Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2011-10-04

I trontalen vart det sagt at regjeringa skal syte for god velferd. Eg stiller spørsmålet: Skal det vere god velferd over heile landet, eller er det berre dei folkerikaste delane av landet som skal ha gode velferds- og helsetilbod? I dei seks åra vi no har hatt eit raud-grønt styre i dette landet, har dei reist land og strand rundt og fortalt at ingen lokalsjukehusfunksjonar skal leggjast ned. Dette gjeld både raud-grøne stortingspolitikarar og regjeringsmedlemmer, heilt opp til statsministeren. Kva ser vi så skjer rundt i landet? Jau, helseføretaka, både dei regionale og dei lokale, held fram med å ta bort funksjonar frå velfungerande lokalsjukehus, utan at helsestatsråden grip inn og stoppar nedbygginga og nedbemanninga ved mange lokalsjukehus. Eg trekkjer den konklusjonen at den dobbeltkommunikasjonen som vi har sett i denne valkampen når det gjeld lokalsjukehusa sine funksjonar, er gjord berre for å tekkjast veljarar. Vi har registrert at raud-grøne enkeltrepresentantar har kome med sterke lovnader om å rydde opp når det gjeld lokalsjukehuset på Nordfjordeid. Eg vil i denne samanhengen vise til stortingsrepresentantane Lundteigen og Toppe sine utsegner til lokalaviser i Nordfjord og på fleire valmøte i same distrikt. No registrerer vi at dei nemnde lovnader ikkje har nokon verdi, fordi helseføretaket driv på same måten som det har gjort tidlegare, og tek bort viktige funksjonar og driv personforfølging av tilsette, tilsette som også slåst for at lokalsjukehuset skal bestå i den forma som vart bestemt i Nasjonal helseplan. Eg viser til Framstegspartiet sitt forslag om å stoppe den nedbygginga av lokalsjukehusa som vi er vitne til, og eg forventar at dei stortingspolitikarane som reiste land og strand rundt og gav sterke lovnader om å oppretthalde fullverdige lokalsjukehus, støttar vårt forslag, slik at vi kan stoppe nedbygginga. Om ikkje set eg store spørsmålsteikn ved moralen til desse representantane.

Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2011-10-04

Jeg skal prøve å svare på disse spørsmålene. Til spørsmål 1: Fremskrittspartiets strategi ligger fast. Den har ikke endret seg, og hvis den endrer seg, skal jeg sørge for at Slagsvold Vedum får greie på det i god tid. Til spørsmål 2: Akkurat det samme svaret. Fremskrittspartiets strategi ligger fast, og blir det endringer, skal Slagsvold Vedum få greie på det.

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2011-10-04

Eg synest nesten at Høgre må erkjenne at det er rimeleg at dei må svare for sine eigne forslag og sin eigen politikk på klimaområdet, og ikkje dytte det vidare, så lat meg utfordre vidare på det. I det internasjonale energibyrået World Energy Outlook anslår dei at dersom vi skal nå 2-gradersmålet, må vi nå den fossile forbrukstoppen for energi før 2020. Dei anslår vidare at vi må gå frå 65 pst. fossildel til under 30 pst. i 2035. Det betyr i realiteten at ganske store mengder olje, gass og kol må verte liggjande fordi vi har store kjende førekomstar – ikkje minst – av kol. Så kan ein tenkje seg at Noreg skal fortsetje sin produksjon. Men det er i alle fall litt krevjande å be Kina og Russland – eller for den sakas skuld Ghana, som sette i produksjon sitt første oljefelt i fjor – om at fordi vi i Noreg treng å produsere alt vi har, må dei la vere. Mi utfordring er: Når representanten Høie seier at vi ikkje skal elektrifisere, vi skal byggje gasskraftverk utan CO2-reinsing, og vi skal omtolke klimaforliket, kor meiner då Høgre vi skal ta reduksjonane?

Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2011-10-04

Igjen har vi vore gjennom ein valkamp der grunnleggjande velferdstenester i kommunane – eller mangelen på dei – har vore eit sentralt tema. No er dette dessverre ikkje den første valkampen der velferdstenester som eldreomsorg, helse og skule og kommuneøkonomi har vore eit sentralt tema. Dessverre er det ingenting som tyder på at det ikkje kjem til å bli eit tema i framtidige val heller. Dei raud-grøne partia og regjeringa hevdar, både på innpust og på utpust, at kommunane har fått styrkt økonomi, og at også 2011-budsjettet har gitt auka økonomisk handlekraft for kommunane. No er det slik at om ein reiser rundt i Kommune-Noreg, ser ein at det er ikkje slik kommunane opplever det. Det er ikkje slik dei folkevalde i kommunane og dei tilsette i kommuneadministrasjonen opplever det. Det er altså lite som tyder på styrkt kommuneøkonomi, sett frå kommunane si side. Det er riktignok auka overføringar i kroner til kommunane – inntekter – det er det ingen tvil om. Men så er det altså slik at ting blir dyrare. Kommunane får stadig nye oppgåver frå staten, utan at desse er fullfinansierte. Det er også strengare krav til kommunale tenester som blir vedtekne av Stortinget. Det er også auka forventningar blant innbyggjarane som gjer at det kostar meir å levere tenestene. Det er også ein sterk befolkningsauke i Kommune-Noreg, dei siste tolv månadene er det blitt ca 62 000 fleire innbyggjarar i Kommune-Noreg. Det er ein auke på 1,3 pst. Det gjer sjølvsagt at det er fleire å yte tenester til. I tillegg har ein altså ei aldrande befolkning, som gjer at det er fleire som treng omsorg etter kvart som befolkningsalderen aukar. Tala frå KOmmune-STat-RApporteringa, KOSTRA, viser at 203 kommunar hadde eit dårlegare netto driftsresultat i 2010 enn det dei hadde i 2007. I tillegg viser gjennomgangen at 257 av våre 430 kommunar hadde eit netto driftsresultat som er lågare enn den anbefalte minstenorma på 3 pst. Her er det litt spesielle: Sjølv om kommunane rekneskapsteknisk har eit overskot på kommunebudsjettet, treng ikkje det bety at dei går i pluss reelt sett. Det kjem sjølvsagt av at kommunane ikkje har avskriving. Derimot har dei lån som driftskostnad. Men dei har ikkje avskriving, og det gjer at tala ikkje er reelle. Dersom kommunane skulle gått over til alminnelege rekneskapsreglar, ville det betydd at dei aller fleste kommunane hadde fått eit negativt driftsresultat. Den dårlege kommuneøkonomien gjer at kommunane utnyttar inntektspotensialet sitt, først og fremst når det gjeld eigedomsskatt. Tala der er tydelege: Frå 2009 til 2010 auka eigedomsskatten med 9,4 pst., til 7,1 mrd. kr. Det er 309 kommunar som no har ei eller anna form for eigedomsskatt. Det er ein auke frå 277 i 2007. I 2007 var det 55 kommunar som hadde eigedomsskatt i heile kommunen. No er det nesten tredobla – til 145 kommunar som har eigedomsskatt i heile kommunen. Det at stadig fleire kommunar innfører eigedomsskatt, er eit klart uttrykk for den dårlege kommunale økonomien som mange kommunar opplever på kroppen. Det er derfor heilt klart at kommunane treng meir pengar. Også ved behandlinga av førre statsbudsjett gjekk Framstegspartiet inn for å tilføre meir pengar til kommunane. Og viss lekkasjane no er riktige, ligg det openbert an til at Framstegspartiet er nøydt til å føreslå nye overføringar, plusse på det som regjeringa legg fram for Stortinget, for å halde oppe eit godt velferdsnivå i kommunane. Det må vi uansett kome tilbake til. Det er altså ikkje riktig, slik det blir hevda av regjeringa, at kommunane har ein god økonomi. Kommune-Noreg opplever ein stram økonomi – på mange måtar ei sveltefôring av kommuneøkonomien.

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2011-10-04

Svaret på det er veldig klart. Jo lengre tid som går, jo vanskeligere blir det å nå klimamålet i 2020. Samtidig ber jeg om forståelse for hvorfor klimameldingen er utsatt. Vi har gitt én begrunnelse, og den er den sanne. Det er veldig, veldig vanskelig å få holdt den fortgangen man skulle ha i dette, gitt den situasjonen som har vært i regjeringsapparatet etter 22. juli. Sju departementer har måttet være på konstant flyttefot. Min kone har flyttet tre eller fire ganger. Hun er ikke av de sentrale i dette, men det illustrerer problemet. Å da samtidig ha det fornødne fokus på den interdepartementale høringen som en så svær melding som dette er, tror jeg alle forstår ikke har vært mulig. Men vi skal gjøre vårt ytterste for å få den fram, og jeg deler Astrups bekymring: Jo lengre tid som går, jo vanskeligere blir det å nå målet.

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2011-10-04

Året 2011 har vært preget av ekstremvær både i Norge og i verden, i Norge av store flommer i Gudbrandsdalen og i Holtålen, internasjonalt av tørke på Afrikas Horn og stor flom med 7 millioner fordrevne i Pakistan – altså nøyaktig den typen endringer som klimaforskerne lenge har sagt at vi ville få. Ingen kan si at det er et en-til-en-forhold mellom naturkatastrofer og klimaendring, men vi er altså inne i nettopp den typen endringer som lenge har vært spådd, og som verden må forberede seg på. Mange land tar nå viktige skritt på veien mot mer klimavennlige samfunn, samtidig som klimaforhandlingene ikke går framover på den måten vi ønsker. Skritt for skritt bygges det riktignok opp mye, men vi kan likevel ikke forvente at vi i Durban i desember vil få den omfattende klimaavtalen som vi ønsker, med forpliktende mål fra de viktigste landene. Norge går inn i forhandlingene i Durban med tre viktige ambisjoner, for det er på de tre områdene vi kan oppnå noe. Det ene er hvordan vi skal videreføre Kyotoprotokollen, det andre er hvordan vi skal etablere det grønne fondet som ble vedtatt i Cancún for et år siden – statssekretær Kjetil Lund er en av de tre lederne i interimskomiteen – og det tredje er hvordan vi skal sikre at man i de klimaforhandlingene som nå foregår i Afrika, tar tak i Afrikas hovedproblemer, nemlig en tilpasning til mer ekstremvær, mer tørke, dramatiske værendringer og omlegging av landbruket i så måte. Det temaet det nesten sikkert vil bli mest strid om i Durban, er hvordan Kyotoprotokollen skal videreføres. Da er det viktig å huske at Kyotoprotokollen nå – med de landene som har sagt seg villig til en ny forpliktelsesperiode, EU og Norge – ikke omfatter mer enn 15 pst. av utslippene. Med andre ord: Dette er en viktig del av utslippene, det har stor symbolsk betydning. Kyotoprotokollen er viktig på grunn av at det byggverket som ligger der, med markedsbaserte mekanismer, er det vi bygger på. Samtidig kan ikke Kyoto-landene alene løse det globale klimaproblemet. Norge har tatt to vesentlige initiativer. Vi har sammen med Australia lagt fram et forslag som nå diskuteres mye internasjonalt, og som har som formål å sikre at Kyotoprotokollen blir videreført, men at det også skjer innenfor en ramme hvor vi kan se veien mot framtidige bindende avtaler. Særlig dreier det seg om at USA er villig til større forpliktelser. Det er det ene sporet. Det andre sporet er at vi har tatt initiativ til et samarbeid med det vi kan kalle de progressive industrilandene. Det er i hovedsak de nordvestlige delene av EU, men også land som Australia, New Zealand, Sveits og andre. Det er land som Norge har nærmest identiske synspunkter med når det gjelder internasjonale klimaregimer. Vi forsøker å utarbeide felles posisjoner for å bruke det til å legge press på USA og andre store utslippere, men også for å kunne komme i en dialog med Japan og de landene som er i Kyotoprotokollen, men som sier at de ikke er villig til en ny forpliktelsesperiode. Dette kommer til å bli vanskelig, og det er ikke i dag mulig å se hvordan det går. Samtidig skjer det mye positivt utenfor forhandlingene. En del av de globale initiativene, kanskje særlig det norskstøttede regnskogprogrammet, går raskt framover. Forrige uke var jeg i Indonesia og hadde møte med president Yudhoyono. Men mye viktigere: Han snakket til halve sin regjering, til sentrale næringslivsledere, til det sivile samfunn og til media, kort sagt Indonesias befolkning, og erklærte at han skulle bruke de tre siste årene av sin presidentperiode til å verne og redde Indonesias regnskoger. Det hadde han også i forbifarten lovet sin datterdatter, så dette var sentralt for ham. Det var altså en følelsesladet, sterk tale. Vi snakker om det viktigste regnskoglandet i verden ved siden av Brasil, så det har fundamental betydning. Andre land gjør også en hel masse. Australia innfører nå et kvotesystem, antakelig med en eller to stemmers overvekt i nasjonalforsamlingen, men de kommer til å gjøre det. Tyskland har sagt at man skal ha et atomfritt samfunn i 2021. Det kommer til å føre til en drastisk forbedring av teknologien på fornybar energi-området og andre områder i Tyskland. Og Kina blir verdensledende på den ene teknologien etter den andre innenfor dette området, enten det er vindkraft, hurtigtog eller solceller. Norge må følge opp i samme spor som de landene, som har tatt en ledertrøye, jeg har nevnt Indonesia, Australia, Tyskland og Kina på ulike måter. Det vil vi gjøre i forbindelse med klimameldingen som blir lagt fram for Stortinget tidlig neste år, hvor utfordringen for Norge er å foreta tilsvarende reduksjoner på de fire hovedområdene vi må redusere – det er olje og gass, det er industri, det er samferdsel, og det er energibruk i bygg.

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2011-10-04

I dag er det mange som har sagt mye fint om 22. juli, og om samholdet og sorgen i Norge etterpå. For meg er det også umulig å begynne noen annen plass enn der. Jeg synes den tyske journalisten Anna Reimann skrev det fineste jeg har lest om det, i Der Spiegel. Hun skriver bl.a.: Selv i sin dypeste sorg blir ikke nordmennene hysteriske. De motsetter seg hatet. Det er fantastisk å se hvordan politikere og hele landet reagerer. De er triste til den dypeste tråden av sin sjel. De gråter med verdighet. Men ingen sverger på å ta hevn. I stedet vil de ha enda mer menneskelighet og demokrati. Det er en av de mest bemerkelsesverdige styrkene til dette lille landet. Jeg tror at en av årsakene til at det i det hele tatt var mulig for oss å reagere på denne måten som nasjon, var at vi er et samfunn med små forskjeller. Små forskjeller betyr et samfunn som er bygd på fellesskap, likhet, frihet, brorskap og søsterskap. Det vi så etter 22. juli, viste akkurat hvor sterkt det fellesskapet kan være – både fellesskapet mellom mennesker, og den styrken som lå i den innsatsen som en rekke offentlige ansatte innenfor politiet, ambulansetjenesten, sykehusene og brannvesenet viste oss. Det er mange som har takket statsministeren i dag. Det vil jeg også gjøre, men jeg vil også takke den armeen av innsatsvillige som gjorde den vanskelige jobben det var å være politikvinne, ambulansesjåfør og brannmann den dagen. Mange fra opposisjonen har i dag etterlyst en bedre, kraftigere og sterkere kriseberedskap i offentlig sektor. Det er i utgangspunktet prisverdig. Men jeg må påpeke at det er nøyaktig de samme høyrepartiene som resten av året står i kø for å bygge ned den offentlige velferden og for å gi skattelette til dem som har mest fra før. I årevis har høyresiden fortalt oss at velferdsstaten er til hinder for utviklingen mot et bedre samfunn, at det ikke spiller noen rolle hvor store forskjellene i samfunnet er, så lenge vi løfter de fattigste i bunn. Men jeg mener at 22. juli-erfaringene viser at de tar feil. Det viser det motsatte. Det er mange som har nevnt «The Spirit Level» i dag – både representanten Marthinsen og representanten Thorkildsen – en bok som oppsummerer 30 års forskning, og der resultatet er entydig: Store forskjeller er gift for samfunnet. Samfunn med små forskjeller har høyere levealder, mindre barnedødelighet, bedre mental helse, ja innbyggerne oppgir til og med at de er lykkeligere. Og ikke minst viktig i denne sammenhengen: Vi som lever i samfunn med små forskjeller, har større tillit til hverandre. Vi kjenner oppskriften på likhetssamfunnet i denne sal. Det er at alle bidrar til fellesskapet gjennom skatt – alle, også gjennom formuesskatt. Det er fagforeninger, og det er gode, universelle velferdsløsninger for alle.

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2011-10-04

Engasjementet til SV for ein liberal integrerings-, flyktning- og asylpolitikk varer veldig lenge, og på nokre viktige felt, som t.d. gjeld barn, har vi gjort viktige endringar på det området som har betyding for menneske i Noreg. På andre felt er det sånn at dei partia som står for den politikken i Noreg – SV, Venstre, og eg vil leggje til Kristeleg Folkeparti – ikkje gjorde noko brakval akkurat i 2009. Summen av det er at parti som står for ein annan politikk enn dei vi samarbeider med, har eit klart fleirtal her i Stortinget og hadde det same då vi sat og forhandla regjeringsgrunnlaget. Så eg trur at akkurat når det gjeld det konkrete området, får vi kome tilbake til i vidare diskusjonar framover og sjå om det er behov for endringar, og om det er mogleg å skape fleirtal for det.

Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2011-10-04

Representanten Solhjell åpnet prisverdig nok med et sitat fra Margaret Thatcher, og slo vel også da ettertrykkelig fast noe vi vet fra før, at de er et parti for det kollektivistiske, et parti som setter systemet, staten, det offentlige foran enkeltmennesker. Det gjør man når det gjelder de regionale helseforetakene, hvor hensynet til Arbeiderpartiet er viktigere enn hensynet til egen politikk når man vil legge ned de regionale helseforetakene. Det gjør man overfor landets eldre når de står i kø for å få sykehjemsplass, det gjør man overfor rusmisbrukerne; det er over 5 000 som venter på behandlingsplass, og det gjør man overfor de foreldrene som er så uheldige å få barn for sent på høsten, slik at de ikke får barnehageplass. Kan representanten Solhjell være snill og nevne noen tilfeller hvor SV faktisk har sagt enkeltmennesket, pasienten, borgeren foran systemet?

Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2011-10-04

Jeg er også veldig glad for at Stortinget har kommet i gang igjen, for jeg har savnet representanten Slagsvold Vedum mye, og endelig kan vi ha ordskifte fra denne talerstol igjen. Men jeg tror representanten gleder seg litt for tidlig, og det denne debatten først og fremst har vist, er en fantastisk evne til selvskryt fra de rød-grønne partienes side – veldig liten evne til selvransakelse, veldig liten evne til å ta inn over seg at kanskje ikke alt er som det bør være, veldig liten evne til å lytte til signaler som kommer både fra opposisjonen og for så vidt fra folk som lever der ute i den virkelige verden. Men selvskryt skal man lytte til, det kommer fra hjertet, og så tror jeg jeg skal la kommentarene om denne debatten bli med det. Jeg skal gi en stemmeforklaring. Fremskrittspartiet vil støtte forslag nr. 2, fra Trine Skei Grande og Venstre. Vi kommer til å støtte alle forslagene til Kristelig Folkeparti, altså forslagene nr. 9, 10 og 11. Når det gjelder forslag nr. 11, støtter vi det først og fremst fordi det er et utredningsforslag. Fremskrittspartiet mener at hele formuesskatten skal bort, men vi ser ingen grunn til å stemme mot et utredningsforslag, og derfor gir vi vår tilslutning til de forslagene.