Bujad

Bujad, obična bujad ili orlova paprat ( lat. Pteridium aquilinum) – poznata i kao istočna paprat –je biljka iz velike skupine papratnjača (Pterydophyta), je vrsta paprati koja se javlja u umjerenim i suptropskim regijama na obje hemisfere. Izuzetna lahkoća njenih spora dovela je do globalne distribucije. Etimologija Običnu bujad prvi je opisao Carl Linnaeus, kao Pteris aquilina, u svesci 2 svog djela Species Plantarum, 1753. Porijeklo specijskog imena izvedeno je iz latinske riječi aquila (orao). U ponovnom izdanju Flora Suecica (1755.), Linnaeus objašnjava da se naziv odnosi na sliku orla viđenog u poprečnom presjeku korijena. Uprkos tome, prenijeto je mišljenje da se naziv odnosi na oblik zrelih listova paprati koji izgledaju poput orlova krila. Međutim, srednjovjekovni učenjaci, uključujući Erasmusa, smatrali su da uzorak vlakana viđen u poprečnom presjeku naličja podsjeća na dvoglavog orla ili hrastove listove. Opis Obična paprat je zeljasta biljka|višegodišnja, listopadna biljka zimi. Veliki, otprilike trouglasti listovi nastaju pojedinačno, izranjajući iz podzemnog rizoma i rastu do 0,3–1 m|ft|skraćenica=od|frac=2}} visine; Glavna stabljika, ili stručak, ima promjer do 1 cm u podnožju. U jesen se vraća na nivo tla. Rizomi rastu do dubine od 3,5 m, promjera oko 5 cm i dužine do 15 m. Budući da se u proljeće ponovo razvija iz podzemnih rizoma, P. aquilinum se obično nalazi u gustim kolonijama genetički identičnih listova. Takve kolonije mogu biti stare i do 650 godina, a pojedinačni rizomi žive i do 72 godine. Jedna kolonija u Raakkyli, Sjeverna Karelija, Finska, koju je proučavao Eino Oinonen, pokazala se kao 489 m (1,604 ft) u prečniku i, na osnovu brzine rasta, stara preko 1400 godina. U proljeće, kada biljka ulazi u svoj ciklus rasta, iz rizoma se prvo šire glavice vune. Gustoća i površina koju pokriva jedan rizom maksimiziraju šanse tog rizoma za biološki uspjeh prilikom stvaranja novih izdanaka. Novi izdanci se manifestiraju kao vertikalne stabljike, spiralno uvijene i prekrivene srebrno-sivim dlačicama, koje mogu biti visoke metar ili više prije nego što se razviju u listove. Razmnožavanje [sporangija|[Sporangije]] se formiraju u sorusima na donjoj strani lista. Raspoređeni su u uskim smeđim trakama i formiraju spore tokom jula, avgusta i septembra. Taksonomija Tradicionalno se smatrala jedinom vrstom u rodu Pteridium (paprati); međutim, vlasti su podijelile klasifikaciju i prepoznale do 11 vrsta u rodu. U rod Pteridium ju je smjestio Friedrich Adalbert Maximilian Kuhn 1879. godine. Genetička analiza vrste Pteridium sa 100 različitih lokacija širom svijeta otkrila je dvije različite vrste i uprkos zajedničkom nazivu "paprat", "južna" vrsta je Pteridium esculentum. Iako južni P. esculentum pokazuje malu genetičku raznolikost među fizički izolovanim lokacijama, P. aquilinum ima različite grupe na kontinentalnom nivou. Međutim, dokazi o protoku gena na velike udaljenosti pronađeni su u uzorcima uzetim sa Havaja koji su predstavljali elemente i sjevernoameričke i azijske podvrste P. aquilinum. Rasprostranjenost i stanište Paprat je porijeklom iz Evrope, istočne Azije i Sjeverne Amerike.a, but now has an almost cosmopolitan distribution. U Americi se nalazi širom kontinentalnih Sjedinjenih Američkih Država i kanadski provincija Ontario, Quebec i Newfoundland. Sjeverna granica njegovog areala proteže se do južne Aljaske, dok južna doseže sjeverne dijelove Meksika, kao i Velikih Antila u Karibima. U kiselim brdskim pašnjacima sjeverozapadne Evrope je korov. Paprat raste na pašnjacima, u listopadnim i četinarskim šumama i na obroncima brda. Preferira kisela tla. Kao prilagodljiva biljka, paprat lako kolonizira poremećena područja. Može biti agresivna čak i u zemljama u kojima je autohtona, poput Engleske, gdje je napala vrijesak (Calluna vulgaris (L.) Hull) na močvarama Sjevernog Yorkshira. In Ireland, bracken is found in open woodland and sandy pastures. Toksičnost Biljka sadrži kancerogeni spoj ptakvilozid. Poznato je da ptakvilozid uzrokuje hemoragijske bolesti kod preživara, tumore i hematološke probleme kod nepreživara, te je povezan s rakom jednjaka i želuca kod ljudi.ref name="Vetter 183–196" /> Hronična konzumacija paprati također je povezana sa karcinomom pločastih ćelija gornjeg probavnog trakta (UDT) kod goveda (preživara) - pri čemu se najagresivniji i najozbiljniji tumori nalaze u kaudalnom (donjem) UDT-u. Visoke stope raka želuca zabilježene su u Japanu i Sjevernom Walesu, gdje se mlade stabljike koriste kao povrće, ali nije poznato da li paprat ima neku ulogu ili se rak može pripisati nekom drugom uzroku. Smatra se da konzumiranje mlijeka kontaminiranog ptakilozidom doprinosi raku želuca kod ljudi u andskim državama, kao što je Venecuela.| Spore su također označene kao kancerogene. Konzumacija kontaminirane vode i mesa također može biti opasna. Međutim, ptakvilozid je rastvorljiv u vodi i smanjuje se namakanjem paprati u hladnoj vodi. Korejski i japanski kuhari tradicionalno su namakali izdanke u vodi i pepelu kako bi detoksicirali biljku prije jela. Ptakvilozid se također degenerira na sobnoj temperaturi, što objašnjava zašto su studije na pacovima provedene s toksinom uskladištenim na -20 °C. Na temperaturi ključanja, kancerogen se gotovo potpuno denaturira. So i soda bikarbona također pomažu u isparavanju hemikalije. Sugerira se da suplementacija selenom može spriječiti, kao i poništiti imunotoksične efekte izazvane ptakvilozidom iz Pteridium aquilinum. Upotreba Hrana , gdje je P. aquilinum izuzetno uspješan, rizom se jednom konzumirao tokom i nakon Prvog svjetskog rata. Međutim, Kraljevsko hortikulturno društvo sada eksplicitno savjetuje protiv njegove konzumacije zbog toksičnosti. Paprat je široko rasprostranjeno povrće u KorejaKoreji, Japanu, {{Daleki istok|ruskom Dalekom istoku]] i dijelovima Kine gdje je historijski bila jedno od najvažnijih konzumiranih divljih povrća. Stanovništvo ovih zemalja u kojima se tradicionalno konzumira paprat, nakon imigracije, moglo je doći do paprati na novim lokacijama zbog globalne sveprisutnosti vrste P. aquilinum‍ '​. U Koreji je paprat poznata kao gosari. Namače se, pari i prži, a često se jede kao prilog (namul). Također je klasični sastojak bibimbapa. U Japanu je paprat poznata kao warabi (蕨, ワラビ), a želatinasti škrob napravljen od nje ključni je sastojak za hladni desert warabimochi. Kao vrsta sansai (planinskog povrća), mladi izdanci paprati se kuhaju na pari, kuhaju ili kuhaju u supama. Izdanci se također konzerviraju u soli, sakeu ili misu. Izdanci paprati korišteni su za proizvodnju piva u Sibiru i među autohtonim narodima Sjeverne Amerike. Rizom se može samljeti u brašno za pravljenje hljeba. Na Kanarskim ostrvima, rizom se historijski koristio za pravljenje kaše pod nazivom gofio. Listovi paprati se koriste u Mediteranskoj regiji za filtriranje ovčijeg mlijeka i za čuvanje svježe napravljenog sira ricotta. Mladi listovi paprati se lahko beru i treba ih kuhati 30 do 60 minuta. Zrela paprat je otrovna zbog tiaminaze i može se uništiti kuhanjem. Treba je izbjegavati ako niste dovoljno vješti da je pripremite. Farmakologija P. aquilinum je istraživan zbog svojih protivupalnih i antioksidativnih svojstava. Tradicionalna medicina U finskoj tradicionalnoj medicini, paprat se koristi kao lijek na mnogo načina: Elias Lönnrot je savjetovao korištenje praha napravljenog od korijena biljke kako bi se otjerali crvi. Uvarak napravljen od paprati korišten je za liječenje problema sa želucem, gihta i bolova u zglobovima. Listovi su korišteni kao punjenje u madracima, jer se vjerovalo da smanjuju reumatske bolove i tjeraju gamad. Reference Vannjski linkovi Šablon:CommonscatPterudiun aquilnum Šablon:GRIN Flora Europaea: Pteridium aquilinum Flora of North America: Pteridium aquilinum Šablon:Taksonbar Također pogledajte Pteridophyta Reference Vanjski linkovi Flora Europaea: Pteridium aquilinum Flora of North America: Pteridium aquilinum