Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2000-03-23

I begynnelsen av denne stortingsperioden var det betydelig – nesten enorm – interesse for å få renten ned i vårt land. Snakk om press i økonomien og stramme budsjetter nettopp for å få renten ned, var det som var in. Takket være bl.a. – bl.a. – de to første budsjettene i denne perioden, som Fremskrittspartiet og Høyre gav subsidiær tilslutning, er renten kommet ned på et normalt nivå. Men nå i dag varsler sentralbanksjefen, som i mellomtiden i praksis har endret pengepolitikken til å være styrt mer etter et inflasjonsmål, og det syns vi er fornuftig, at det er mulig med renteoppgang. Han henviser bl.a. til økningen i inflasjonen – den økte oljepris slår også i Norge, til tross for at vi er en meget betydelig oljeeksportør, direkte inn på inflasjonen. En prosentenhet av prisveksten sier sentralbanksjef Gjedrem at oljeprisøkningen medfører. Det kan ikke andre land gjøre noe med, men Norge kan. Vi kan i dette hus gjennomføre en reduksjon i både diesel- og bensinavgiften og derved få inflasjonspresset ned ved å senke prisstigningen med denne ene prosentenheten. Da ville – for øyeblikket i hvert fall – faren for renteøkning, som vil ramme mange vanlige mennesker i vårt land, være over. Kan vi forvente at statsminister Stoltenberg og den nye regjering nå vil begynne å tenke på den vanlige kvinne og mann i dette land – og ikke bare salte ned penger til Jagland og jeg blir pensjonister – ved nettopp å bruke noe av overskuddet til å redusere bensin- og dieselavgiften, slik at vi unngår en renteøkning?

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2000-03-23

Etter SVs oppfatning fins det en høyre-venstreakse i norsk politikk, men det er ikke den eneste aksen. Men det er klart at i mange skatte- og fordelingsspørsmål der sentrumspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet har vært enige, f.eks. den gangen da man innførte tilnærmet nullskatt for rederiene, viste den seg veldig klart. Da viste det seg veldig klart at det fantes en høyre-venstreakse – det var en endring i skattesystemet som Arbeiderpartiet og SV var mot. Så fins det selvsagt også verdispørsmål, som er en annen akse, der jeg oppfatter at sentrum og SV er mer på linje, f.eks. i miljøpolitikken; det kan også være i EU-spørsmål og i andre spørsmål. Men jeg syns det er vanskelig å forstå sentrum når de mener at det faktum at de selv ønsker å samarbeide både til høyre og til venstre for seg – både med Høyre og Fremskrittspartiet og med Arbeiderpartiet – i seg selv skulle tilsi at det ikke fantes noen høyre-venstreakse i norsk politikk, for i mange sammenhenger har det ført til mer høyrepolitikk i fordelingspolitikken enn det det i utgangspunktet kunne vært flertall for i Stortinget. Senterpartiets smidighet i forbindelse med skattespørsmål og Voksenåserklæringen er jo grunnen til det. Vi ønsker et kritisk søkelys på offentlig sektor, men vi ønsker at det skal ta utgangspunkt i at man setter et meget klart skille ved de løsningene for privatisering som Høyre og Fremskrittspartiet nå ivrer så sterkt for. Det er privatisering som betyr mer byråkrati, og som gjør at små velferdskroner som vi sliter med å få til å dekke det det skal, like gjerne går til privat profitt som til å skape bedre tjenester. Det syns vi faktisk er en fryktelig dårlig idé.

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2000-03-23

Statsministeren uttrykte i sin tiltredelseserklæring at Regjeringen vil satse aktivt på utvikling av bioteknologi. Norge skal, ifølge statsministeren, ikke stille seg utenfor den teknologiske revolusjonen. Regjeringen vil vurdere EUs patentdirektiv på den bakgrunn, uttrykte statsministeren. Det er interessante formuleringer fra statsministerens side, og de har ikke uten grunn fått stor plass i dagens debatt. I innstillingen til St.meld. nr. 8 og St.meld. nr. 36 for 1990-91 om bioteknologi skrev flertallet – som Arbeiderpartiet var en del av – følgende om patent på liv: «Flertallet viser til at den nåværende patentlov ikke gir anledning til å meddele patent på dyreraser eller plantesorter, noe som i Norge oppfattes og praktiseres som et generelt forbud mot patentering av dyr, planter og differensierende dyre- og planteceller. Flertallet er enig med departementet i at det ikke må skje endringer i denne situasjonen, og at det heller ikke skal være adgang til å ta patent på naturlig forekommende materiale.» Med naturlig forekommende materiale menes her gen av celler og vev. Videre uttrykte man i innstillingen – Arbeiderpartiet var en del av flertallet – følgende: «Flertallet har merket seg at Regjeringen stiller seg negativ til den internasjonale utviklingen som går i retning av å tillate patent på naturlig forekommende mikroorganismer og naturlig forekommende materiale, og er enig i Regjeringens vurderinger på dette punkt.» Videre i samme innstilling – Arbeiderpartiet var en del av flertallet: «Flertallet mener det er viktig at Regjeringen i internasjonal sammenheng arbeider for patentrettslige ordninger i tråd med sitt hovedsyn, og for at det tas tilbørlig hensyn til u-landenes behov og interesser når det gjelder de ordninger som blir etablert.» Den regjeringen man kommenterer i innstillingen, er Harlem Brundtland-regjeringen. Det Harlem Brundtland-regjeringen gjorde i St.meld. nr. 36, som var en tilleggsmelding om bioteknologi, var å stramme inn i forhold til Syse-regjeringen nettopp på de punkter der Stoltenberg-regjeringen nå flagger liberalisering. Det man gir klart uttrykk for, er at man skal ta nasjonale hensyn, og at man ikke skal gå i retning av en liberalisering. Det er interessant å se hvordan Lægeforeningen har møtt denne saken. I det siste Tidsskrift for Den norske lægeforening, nr. 7, uttrykker presidenten at en av forklaringene på hvorfor man i EU i dette tilfellet går i retning av patent på liv, kan være at slike prosesser i EU-byråkratiet er mer utilgjengelige for omverdenen. Så gir man uttrykk for at når Lægeforeningen har tatt kontakt med sine søsterforeninger i Europa, får man dem på sin side, og så oppnår man de samme reaksjonene der. Hvorfor skal ikke den norske regjeringen spille en nøkkelrolle i forhold til å hindre denne utviklingen, hvis man skal være visjonær og framtidsrettet, i stedet for – unnskyld, det er kanskje uparlamentarisk – å dilte etter en utvikling i Europa som en rekke forskere nå advarer mot?