אדומה, שלגיה, היפהפייה הנרדמת ואגדות מימי הביניים כמו הרובזאל. הרס ושיקום המרכנברונן ופארק פרידריכסהיין בכללותו נפגעו קשות בשנת 1945 כתוצאה ממלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נעלמו רוב הפסלים. רק בשנת 1950 התגלו מחדש מאחורי חומה גבוהה בגן ירק ברובע פרידריכסהיין. רבים מהם ניזוקו קשות. בשנים 1950–1951 עמלה מועצת העיר ברלין על שיקום מתחם המזרקות. במקום פסלי האגדות המקוריים, הותקנו עותקים גסים והגנים מסביב עוצבו בפשטות. צעדים נוספים לשיקום דמויות ופסלים שנהרסו, חלו בשנים 1972/1973 ו-1982/1983. לאחר איחוד גרמניה ב-1990, אירעו מקרי ונדליזם חוזרים. פסלים ודמויות ניזוקו או הוסרו, וגרפיטי בחלקים רבים של האדריכלות פגמו במזרקה וגניה. בשנת 2005 החל פרויקט שיקום מקיף. 90% מהעלויות, כ-1.3 מיליון יורו, שולמו על ידי מדינת ברלין, הממשלה הפדרלית הגרמנית והאיחוד האירופי, והשאר נתרם על ידי מממנים פרטיים. שלב הבנייה הראשון הסתיים ב-24 במאי 2007, והמתחם נגיש לציבור מאז יולי 2007. גדר ומכשול גישה לילי הותקנו מסביב לאזור מרכנברונן כדי למנוע ונדליזם עתידי. לקריאה נוספת קישורים חיצוניים Öffentliche Brunnen בברלין: Märchenbrunnen (בגרמנית) Sehenswürdigkeiten, Märchenbrunnen (בגרמנית) Detailansichten des Märchenbrunnens (בגרמנית) הערות שוליים