ישיבת ראדין

ישיבת ראדין הייתה ישיבתו של רבי ישראל מאיר הכהן בעל ה"חפץ חיים". הישיבה נוסדה בשנת תרכ"ט (1869) בראדין וכללה ישיבה וכולל. הכולל של הישיבה היה מיוחד בכך שהיה בו דגש על לימוד סדר קודשים. ייסוד הישיבה בשנת ה'תרכ"ט (1869), לאחר שובו מוושילישוק לראדין ייסד החפץ חיים מסגרת לימוד קבועה לבחורים ולאברכים, שנועדה להעמיק בלימוד התורה ולהעמיד תשתית רוחנית אשר תהווה מוקד משיכה לתלמידים מכל רחבי האזור. באחד מאגרותיו תיאר: באותה עת הייתה ראדין עיירה קטנה ומבודדת, הרחק ממוקדי הסחת דעת עירוניים, עובדה שסייעה ליצירת סביבת לימוד שקטה ומרוכזת. עם זאת, תנאי החיים בה היו קשים, והאפשרות לגייס תמיכה כלכלית מקומית הייתה מוגבלת. מצב זה אילץ את החפץ חיים לשלוח חלק מהבחורים לישיבות אחרות בעלות תנאים טובים יותר, ולשמור על מספר תלמידים מצומצם. תלמידי הישיבה הראשונים כונו "פרושים", על שם פרישתם מענייני העולם והתמסרותם המלאה ללימוד התורה. הם לנו על ספסלים, והישיבה לא סיפקה להם ארוחות. במקום זאת, שובצו לאכול בבתים שונים בעיירה - מנהג שכונה "טעג עסן" (מילולית: "אכילת ימים"). בהמשך, כשהחפץ חיים ראה כי הדבר פוגע בסדרי הלימוד, אסף בעצמו מזון מבתי התושבים וחילק לתלמידים. לבסוף הוקם מטבח מסודר ביוזמת אשתו, שבישלה יחד עם נשים נוספות ארוחות שהוגשו בבניין הישיבה. מספר התלמידים בישיבה נותר מצומצם עד שנת ה'תרמ"ו (1886), אז צירף החפץ חיים את חתנו, הרב צבי הירש לוינסון, כעוזר לניהול, כדי להקל מעליו את הנטל הארגוני. עם כניסתו לתפקיד התרחבה הישיבה, תנאי הלימוד השתפרו, והיא החלה לקלוט תלמידים נוספים. בשנת ה'תר"ס (1900) מונה הרב משה לנדינסקי, בוגר ישיבת וולוז'ין, לכהונת ראש ישיבה. מאוחר יותר הצטרפו אליו שני ראשי ישיבה נוספים: הרב יצחק מאלצאן, שהתיישב לימים בירושלים, והרב ברוך הורוביץ, יליד אלקסוט, שמונה בהמשך לראש ישיבת סלובודקה. הרב אלעזר לופט שימש תקופה קצרה כמשגיח רוחני בישיבה. בנין הישיבה החדש בשנת ה'תרס"ד (1904), עם ריבוי התלמידים, נמצא כי בית המדרש בראדין צר מלהכיל את כולם, ונבנה מבנה חדש לישיבה. עם זאת, מספר הלומדים המשיך לגדול, וכשהגיע למאות נאלצו לקיים את הלימודים בבית הכנסת המקומי. מצב זה הביא את הנהלת הישיבה להחלטה על הקמת מבנה גדול ומותאם לכלל התלמידים. בשנת ה'תרע"ב (1912) נהרס הבניין הקודם, ובמקומו הוקם מבנה רחב ידיים, שנועד להכיל למעלה מ־300 תלמידים שלמדו אז בישיבה. את 15,000 הרובל הדרושים לבנייה גייס החפץ חיים עצמו, ובשנת ה'תרע"ג (1913) הושלמה הקמתו. המבנה החדש כלל אולם לימודים מרווח, חדרי מגורים, חדרים צדדיים לשימושים שונים, חדר טיפולים רפואיים, וכן ספרייה ובה אלפי ספרים. מלחמת העולם הראשונה בשנת ה'תרס"ד (1904) הוזמן הרב נפתלי טרופ לשמש ראש הישיבה. מינויו סימן את תחילת "תור הזהב" של הישיבה, אשר בהנהגתו גדלה והייתה לאחת הגדולות באירופה במהלך שנות ה-20 בשנים 1907–1910 שימש כמשגיח רוחני הרב ירוחם ליבוביץ, ולאחר מכן הצטרף לישיבת מיר. עם פרוץ המלחמה בין גרמניה להאימפריה הרוסית בשנת 1914, חשש החפץ חיים מהשפעת הכיבוש הגרמני על הישיבה ומפגיעה בקשרי ההכנסה עם רוסיה. בשנת 1915, בעת נסיגת הצבא הרוסי והתקדמות הגרמנים לעבר ראדין, הוחלט לפצל את הישיבה לשתי שלוחות: האחת נותרה בראדין, והשנייה נדדה מזרחה לתוך רוסיה. רוב התלמידים – ובהם החפץ חיים, חתנו, הרב אלחנן וסרמן והרב טרופ – עזבו, ואילו הרב משה לנדינסקי והמשגיח הרוחני הרב יוסף לייב ננדיק נשארו בראדין. השלוחה השנייה התיישבה בעיירה סמילוביץ שבמחוז מינסק. בתקופה זו כיהן הרב אלחנן וסרמן כר"מ, ומסר שיעור יומי; לצידו הרב שלום בן ציון פלמן, רבה של זאגר, מסר שני שיעורי עיון בשבוע. בשנת 1916, עם התקרבות קווי החזית, עברה הישיבה לשומיאץ שבמחוז מוהילב, ולאחר מכן לסנוֹבסק שבמחוז צ'רניהיב באוקראינה. בשנת 1918 כבשו הכוחות הגרמניים את מינסק, והתקופה התאפיינה במעצרים של תלמידי הישיבה, ששוחררו רק לאחר מאמצים והוצאות כספיות רבות. עליית הקומוניזם החמירה את המצב, ובשל צעדי השלטון נגד מוסדות תורה נאלצה הישיבה לעזוב את רוסיה ולעשות דרכה חזרה לפולין. החזרה לראדין הואצה בעקבות פטירת חתנו של החפץ חיים, הרב צבי הירש לוינסון, בשנת 1921, לאחר מחלה קצרה. חזרה לראדין לאחר קשיים בקבלת אישור נסיעה וחציית הגבול לפולין, שקיבלה זה עתה את עצמאותה, התעכבה הישיבה במינסק במשך כחודשיים. עם קבלת האישור המשיכה בדרכה והגיעה לברנוביץ', שם שהתה מספר ימים, ובאביב 1921 שבה למקומה בראדין. הרב משה לנדינסקי המתין בתחנת הרכבת לקבל את פני החוזרים, אולם בבואם לבניין הישיבה מצאו את חלקו הפנימי הרוס ונטוש: המבנה שימש בידי הצבא הגרמני כאורווה לסוסים וכמחסן תחמושת. התלמידים עברו להתגורר בבית המדרש המקומי, שבחלונותיו היו זכוכיות מנופצות וללא ריהוט. האפשרות היחידה הייתה לשפץ את הבניין, תהליך שבוצע בהדרגה. עם הזמן, חזרה הישיבה לפרוח בהנהגת הרב נפתלי טרופ והרב לנדינסקי. בנו של הרב לוינסון, הרב יהושע, מונה למנהל הישיבה, וחתנו, הרב אליעזר קפלן, שימש כמשגיח רוחני. עם פטירת הרב טרופ בשנת 1928 פחת מעמדה של הישיבה בהדרגה. גם מינוים של שני ראשי ישיבה צעירים - הרב ברוך יוסף פייבלזון (חתנו של הרב טרופ) והרב מנחם מנדל זקס (חתנו של החפץ חיים) - לא השיבו לה את מעמדה הקודם. לאחר פטירת הרב פייבלזון בשנת 1933 נותר הרב מנדל זקס כראש ישיבה יחיד. לצידו מסר הרב אברהם טרופ שיעורים בסגנון אביו, שהיו מקובלים על התלמידים הוותיקים. במוסד פעל גם כולל אברכים שהתמקד בלימוד סדר קדשים, ובין לומדיו נמנו הרב אלחנן וסרמן והרב יוסף שלמה כהנמן. על אף שהחפץ חיים לא החזיק רשמית בתפקיד ראש ישיבה ומסר שיעורים לעיתים רחוקות, הוא נחשב לכוח המניע של המוסד. לאחר פטירתו בשנת 1933 התקשו ראשי הישיבה בגיוס משאבים, והרב לנדינסקי אף נסע ללונדון לשם כך. הרב לנדינסקי נפטר בשנת 1938, בגיל 77. מלחמת העולם השנייה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וסיפוח ראדין לשטחי ברית המועצות, עברו רוב תלמידי הישיבה לוילנה שבליטא, בעוד מיעוטם נותרו בראדין - בהם קרובו של החפץ חיים, הרב מרדכי דב רויטבלאט, הרב הלל גינזבורג (חתנו של הרב אליעזר זאב קפלן) והרב אברהם טרופ. כאשר תנאי החיים בווילנה החמירו, הוחלט פעם נוספת לפצל את הישיבה לשתי שלוחות: האחת באיישישוק, בראשות הרב יהושע לוינסון, והשנייה באוטיאן. לאחר כיבוש ליטא בידי הסובייטים הופסקה פעילות הישיבה. למרות מאמצים ניכרים שנעשו להבריח את התלמידים אל מחוץ לאזורי הכיבוש, רק מעטים הצליחו להשיג ויזות ולהגר. המבנה היום עד שנת 2018 שימש המבנה ההיסטורי של הישיבה כבית תרבות ובית קולנוע לתושבי ראדין והסביבה. בינואר 2018 הודיעה קבוצת יזמים יהודים על רכישת המתחם כולו (כ־20 דונם) במטרה לשמר את המבנה, להקים בו מרכז "מורשת החפץ חיים" ולהחזיר את הפעילות התורנית למקום. עם זאת, פרויקט השימור המקורי במתחם זה נתקל בקשיים ואינו מתקדם, וחלק מהשטח נותר במצבו הקודם. בשנים 2023–2025 הושלמו עבודות שימור ושדרוג נרחבות: בחצר הישיבה הוקם מלון־אורחים כשר, המיועד לאורחים הפוקדים את ציונו של החפץ חיים. הותקן סביב המתחם עירוב שבת מוסדר, ונחנכה הכנסת-אורחים קבועה בשם "חצר הישיבה", המספקת ארוחות חמות ושירותי לינה למבקרים. מהלך השימור כלל גם שחזור פנימי של אולם הלימוד ההיסטורי, הקמת בית מדרש קטן ומקווה, והפעלת תוכנית תיעוד דיגיטלית של כתבי־היד והמסמכים שנותרו מישיבת ראדין המקורית; פרויקטים אלו נמצאים בשלבי גיוס משאבים ואישור מול הרשויות המקומיות. ישיבות על שם ישיבת ראדין לאחר השואה הקימו בני משפחותיהם של ראשי הישיבה ישיבות בארצות הברית ובישראל, לזכר הישיבה המקורית שחרבה. ארצות הברית בארצות הברית הקימו הרב מנחם מנדל זקס והרב מרדכי לנדינסקי את "ישיבת ראדין" או "ישיבת חפץ חיים". מאוחר יותר הצטרף אליהם הרב גרשון זקס, בנו של ר' מנחם מנדל ותלמידו של הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק. בראשית שנות ה-60 עברה הישיבה לטולמן (Tallman) ניו יורק. אחרי פטירתו של הרב מנדל זקס ב- 1974 קיבל בנו גרשון את תפקידו עד פטירתו ב- 1990. היום עומדים בראש הישיבה הרב ישראל מאיר זקס והרב אריה זאב זקס. ישראל בשנת 1963, לאחר שהוקצה לכך שטח על ידי עיריית נתניה, החל הרב מרדכי לנדינסקי, בנו של הרב משה לנדינסקי, בפעולות לפתיחת ישיבת ראדין בנתניה. דוד רזניק שהיה נכד אחיו של הרב משה לנדינסקי פעל רבות להקמת הישיבה ושימש כראש ועדת הבניין של הישיבה, כאשר הרב חיים פלאטו משמש כראש הישיבה. ישיבה זו נסגרה והוקמה מחדש על ידי חתנו של הרב דוד רזניק, הרב אברהם גוגיג בשנת 1994. ראש הישיבה שנבחר על ידי הרב שך היה הרב מנחם דן מייזלס, מחבר ספר פתחי מגדים, תלמידם של הרב ברוך מרדכי אזרחי והרב מאיר חדש. ב- 2005 היו בה כמאה תלמידים. בשנת 2009 נסגרה הישיבה. בשנת 2017 נפתחה שוב ישיבה במבנה חדש ב"קריית ראדין" בפאתי העיר נתניה (בסמיכות למושב אביחיל) בראשות הרב מיכאל גוגיג ובנשיאות הרב אברהם גוגיג. באייר אותה שנה מונה הרב עובדיה ברוידא לראש הישיבה, לצד הישיבה כולל אברכים ובו כחמישים אברכים רובם תושבי נתניה והסביבה, בראשות הכולל עומדים הרב חנוך גוגיג והרב אהרן אריה וולדנברג, בין רבני הישיבה: הרב יואל שפירא ר"מ בישיבת עטרת ישראל במודיעין עלית, הרב דניאל זורייבין בנו של הרב אפרים זורייבין, הרב ידידיה וניט בוגרים מפורסמים רשימת בוגרים שיש עליהם ערך בוויקיפדיה לקריאה נוספת משה מאיר ישר, דאס לעבען און שאפען פון חפץ חיים. ערשטער טייל. ירושלים, תשל"ט. קישורים חיצוניים דוד זריז, ‏ישיבת ראדין, באתר "דעת" הערות שוליים