Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2002-03-18

Først av alt: Når jeg hører Arbeiderpartiets bekymring for den offentlige skole – monopolskolen – som fremviser et så utstrakt forfall som den nå gjør, finner denne representanten grunn til å understreke at det er med begeistring vi registrerer utdanningsstatsrådens ivrige aktivitet for å åpne opp for andre driftsformer og åpne opp for konkurranse. Det er en aktivitet som vi applauderer og hilser velkommen. Tre poenger i debatten: Det ene er det bygningsmessige. Den siden ble belyst i spørretimen onsdag – og svaret viser at det går sent. Ordningen med lån er spesielt bekymringsfull når det gjelder fylkeskommunen, som jo har elendig økonomi. Det er kanskje spesielt synlig der, når man til og med har en uavklart situasjon om fylkeskommunens fremtid, om man i det hele tatt med denne låneordningen vil invitere til at det blir utvist aktivitet innenfor lånerammen på 15 milliarder kr. Så til økonomien og kvaliteten. Det er en kjensgjerning som jeg ikke tror noen kan løpe fra, at fylkeskommunens økonomi de siste årene stort sett har vært bedrøvelig dårlig. Ofte har man saldert med undervisningsmidler, spesielt synlig i budsjettene for 2002, og det er åpenbart at dette går ut over kvaliteten. Når statsråden lover hjelp gjennom revidert, håper vi at den hjelpen avspeiler det som er målt av manglende ressurser. Det gjenstår å se. Det er ikke fremvist noen økonomi i svaret. Det er tillyst hjelp, men det er jo viktig at hjelpen står i forhold til det som er det faktiske behovet. Da kommer jeg til mitt tredje poeng: Den beste løsningen er kanskje i størst mulig grad å frigjøre de videregående skolene fra fylkeskommunens klamme økonomiske grep. Derfor vil jeg spørre konkret om man kan tenke seg å åpne for forsøksvirksomhet, slik at de kommuner som ønsker det, kan få lov til å drive videregående skoler innenfor sine egne kommunale grenser, og om man kan tenke seg en eller annen form for fristilling av de videregående skolene i form av stiftelser, slik at man får disse skolene ut av fylkeskommunens økonomi, uavhengig av den avklaringsprosessen som pågår. Man må fokusere på det som betyr noe, nemlig å ha et godt tilbud til elevene, og det tilbudet skal være godt, uavhengig av hvem som har eierrollen.

Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2002-03-18

Statsråden viste til at de teorisvake elevene ofte er et uromoment i skolen. Det er imidlertid dokumentert at det vel så ofte er de teoristerke elevene som kjeder seg så kraftig at de skaper «action» i form av bråk og uro. Og hva gjør vi med dem? Vi bruker tusenvis av millioner kroner på tilrettelagt undervisning og spesialundervisning. Av disse pengene vil jeg anta at det brukes mange tusen kostnadstimer for å administrere støtten til elevers undervisning. For meg er det betenkelig at vi har lovfestet at elever skal tilføres kompetanse, kunnskap ut fra sine forutsetninger, men uten at jeg kan se at det foreligger noe program for kvalitetssikring av kompetansen til de lærerne som skal formidle kunnskap til elevene. Jeg har gjennom samtaler med fagfolk fått mange innspill på at elever gis ekstratimer i norsk, mens det ikke er undersøkt om elevens behov kanskje heller er å bli tilført folkeskikk, respekt for andres rett til undervisning m.m. Når jeg finner å ta opp dette i forhold til manglende kvalitetssikring av lærerens fremtreden overfor elever, skyldes det at jeg er kjent med at Læringssenteret arbeider med et undervisningsopplegg for elever i den videregående skole når det gjelder konflikthåndtering, uten at det foreløpig er tatt med ett ord om lærerne og deres kompetanse. Samtidig vet vi gjennom medieoppslag at en betydelig andel unge i skolen opplever seg mobbet av de samme lærerne. Spesialundervisning er en individuell rettighet etter enkeltvedtak. Da blir det viktig hvem som eier de pengene som frigjøres ved enkeltvedtaket. Brukerne opplever ikke at de har disposisjonsrett over pengene eller kvaliteten på det tilbudet de blir gitt. Eierforholdet til pengene blir viktig når brukerne, elevene og deres foreldre, opplever at deres individuelle rettigheter ikke blir tatt på alvor. Vi var inne på dette når det gjaldt nedleggelse og oppbryting av kompetansesentrene i den meldingen som statsråden viste til. Fremskrittspartiet var sterkt imot det. Vi trodde ikke det hadde noe for seg. Kompetansen satt i mangfoldet blant dem som arbeidet sammen, og deres individuelle kompetanse, og når man brøt dette opp, forsvant mangfoldet. Det er dessverre den situasjonen vi står overfor i dag. Jeg skulle derfor ønske at statsråden i løpet av denne debatten kunne si noe om det er muligheter for å bygge opp slike strukturer igjen i fremtiden, av hensyn både til de flinke barna og de mindre teoristerke barna.