Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2002-04-30

Jeg skal være rimelig kort til tross for at den oppmerksomhet spesielt vårt parti har fått tilknyttet flertallsvedtaket i desember, kanskje skulle tilsi at jeg brukte ett minutt pr. prestestilling – jeg skal la det ligge. Dette er omkampsak nr. 2. Vi hadde én omkampsak fra Regjeringen i går, og dette er altså nr. 2. Det konstaterer vi. Vi konstaterer også at i begge omkampsakene er det mulig å finne friske midler. Vi har faktisk utvidet de budsjettrammene som vi var pålagt å holde oss innenfor, for noen få måneder siden. Det registrerer vi også, og vi aksepterer denne måten å finne løsning på prestestillingene på. Samtidig tar vi med oss prinsippet, og det åpner jo også for at andre gode formål må kunne tilføres friske midler når vi nå om kort tid skal gå løs på revidert nasjonalbudsjett. Jeg har også lyst til å peke på en av merknadene som Fremskrittspartiet sammen med representanten Simonsen har lagt inn i saken, og som jo kanskje er selve hovedføringen, avtalen om menighetspresters fridager som trådte i kraft 1. april 2001. Jeg vil sitere det som står der: «Disse medlemmer peker videre på at forslag om midler til nye prestestillinger i første rekke er begrunnet med ny særavtale om menighetspresters fridager» … «Dette forholdet gjelder altså en arbeidsavtale utarbeidet på sentralt nivå der staten er en viktig part, og bør etter disse medlemmers mening søkes behandlet på samme måte som andre arbeidsavtaler av tilsvarende karakter så lenge dagens statskirke og finansieringsordning videreføres.» Jeg hadde jo trodd at det var en kommentar og en merknad som ville få bred tilslutning også fra de partiene som har vært sterk i sin karakteristikk av budsjettvedtaket i desember, og ikke minst Fremskrittspartiets medvirkning til det budsjettvedtaket. Jeg hadde jo trodd at man kanskje ville bruke denne muligheten til å understreke at dette mer må ses på som en fremforhandlet arbeidsavtale med tilhørende ressurser, og vært opptatt av å sikre at man ikke kommer i en knipe som dette med en arbeidsavtale i et annet tilfelle, for det kan meget vel inntreffe igjen om man ikke gjør noen endringer her. Vi mener at denne merknaden ville gitt en klar føring hvis et tilstrekkelig antall partier hadde sluttet seg til. Så til slutt om selve omkampen. Det er altså slik at man har tatt delvis omkamp. Man har ikke fulgt det som var budsjettvedtaket fra flertallet i komiteen, man har rett og slett hoppet bukk over diakonstillingene. Den løsningen liker vi ikke. Derfor er vi med i et flertall som fortsatt skal sikre at det kommer diakonstillinger.

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2002-04-30

Til saken om når vi skal få dette til Stortinget igjen: Jeg ønsker å gjøre statsråden oppmerksom på at på side 3 i innstillingen ber faktisk en enstemmig komite om at man kommer tilbake til Stortinget med en egen sak om dette. Det tror jeg jeg vil understreke at komiteen har sagt. Det er fordi vi mener at dette er et så stort tema at vi bør ha fokus på det i en egen sak og ikke i en budsjettproposisjon. Grunnen til at vi nå må gjøre disse strafferundene, er at det viste seg at vi forrige gang, sjøl om vi da hadde det som en egen sak, ikke helt greide å overskue hva som ville bli konsekvensene. Så til det som statsråden sier om at vi nok er enige om hovedtrekkene. Ja, hvis det dreier seg om at ytelsene skal være pensjonsgivende – det tror jeg det er veldig bred enighet om – og at man skal øke minsteinntektene. Og jeg håper at man nå er enige om at det kan være lurt å ha et økonomisk incitament for å være i kontakt med arbeidslivet, og også at det skal være fokus på mål, selvfølgelig. Men jeg tror det er for tidlig å konkludere på om man er enige om hvilke elementer det ellers er som det er nødvendig å ha på plass i en slik ordning før man mener at den er hensiktsmessig. Så til slutt har jeg behov for å spørre statsråden litt om det som har skjedd i forkant her. Det er jo en realitet at saken ble behandlet i Stortinget våren 2000. I tillegg til det har man altså hatt masse omlegginger på datasystemet, og man har hatt en nedbemanning i Aetat. Så ber statsråden nå om at Aetat må få ro. Betyr det at statsråden sjøl ikke planlegger noen endringer i Aetat det nærmeste året, eller hva mener statsråden egentlig med det utsagnet?

Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2002-04-30

Denne saken er i ferd med å få en merkverdig vridning, og jeg følte behov for å ta ordet etter at representanten Lyngstad henviste til behandlingen av meldingen om børs og katedral. Vi ønsket helt riktig å stenge fondet den gang, fordi vi så at alle brukte fondets avkastning til alle de gode formål det enkelte parti måtte ha. Vi ønsket videre den gang en inflasjonsjustering av fondets kapital. De formuleringene finner vi nå igjen i Sem-erklæringen, og vi kan absolutt slutte oss til dem. Etter at man ble enig om budsjettet før jul, fremmet vi forslag om igjen å stenge fondet og få det inflasjonsjustert, noe som vi endelig fikk flertall for, men at det skal vekke alle disse problemene, finner vi merkverdig. Og når det er snakk om bruk av fondets overskudd, som vi ønsket brukt til å bevare fondets kapital – for det var jo det vi egentlig ville; en del av fondets kapital er jo i realiteten fondets eiendom som ikke kan selges fordi det er nasjonale verdier i det som ikke kan selges ut – burde heller ikke det være spesielt merkverdig. Men jeg finner det ganske utrolig at andre, som er såkalte kulturbærere i langt større grad enn Fremskrittspartiet går for å være, ikke ønsker å ivareta dette. Når det så gjelder prestestillingene og finansieringen av dem, synes jeg å huske at det opprinnelig gjaldt 20 prestestillinger og ti diakonstillinger. Nå har vi plutselig 30 prestestillinger og ingen diakonstillinger, og det er igjen en merkverdighet. Men stenging av fondet, oppfylling av Sem-erklæringen, respekt for vedtak som blir fattet i denne sal, står det igjen å se om blir effektuert.