Saipanas kauja

Saipanas kauja (angļu: Battle of Saipan;japāņu: サイパンの戦い) bija kauja starp ASV un Japānas spēkiem Otrā pasaules kara Klusā okeāna kara laikā, kas notika Saipanas salā, vienā no Marianas salām, no 1944. gada 15. jūnija līdz 9. jūlijam. Šī kauja bija pirmā ASV bruņoto spēku sāktajā Marianas un Palau salu operācijā. Militārā un stratēģiskā situācija 1944. gada pavasarī Japāna nonāca sarežģītā situācijā: pēc Māršala salu zaudēšanas janvārī un februārī aizsardzības perimetrs tagad veda caur Marianas salām, kas kopš Pirmā pasaules kara beigām bija Japānas īpašums. Fronte atradās pārāk tuvu gan Filipīnām, kas aizsargāja naftas tankkuģu maršrutus no Indonēzijas, gan Japānas teritorijai. Bija zināms, ka Amerikas Savienotās Valstis ir izstrādājušas un uzbūvējušas bumbvedēju, kas spēj sasniegt Japānas pilsētas no Marianas salām. Tāpēc pozīcijas noturēšana Saipanas salā bija ārkārtīgi svarīga. Salas aizsardzība tika uzticēta Japānas 31. armijai. Turklāt uz kuģiem salas tuvumā atradās 6960 desanta spēku karavīru. Saipanu sedza arī 22. gaisa flotile, kurā teorētiski bija 300 lidmašīnu, taču acīmredzot tikai daļa no tām bija kaujas gatavībā. Kaujas gaita Laikā no 12. līdz 15. jūnijam ASV 58. kaujas grupas aviācijas gaisa triecienu sērija praktiski iznīcināja visus Saipanā bāzētos Japānas gaisa spēkus. Tikai aptuveni simts lidmašīnu, kas bāzējās Guamā, mēģināja pretoties amerikāņu flotei. Amerikāņu desantu atbalstīja arī artilērijas apšaude, ko 12. jūnijā veica kaujas kuģu grupa. Jūras kājnieku desants izsēdās salas rietumu krastā 1944. gada 15. jūnijā ap plkst. 7:00 no aptuveni trīssimt "LVT" (kāpurķēžu desanta mašīnām) un iesaistījās asiņainās kaujās ar japāņiem. Japāņi, apzinoties salas ārkārtējo nozīmi, to aizstāvēja, cīnoties līdz pēdējam karavīram. 17. jūnijā plkst. 3:30 japāņi ar 9. tanku pulka paliekām (apmēram 37 tanki), desantniekiem un 136. kājnieku pulka vienību (kopā 500 vīru) veica pretuzbrukumu amerikāņu 2. jūras kājnieku divīzijai, bet tika atvairīti, zaudējot 24 tankus un 300 kājniekus. Līdz 6. jūlijam salu gandrīz pilnībā bija ieņēmuši amerikāņi. Naktī no 6. uz 7. jūliju 4300 japāņu karavīri uzsāka pašnāvniecisku uzbrukumu 105. kājnieku pulka pozīcijām, taču gandrīz visi tika iznīcināti. 15 kaujas stundās pulka zaudējumi svārstījās no 650 līdz 900 nogalinātiem un ievainotiem karavīriem. Pēdējā kaujas dienā vairāki simti japāņu karavīru, lai izvairītos no nonākšanas amerikāņu gūstā, izdarīja pašnāvību, nolecot no klints ar saucienu "Banzai", kas vēlāk tika nosaukta par "Banzai klinti". Kaujas rezultāti 1944. gada 9. jūlijā sala tika oficiāli pasludināta par ieņemtu. Gūstā tika saņemts tikai 921 japānis. Neliela japāņu karavīru grupa kapteiņa Sakae Obas vadībā atkāpās kalnos, turpinot pretoties amerikāņu spēkiem kas atradās salā. Atlikušie 46 karavīri nepadevās amerikāņiem līdz pat 1945. gada 1. decembrim, trīs mēnešus pēc Japānas kapitulācijas. Pēc Saipanas zaudēšanas Japānas premjerministrs Hideki Todzio bija spiests atkāpties no amata. Pēc Saipanas ieņemšanas amerikāņu spēki atradās tikai 2100 km attālumā no Japānas cietzemes, kas tagad atradās B-29 smago bumbvedēju darbības rādiusā. Amerikas Savienotajām Valstīm sala kļuva par svarīgu bāzi turpmākajai ofensīvai Marianas salās un Filipīnās. Četrus mēnešus pēc Saipanas ieņemšanas B-17 un B-29 lidmašīnas no Saipanas lidlauka regulāri uzbruka mērķiem Filipīnās, Rjūkjū salās un Japānas dienvidos. Atbildot uz to, japāņu lidmašīnas laikā no 1944. gada novembra līdz 1945. gada janvārim vairākas reizes uzbruka Saipanai un Tinianai. Pēc tam, kad ASV spēki ieņēma Ivodzimu (1945. gada 19. februāris–26. marts), japāņu gaisa uzbrukumi Saipanai tika pārtraukti. Saipanas kauja un Francijā sākusies operācija Overlord demonstrēja Amerikas industriālās varas dominējošo stāvokli. Abi bija milzīgi desanta iebrukumi – divi lielākie līdz tam laikam –, un tie tika uzsākti gandrīz vienlaicīgi dažādās zemeslodes pusēs. Kopā tie veidoja lielāko ASV militāro resursu izvietojumu dažādās teritorijās vienā laikā. Tā kā Saipanas kauja sākās nedaudz vairāk kā nedēļu pēc Overlord operācijas 6. jūnijā, tās nozīme bieži tiek ignorēta, taču, tāpat kā Overlord operācija bija nozīmīgs solis Trešā reiha krišanā, Saipana iezīmēja nozīmīgu soli Japānas Impērijas militārajā un politiskajā sabrukumā. Kaujas zaudējumi Kaujā tika nogalināts gandrīz viss Japānas garnizons — aptuveni 30 000 militārpersonu. Galu galā 1700 karavīru, no kuriem aptuveni puse bija korejiešu strādnieki, tika saņemti gūstā. Amerikāņu spēki cieta aptuveni 16 500 zaudējumus — 3100 kritušos un 13 000 ievainotos — no 71 000 karavīriem, kas bija daļa no uzbrukuma spēkiem. Zaudējumu līmenis pārsniedza 20 %, kas bija salīdzināms ar Taravas kauju. Kura bija amerikāņu nāvējošākā kauja Klusajā okeānā frontē līdz tam laikam. Aptuveni 40 % Saipanas civiliedzīvotāju tika nogalināti. Tiek lēsts, ka kauju laikā vai neilgi pēc tām gāja bojā 8000 līdz 10 000, un vēlāk 14 000 izdzīvojušo tika internēti. Daudzi civiliedzīvotāji gāja bojā bombardēšanas, artilērijas apšaudes un ieroču krustuguns rezultātā. Citi gāja bojā, jo slēpās alās un patvertnēs, kuras nebija iespējams atšķirt no japāņu kaujas pozīcijām, kuras jūras kājnieki parasti iznīcināja ar sprāgstvielām, granātām un liesmu metējiem. Lai gan daudzi civiliedzīvotāji kaujas sākumā spēja padoties, padošanās kļuva grūtāka, kaujai virzoties uz ziemeļu kalniem. Neskaidrais reljefs apgrūtināja japāņu kaujinieku atšķiršanu no padodošajiem civiliedzīvotājiem, kuriem draudēja tikt nogalinātiem no abām pusēm. Daudzi atteicās padoties, jo ticēja baumām, ka Japānas flote ierodas viņus glābt. Citi atteicās Japānas propagandas izplatīto baiļu dēļ, ka amerikāņi viņus izvaros, spīdzinās un nogalinās. Apmēram 1000 civiliedzīvotāju izdarīja pašnāvību kaujas pēdējās dienās, daži arī pēc 9. jūlija, kad sala bija pasludināta par drošu. Atsauces Literatūra Nathan Aaseng. Navajo Code Talkers. Walker, 1992. ISBN 0802776272. OCLC 49275457. Alexander Astroth. Mass Suicides on Saipan and Tinian, 1944: An Examination of the Civilian Deaths in Historical Context. McFarland, 2019. ISBN 9781476674568. OCLC 1049791315. Chris Bishop (redaktors). The Illustrated Encyclopedia of Weapons of World War II:A Comprehensives Guide to the Weapons Systems. Including Tanks, Small Arms, Warplanes, Artillery, Ships, and Submarines. Metro Books, 2014. ISBN 9781782743880. OCLC 1310751361. Herbert P. Bix. Hirohito and the Making of Modern Japan. Harper Collins, 2000. ISBN 9780060193140. OCLC 43031388. Carl Boyd, Akihiko Yoshida Yoshida. Japanese Submarine Force and World War II. Naval Institute Press, 2013. ISBN 9781612512068. OCLC 1301788691. John C. Chapin. The Battle for Saipan. United States Marine Corps Historical Division, 1994. PCN 19000312300. Robert W. Coakley, Robert M Leighton. Global Logistics and Strategy. United States Army in world War II. Center of Military History, 1987 [1968]. OCLC 1048609737. Wesley F. Craven, James L. Cate (redaktori). The Pacific: Matterhorn to Nagasaki, June 1944 to August 1945. The Army Air Forces in World War II 5. Office of Air Force History, 1983 [1953]. ISBN 9780912799032. OCLC 9828710. Ārējās saites Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: Saipanas kauja. United News. Allies Liberate Island of Elba Etc. Universal Newsreel, 1944. Invasion of Saipan starts at 5:55. Skatīts: 2012. gada 21. februāris. Battle for the Mariana Islands YouTube