Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2003-12-11

Det er blitt sagt fra denne talerstol i dag at det er oppsiktsvekkende at Fremskrittspartiet støtter denne omleggingen av inntektssystemet. Jeg vil få minne om at det er en kjensgjerning at kommunenes utgiftsbehov knyttet til rus og psykiatri-området slett ikke er godt nok fanget opp i dagens kriterier for inntektssystemet. I St.meld. nr. 6 legges det derfor opp til nye kostnadsnøkler for finansiering av kommunenes utgifter knyttet til sosialhjelp på rus og psykiatri-området. Kostnadsnøkkelen for sosialhjelp endres vesentlig ved at det bl.a. innføres et nytt urbanitetskriterium basert på folketallet. Fremskrittspartiet har gitt sin støtte til Regjeringens synspunkter i St.meld. nr. 6 om ny kostnadsnøkkel for sosiale tjenester i inntektssystemet for kommunene. Både Statens institutt for rusmiddelforskning, SIRUS, og tidligere forskning viser at det er en klar tendens til at større kommuner har et høyere utgiftsbehov enn mindre kommuner i tilknytning til rus og psykiatri. Fremskrittspartiet deler den oppfatningen. Vi mener at dette er en korrekt observasjon og vurdering av situasjonen, og støtter derfor at man endrer fordelingsnøkkelen på en måte som bedre tar høyde for disse dokumenterbare fakta. Vi ser at sosialhjelputgiftene varierer mye fra kommune til kommune, men tendensene er helt klare på at utgiftene pr. innbygger øker med folketallet. Kommuner med under 5 000 innbyggere har i snitt 900 kr i utgifter til sosialhjelp pr. innbygger, Oslo har 3 000 kr i utgifter pr. innbygger, mens altså landssnittet er 1 400 kr pr. innbygger. Jeg ser at forslaget innebærer en til dels vesentlig vridning av overføringer fra små til store kommuner. De konkrete konsekvensene blir at 66 av landets kommuner vil få mer penger på dette området, mens resten vil få noe mindre. Det legges imidlertid opp til at et tap utover 200 kr pr. innbygger for de aller fleste kommuners vedkommende vil bli dekket fullt ut gjennom skjønnsmidlene, og at gjennomføringen vil skje gradvis over fem år, slik at utslagene ikke vil bli så store som det umiddelbart kan se ut som. For øvrig vil jeg få vise til det nylig nedsatte inntektsutvalget som skal gjennomgå og evaluere inntektssystemet for kommunal sektor, og som skal avgi sin innstilling innen juli 2005. I denne forbindelse må man kunne forvente en grundig faglig gjennomgang knyttet til nettopp inntektssystemet for kommunene.

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2003-12-11

Først vil jeg få ta opp det forslaget som står i innstillingen. For SV er det viktig at inntektssystemet for kommunene bygger på rettferdig fordeling både når det gjelder utgiftssiden og inntektssiden. Det er antakelig umulig å få på plass et system som fanger opp behov og inntektsfordeling i så ulike kommuner som Oslo og Utsira, som alle ville være fornøyd med. Sjøl er jeg mer og mer i tvil om vi får alle kriterier inn i ett eneste system. Men det skal jeg la ligge nå. Den tekniske siden av saken gikk saksordføreren grundig gjennom, og hovedsynspunktene er SV helt enig med Arbeiderpartiet i. Det trengs et inntektssystem som bedre fanger opp kostnader knyttet til oppgaver innenfor rus og psykiatri. Det er tungt prioriterte oppgaver for oss alle sammen. Det er derfor viktig at kommunene har råd til både forebygging, rehabilitering, pleie, omsorgstilbud, boliger og ettervern. Endringene som blir foreslått, kommer på et vanskelig tidspunkt, og det gjør alle endringer vanskelige. Nå er det riktig at det er blitt litt bedre, fordi budsjettforliket fikk på plass litt over 2 milliarder kr i budsjettet for 2004. Men jeg vil da minne Stortinget om at skattesvikten i år for kommunesektoren er nesten like stor. Det betyr at vi er omtrent på status quo for kommunesektoren, sett under ett. 66 av 434 kommuner tjener på omleggingen. Det aller meste av det går til de fem storbyene og til noen andre folkerike kommuner, som Bærum, Asker, Sandnes og Sola. En del små vestlandskommuner får også litt mer fordi de høye skilsmissetallene ikke lenger premieres så mye som før, og da taper finnmarkskommunene på det. Hovedstaden har en del oppgaver som ingen andre har. Det må den få anerkjennelse for, og den må få mulighet til å ivareta de oppgavene som følger med det. Staten har et medansvar for at den har et inntektsgrunnlag for de oppgavene. Noe av dette kommer av rus og psykiatriproblemer, fordi Oslo har halvparten av landets injiserende rusmisbrukere, et stort alkoholkonsum i forhold til landet ellers, og det er mange som reiser inn fra bygda og bygdebyene både for spenningens skyld og fordi problemene deres blir så synlige i et oversiktlig lokalsamfunn. Andre større byer opplever noe av det samme og har også oppgaver i forhold til omlandet sitt. Men mange andre landkommuner har også store problemer når det gjelder rus og psykiatri. Noen av de henvendelsene vi har fått fra kommuner i denne saken, lyder omtrent som så: Nå har vi endelig greid å stable på beina et tilbud som kan fange opp rusmisbrukerne, slik at vi kanskje kan hindre dem før de blir hektet og reiser til Oslo. Vi kan gi dem et boligtilbud, vi kan gi dem et tilbud som gjør at de ikke blir tunge rusmisbrukere. Men nå endres altså inntektssystemet slik at vi mister disse pengene, og da er risikoen for at mange av dem reiser, like stor. Så dette er ikke et enkelt problem å løse, og det er mange ting som spiller inn. Så er det jo slik at det ikke bare er leit og vondt og vanskelig i byen. Tvert imot sier alle trender at byen er populær. Den trekker mange som har det vanskelig, men jammen trekker den også mange av dem som har kompetanse, kreativitet og høye inntekter, den trekker mange ungdommer og mye penger. De frie inntektene pr. innbygger er stort sett høyere i byene enn på landet, og veksten i disse inntektene øker mer i de sentrale områdene enn i resten av landet. Oslo har f.eks. landets rikeste og landets fattigste innbyggere. Og det er her vi ser Høyre-politikken best. Bare i år taper Oslo, etter sine egne opplysninger, nærmere en halv milliard kr på grunn av skattelettepolitikken. Da ser vi at skattelettepolitikken slår rett inn i rusomsorgen og psykiatriomsorgen fordi man har prioritert slik. Så det er jo også et valg man gjør. Og da går det ut over akkurat det denne saken skulle handle om, nemlig at vi skulle ha penger nok til å ta vare på dem som har rus- og psykiatriproblemer. Hvis vi skal få til det, kan vi ikke gjøre det bare ved å ta fra andre kommuner, men vi må også se på andre muligheter og sikre inntekter til dette. Da må vi selvfølgelig se på fordelingspolitikken både mellom kommunene, internt i kommunene og mellom inntektsgrupper. Inntektsfordelingen i inntektssystemet f.eks., som vi i SV er opptatt av, er slik at skatteinntektene må være over 134 pst. av landsgjennomsnittet før man må bidra med 50 pst. av overskytende inntekt til kommuner med veldig lave skatteinntekter. Det sier litt om at man ikke bare kan fokusere på utgiftene, men man må også være villig til å være med på inntektssiden. Hele inntektssystemet dreies nå over mot kommuner med stor innflytting, og det er gode grunner til det. En av grunnene er at der hvor veldig mange er innflyttet, har tilbudet på de områdene vi snakker om i dag, lett for å bli hengende etter, men også når det gjelder de vanlige velferdsoppgavene som skole og helse. Det blir veldig galt hvis det henger etter på en slik måte at en stor og kjøpekraftig befolkning blir veldig misfornøyd med det offentlige tilbudet og søker etter private løsninger. Da brytes fellesskapet opp, og derfor har SV sagt ja til mange av de endringene som har gått på at man ønsker å øke inntektene til innflyttingskommunene mer enn i dag. Forslaget til den delkostnadsnøkkelen som vi behandler i dag, og som har utgangspunkt i rus og psykiatri – som Stortinget har vært enig i – har etter SVs mening dessverre ikke blitt et kriterium som fanger opp det godt nok. Det har blitt et urbanitetskriterium. Det kan kanskje være det vi skal ha, men da må vi si det og ikke si at dette skal dekke opp utgiftene til rus og psykiatri, når det ikke stemmer. Det er jo veldig mange levekårsparametre ellers også, og den fordelingen som vi ser ut til de forskjellige kommunene, treffer ikke bare galt i forhold til rus og psykiatri. Den treffer også galt i forhold til høyinntektskommuner som f.eks. Asker og Bærum. Til Kommunal Rapport har statsråden uttalt at Stortinget ikke har bedt om en ny kostnadsnøkkel. Det forundrer meg litt. Statsråden er vel Regjeringens skarpeste kort, og jeg er ganske overbevist om at hun skjønte at Stortinget bad om en annen fordeling fordi man så disse feilene. Begrunnelsen ble også gitt. Men jeg skjønner også at Regjeringen fint kan ignorere det Stortinget sier. Den lykkes med det fordi Fremskrittspartiet ikke er til å stole på verken i denne saken eller i andre saker, og svinger hit og dit ikke bare fra sak til sak, men også i samme sak. Senest den 29. oktober uttalte Per Sandberg til Kommunal Rapport at denne kostnadsnøkkelen ikke var akseptabel og måtte sendes tilbake. Så det er litt vanskelig å forstå. Statsråden har også vært «provosert av protestene mot hennes nye nøkkel», og sier sjøl at «de faglige vurderingene skal være faglige. Urbanitetskriteriet er det som samsvarer best med kommunenes faktiske utgifter til rus og psykiske problemer». Det er et litt merkelig utsagn i betraktning av hva Hans Olav Melberg i SIRUS, som har utredet dette, også uttaler til Kommunal Rapport, hvor det heter: «Han kan ikke svare på om kommunenes faktiske utgifter til rus og psykiatri fanges bedre opp med den nye sosialhjelpsnøkkelen. Departementet har brukt det kriteriet vi anbefalte, nemlig folketall, men har bestemt vekten av det selv. Det skulle vel veie opp for at hovedstads- og storbytillegg tas bort. Effekten av å legge mindre vekt på arbeidsledige og skilte har vi ikke sett på. Jeg ser at det blir en del rare utslag. Men det finnes ingen variabel som passer perfekt for alle kommuner.» Det siste kan nok SV være enig i. Han sier også at det er mange andre kommuner som har store utgifter til rus og psykiatri, og nevner at Drammen lå på topp i 2001, og at utgiftsveksten har vært størst blant de nest største kommunene og byene. Omfordeling av penger til kommunene er en stor sak. Det er en politisk sak. Å tro at såkalt faglige kriterier som Regjeringen fikser litt på, ikke er politikk, synes vi er litt naivt. Selvfølgelig er dette politikk, og da kan man si det rett ut. SV mener at saken burde vært utredet bedre. Hvis det er rus og psykiatri man skal rette på, får man rette på det. Men vi vil holde fast ved de forpliktelsene vi gav i en fellesmerknad fra SV og Arbeiderpartiet i behandlingen av kommuneproposisjonen for 2004, og sørge for at Oslo og Bergen innenfor de pengene som nå kan fordeles, sikres inntekter på linje med det de ville fått i den foreslåtte omleggingen fra Regjeringen.