Priesca San Salvadori kirik

Priesca San Salvadori kirik (hispaania San Salvador de Priesca) on 10. sajandil ehitatud eelromaani kirik Priesca kihelkonnas Villaviciosa lähedal Astuurias Hispaanias. See kuulub Astuuria eelromaanika kõige hilisemate näidete hulka. Asukoha tõttu on San Salvador de Priesca ajalooliselt osa Jaakobitee rannikumarsruudist. 2015. aastal kanti see Jaakobitee Camino del Norte osana UNESCO maailmapärandi nimistusse. Kirik tegutseb kihelkonnakirikuna. Ajaloost Priesca San Salvadori kirik on üks väheseid Astuuria eelromaani perioodi kirikuid, mille ehitamist ei rahastanud Astuuria kuningad. Kirikus 20. sajandi alguseni säilinud raidkirja järgi pühitseti kirik 23. septembril 921 ja selle asutamine omistatakse Johannese-nimelisele preestrile. See jääb perioodi, mil Astuuria õukond oli pärast Alfonso III surma 910. aastal juba Leóni üle viidud. Priesca kirikut on mainitud Ordoño II testamendis Oviedo San Salvadori katedraalile Liber Testamentorumi nimelises kogumikus 921. aastast. 14. sajandi inventarinimestikus on mainitud Priesca kihelkonda. Kirikust sai oluline peatuspaik palveränduritele, kes olid teel Santiago de Compostelasse mööda rannikuteed. 17. ja 18. sajandil lisati lõunaküljele portikus ja lammutati põhjapoolne lisaruum; lõunapoolne lisaruum võeti kasutusele käärkambrina. 19. sajandil lisati lõunaküljele kapiitlisaal, mida kasutas kihelkonnakool. 1913. aastal kuulutati kirik kultuuripärandiks ja restaureeriti. Selle käigus hävis osa algseid maalinguid ja kivid raidtekstidega pühitsemise kohta. Kiriku põlengus Hispaania kodusõja ajal 1936–1939 hävis algne puitkatus ning kannatada said maalingud ja koorivõre. Luis Menéndez-Pidal y Álvareze juhitud restaureerimise käigus 1942. aastal taastati katus ning avati ja konserveeriti maalingud. Aastail 1984–1985 ja 1998 on arhitektid Manuel García García ja J. Manuel Caicoya Rodríguez nii ehitist kui ka maalinguid edasi ennistanud. Kirjeldus Kirik on Astuuria eelromaanikale tüüpiline basiilika, mis sarnaneb ehituslikult ajaliselt palju varasema San Julián de los Pradose kirikuga. Kolmelöövilise ruumi lööve eraldavad nelinurksetel piilaritel arkaadid, lääneeskoja kohal asub kuningarõdu ja ehitist katab puidust viilkatus. Altariruum jaguneb kolmeks võlvitud apsiidiks, keskmist peaapsiidi kaunistavad eendsammastel petikarkaadid. Põhjakülje käärkamber pole säilinud. Keskmise apsiidi kohal on suletud kamber kaksikaknaga idaseinas (camara oculta). Kapiteelide dekoor sarnaneb San Salvador de Valdedióse raiddekooriga: akantuslehed, ristid kombineerituna ruutudega ja tüüpiline köisliist. Kunagise koorivõre paneelid, mida kaunistab rombimuster, leiti võidukaare alt ja asuvad Astuuria Arheoloogiamuuseumis alates 1942. aastast, mil arhitekt Luis Menéndez-Pidal y Álvarez ennistas kirikut pärast Hispaania kodusõja järgset tulekahju. Kirikut kaunistasid kunagi seinafreskod pealöövis ja altariruumis. Motiivistik sarnaneb Santullano freskode omaga: paleede kujutised, anumad neist tõusvate taimedega, geomeetriline ornament nagu ruudud ja kuusnurgad, alfa ja oomegaga ristid ning üks väga lihtne inimfiguur tõstetud kätega. Viited