לינדרהוף

טירת לינדרהוף (בגרמנית: Schloß Linderhof) היא טירה בגרמניה, הממוקמת בקרבת אובראמרגאו (Oberammergau) שבדרום-מערב בוואריה. טירה זו היא אחת משלוש טירות אשר בבנייתן החל לודוויג השני מלך בוואריה במחצית השנייה של המאה ה-19. את הטירה החלו לבנות בשנת 1874 ובנייתה הסתיימה בשנת 1878. זוהי הטירה היחידה מן השלוש אשר שימשה את לודוויג למגורים לפרק זמן ממושך. ב-2025 הוכרזה הטירה כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם ארמונות המלך לודוויג השני מבוואריה: נוישוונשטיין, לינדרהוף, שאכן והרנכימזה. בניית הטירה המלך לודוויג השני עלה לשלטון בבוואריה בשנת 1864 עם מותו של אביו מקסימיליאן השני. שלוש שנים מאוחר יותר הוא החל בסדרת מפעלי בנייה, שעיקרם טירות מפוארות השואבות את ההשראה לעיצובן מסיפורי העם הגרמניים. לאחר ששיפץ את אגף מגוריו בארמון המשפחה במינכן והניח את היסודות לטירת נוישוונשטיין, החל לודוויג לתכנן את טירתו החדשה בלינדרהוף. בתחילה תכנן המלך להקים במקום המיועד העתק של ארמון ורסאי בצרפת (תוכנית אשר יצאה לפועל רק מאוחר יותר עם בניית טירת הרנכימזה) או לחלופין לבנות ארמון המושפע מן התקופה הביזנטית. בסופו של דבר הסתפק המלך בארמון צנוע יותר: הארמון נבנה על בסיס בית הנופש הכפרי שהיה במקום, בית הנופש שהיה שייך לאביו של לודוויג ושימש אותו למסעות ציד בהרי האלפים. בשלב הראשון שיפץ לודוויג את הבקתה הגדולה ופיאר אותה פאר רב. לאחר מכן החל לבנות אגפים נוספים מחוץ לבקתה – וגם אגפים אלו נראו מבחוץ כבקתות אלפיניות גדולות, עשויות עץ ואבן, ולא הסגירו את הפאר עטור הפרטים והעושר שבתוכן. בשלב מאוחר יותר חוברו האגפים החדשים ונוצר מעין מבנה חדש. מבנה זה הוא למעשה הארמון הניצב כיום באתר. משהושלם המבנה החדש, פירק לודוויג את בקתת הציד המקורית של אביו, בנה אותה מחדש במיקום צידי וציפה את המבנה הנותר בקירות אבן וגג נחושת בוהק. בכך הוא העניק לארמון את מראהו הסופי. גרם המדרגות שבכניסה לבניין הושלם סופית בשנת 1876 והיה החלק האחרון שנבנה בארמון. הגנים בשנת 1874, עם השלמת קירוי האבן של הארמון והפיכתו מ"בקתה אלפינית" לארמון מלכותי, החל תכנון הגנים המקיפים את הארמון. מלאכת התכנון הופקדה בידיו של קארל יוזף פון אפנר, המופקד על הגנים בממלכה ונצר לשושלת של גננים אשר הייתה אמונה על העיצוב ועל הטיפוח של גני הממלכה עוד משנת 1625. כוונתו הראשונית של המלך הייתה ליצור במקום העתק מושלם של גני ורסאי הצרפתיים, וזאת לאור הערצתו העיוורת של המלך ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת אשר בנה את הגנים הללו. אולם העמק הצר שבו שוכנת הטירה היה צר מלהכיל את הגן המתוכנן, על אף הצמצומים שערך אפנר בתוכניות המקוריות של הגנים בצרפת. בשנת 1873 רכש לודוויג אי גדול במרכז אגם כימזה שעליו היה עתיד לבנות את טירתו השלישית. שטח זה היה רחב דיו לאכלס את תוכניות הגנים המועתקים. בעקבות זאת החל אפנר לתכנן מחדש את הגנים אשר יקיפו את הארמון בלינדרהוף. במסגרת תכנון זה הוזזה בקתת הציד המקורית של המלך מקסימיליאן השני כ-300 מטרים לכיוון מערב, וזאת כדי לאפשר לגן להיות בעל מבנה סימטרי. הגנים המוקפדים אשר מקיפים את הטירה הופכים ככל שמתרחקים ממנה לפארק שבו הצמחייה פראית כביכול, אף שתוכננה לפרטי פרטים. בתוך פארק זה מצויות כמה אטרקציות שבנה המלך לעצמו אשר נועדו לפאר את הארמון ובעליו. בין האטרקציות בגן נמנית מערה מלאכותית אשר בסופה אגם, שבו היו מבוצעות אריות מתוך אופרות של ריכרד וגנר, להנאת המלך ואורחיו. מערה זו הוארה בחשמל, אמצעי שנחשב באותה תקופה למותרות אשר רק מלכים יכלו להרשות לעצמם. נוסף על המערה בנה לעצמו המלך את "הבית המרוקאי", בניין שהושפע מסגנון הבנייה הנפוץ במרוקו. כמו כן אפשר למצוא סמוך לטירה את "קיוסק מורי" – במקור דוכן של ממלכת פרוסיה לתערוכה הבינלאומית של שנת 1870 בפריז אשר לודוויג קנה. אטרקציה נוספת היא בקתת עץ קטנה הממוקמת בצמרתו של עץ ענק הנמצא עד היום באתר, ויש הטוענים כי על שמו ("לינד" – בגרמנית עץ התרזה) קרוי האתר כולו. קישורים חיצוניים אתר האינטרנט הרשמי של לינדרהוף (בגרמנית) האתר הרשמי של טירת לינדרהוף הערות שוליים