Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2007-04-23

Først av alt skal jeg faktisk gjøre noe som sikkert er litt uvant, og det er at jeg skal skryte av statsråden, for at hun har fremmet dette forslaget om tilleggsbevilgning, særlig sett i lys av den debatten vi hadde her i fjor høst. Jeg husker den debatten svært godt, fordi Fremskrittspartiet foreslo en økning på 1,5 milliarder kr til sykehusene på bakgrunn av de innrapporteringene vi fikk om den økonomiske situasjonen, det vi så knyttet til de innstrammingsforslag og innsparingsforslag som da forelå, og som ville medført et redusert pasienttilbud, satt enkelte avdelinger i fare og medført fare for oppsigelser ved en rekke av landets sykehus. Jeg husker også svært godt en av debattene i fjor høst der statsråden gav uttrykk for følgende: Denne regjeringen bevilger penger til sykehusene bare én gang i året. Det gjør vi i budsjettet. Så gikk det i overkant av én måned, og så kom et forslag om en tilleggsbevilgning på 800 mill. kr. La oss legge det som har vært bak oss, og nå begynne å se framover. Hvordan kan vi da være med og bidra til nettopp at pasientene får den hjelpen de har behov for når de har behov for den? Jeg skal bruke et eksempel på hvordan ting ikke alltid fungerer: Fredag fikk jeg en telefon fra en hjertepasient i Midt-Norge som først hadde fått beskjed om at det ville ta flere år før han kunne få hjelp med å få korrigert hjerterytmen. Han tilskrev Haukeland Sykehus og fikk beskjed fra Haukeland om at det frie sykehusvalget gjaldt ikke i denne situasjonen, fordi de hadde nok å gjøre i sin egen helseregion, så de kunne ikke ta imot ham. Vedkommende søkte på nytt på sitt nærmeste sykehus, som er St. Olavs Hospital, og har nå fått svar: 18 måneders ventetid! Dette er en person som er svært usikker på sin egen framtid, fordi hjerterytmen går opp og ned. Dette viser at vi har en vei å gå. Dette viser også at sykehusene har store utfordringer. Det skal vi ta inn over oss, for det er vår jobb som stortingspolitikere nettopp å gjøre det. Fremskrittspartiet foreslår i denne innstillingen 700 mill. kr utover det Regjeringen foreslår i sin proposisjon. Vi mener at det faktisk også kan være å ta litt lite i, med tanke på den tilbakemeldingen statsråden nå kom med, at det kanskje ser enda verre ut for fjoråret enn det man visste om. Heldigvis går det bedre i noen av helseforetakene. Det er helt åpenbart at mange står overfor store utfordringer, bl.a. fordi man for å dekke løpende utgifter må ta opp kassakredittlån. Det vet vi er svært dyrt. Vi har også fått en avklaring knyttet til avskrivingsregimet, slik at vi nå får kartlagt at man får 80 pst. av gjenanskaffelsesverdi, ikke 100 pst., og vi vet at det er store planlagte utbygginger i spesialisthelsetjenesten. Derfor fremmer vi det forslaget om en tilleggsbevilgning på 700 mill. kr utover det som er foreslått. Den er fordelt ut fra de normale fordelingskriteriene. Det nasjonale rådet som statsråden nå har oppnevnt, knyttet til kunnskap og prioritering, er et viktig råd. Men det er viktig at vi lar det rådet få fungere på en best mulig måte, slik at det også kan gjøres alvor av de anbefalingene det kommer med. Som statsråden sa i sitt innlegg, skal det rådet gi anbefalinger, og så skal man følge de vanlige prosessene for å få disse rådene implementert eventuelt i den politiske gangen. Da er det viktig at vi ikke skaper større forventninger enn det som faktisk ligger i dette rådets mandat, slik at man vet at dette må gå gjennom de prosessene som skal til for at man kan få til den likebehandlingen. I dagens situasjon er det i en del tilfeller ens bostedsadresse som er utslagsgivende for hva slags hjelp en får, eller dessverre ikke får. Slik kan det faktisk ikke være. Når det gjelder sammenslåingen av Helse Sør og Helse Øst, har jeg tidligere gitt statsråden skryt for handlekraft. Det vil jeg gjenta fra denne talerstol. Vi så tidlig i den prosessen at regjeringskollegaene var skeptiske. Det kan man være, fordi man har forskjellige innfallsvinkler til denne reformen og den måten det gjøres på, så det er ikke noen kritikk av dem. Men det er veldig bra at vi tar de grepene som skal til når det gjelder organiseringen, og griper fatt i det for å få mest mulig ut av de ressursene som til enhver tid blir tildelt helsesektoren og spesialisthelsetjenesten. Jeg tror det er veldig mye positivt å hente gjennom den sammenslåingen som her foretas. Det er også viktig at vi tar inn over oss at når vi snakker om den synergien vi skal få på plass, kan dette ta tid. Jeg tror ikke vi skal ha de store forventningene til at vi får noen voldsom positiv synergi det først året, kanskje ikke det andre året heller, men dette vil utvikle seg over tid. Da er det nettopp viktig at denne store helseregionen får beholde ressursene, slik at den kan utvikle seg i takt med det Stortinget har sagt den skal få utvikle seg som. Det er helt klart at det som vi så innenfor Helse Øst og Helse Sør når det gjelder delelinjen – som man kan kalle det populært – i hovedstaden, skapte store problemer og en uholdbar situasjon, i og med at vi faktisk er et land med ikke mer enn 4,6 millioner innbyggere. Jeg har uttalt at i Fremskrittspartiet ser vi dette som det første steg på veien. Jeg vet at statsråden er dypt uenig med meg i hvorvidt dette skal være første eller siste steg på veien, men vi får nå se hva framtiden bringer. Det eneste vi vet om framtiden, er at vi ikke vet hvordan den kommer til å bli, og at vi sikkert kommer til å ta feil noen og hver av oss. Men vi får nå se, da! Videre tror jeg det er viktig at man, som statsråden også sier, går inn med mer styring, nettopp for å ha kontroll med hva som skjer der ute – særlig innenfor en del av det som Stortinget også har sagt at man må gripe fatt i. Jeg nevner geriatri, og bl.a. spesialistutdannelse nettopp innenfor geriatrien. Hva gjør vi nå for å møte denne utfordringen? Vi har i dette hus nå vedtatt en omsorgsmelding med masse gode tiltak, men så er spørsmålet: Hva gjør vi videre for å følge opp nettopp disse tiltakene? Geriatrien kommer til å bli en av de virkelig store utfordringene, der sykehusene må få på plass avdelinger med godt utdannede folk. Videre ser vi at vi fortsatt har et stort problem når det gjelder korridorpasienter. Etter min mening er det en helt uholdbar situasjon at personer i verdens beste land å bo i, som man sier, må ligge i korridorene på sykehusene. Det er helt uakseptabelt. Vi vet også at vi vil få en utvikling der antallet eldre over 80 år vil øke betydelig i årene som kommer, og at et av de stedene som vil komme til å merke dette, nettopp er medisinsk avdeling på sykehusene. Da er det viktig at vi har planene klare, og at sykehusene er forberedt på dette, slik at vi sikrer at denne gruppen får det som skal til. Når det gjelder psykiatrien, ser vi dessverre nå også at man foreslår lagt ned enkelte avdelinger. Man sier at man skal ta vare på dette internt i sykehusene istedenfor å ha avdelinger ute i befolkningen. Noen eksempler har vi på dette, og det gjør meg litt urolig, fordi Stortinget har sagt at vi skal ha en betydelig vekst innenfor psykiatrien. Der skal vi ikke ha noen tilbakegang, vi skal ha en vekst. Den veksten må være tydelig, og den veksten må være stor. Da er det viktig at vi får på plass planer for samarbeidsarenaene. Særlig ser vi nå at man mangler betydelig samhandling innenfor psykiatrien nettopp for å kunne få tatt imot de pasientene ute i kommunene som kan skrives ut fra institusjoner. Det samme gjelder jo innenfor rusomsorg. For å si det rett ut så er det jo meningsløst at hvis man først skal avruse en person, skal samme person få beskjed om at det skal gå to måneder før han eller hun kan komme til behandling. Si det til en heroinmisbruker, så skal jeg garantere at denne personen har gjenopptatt misbruket sitt rimelig raskt. Det må med andre ord være en sammenheng mellom forventningene som vi skaper, og det tilbudet som faktisk gis der ute. Det er det dette hus som har ansvaret for, og det er statsråden som har ansvaret for det i det daglige. Jeg håper at disse tingene faller på plass, men jeg frykter dessverre at vi fortsatt vil se mange forslag knyttet til innsparinger, at enkelte må si opp folk og gå til nedleggelse av avdelinger og sommerstengte avdelinger, fordi de midlene som vi gir, ikke er tilstrekkelige. Når det gjelder det som har med antall behandlede pasienter å gjøre, skal det blott mangle at det er en økning, for aldri har noen regjering hatt mer penger tilgjengelig. Spørsmålet er: Hvordan skal vi bruke dem, og hvordan skal vi bruke dem mest effektivt? Man leser det også av det forslaget Fremskrittspartiet hermed fremmer, og som er inntatt i innstillingen.