Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2006-10-05

I ei tid då det populært vert sagt at næringslivet går så det grin, ei tid då statistikken viser nedgang i talet på arbeidsledige, opplever vi i mitt heimfylke, Sogn og Fjordane, at folketalet går ned. Dette bekymrar meg sterkt. Etter mitt syn må industriarbeidsplassane vere berebjelkane i lokalsamfunnet. Trygge arbeidsplassar i industrien er heilt avhengig av langsiktige og føreseielege rammevilkår. Eg har sagt det i denne salen tidlegare, og eg gjentek det i dag. Eg vert stadig kontakta av industrileiarar som er fortvila over at rammevilkåra har endra seg i negativ retning i altfor stor grad og altfor ofte. Eg sakna konkrete utspel om rammevilkåra for næringslivet i statsministeren sitt innlegg tidlegare i dag. Eg registrerer også signala som kjem frå næringslivet, spesielt transportnæringa, der det vert påpeika frustrasjon og fortviling over noverande regjering si haldning til å overføre store delar av kostnadane for framtidig vegutbygging til næringslivet og til innbyggjarane i form av eit utal bompengestasjonar som er planlagde rundt i heile landet. Vegutbygging er og må vere eit statleg ansvar fullt ut. Brukarane av vegane betaler meir enn nok allereie. Ikkje minst kjem det sterke signal frå fiskebåtreiarane om deira vanskar. Dette er ei næring som har enorm betydning for Sogn og Fjordane, både på sjø og land. Reiarane er mellom anna svært spente på kva som vert resultatet av struktureringstiltaka i fiskeriflåten. Både Sogn og Fjordane Fiskarlag og Sogn og Fjordane Rederiforening har vore positive til strukturering, fordi dei ser dette som heilt naudsynt. På same måten som reiarane registrerer også eg at strukturutvalet har delt seg omtrent på midten i sitt syn på strukturering. For næringa vert det dermed særs viktig kva Regjeringa føretek seg i denne saka. I Sogn og Fjordane er det eit inntektspotensial på rundt 700 mill. kr pr. år dersom ein får byggje ut planlagde småkraftverk. Mellom anna for mange bønder vil dette vere ei tilleggsinntekt som kan vere avgjerande for vidare drift. Etter mi meining er mange småkraftverk blitt stansa av det som eg vil kalle meiningslause miljøkrav. Dersom lokalsamfunna ikkje skal få lov til å utnytte sine naturlege ressursar, kva skal lokalsamfunna då leve av?

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2006-10-05

Det er mange av oss som har vært på kino i høst og fått en ny kinoopplevelse. Mange av oss har sett filmen Al Gore laget, «Den ubehagelige sannheten». Noen av oss var også så heldige at vi fikk høre Al Gore snakke etter den første visningen av filmen i Norge. Da han fikk spørsmålet fra salen om hva han syntes Norge burde gjøre for å følge opp de utfordringene han beskriver i sin film, svarte han ganske kort og enkelt: Følg opp alle de forslagene som kommer i rapporten til Jørgen Randers, som har ledet Lavutslippsutvalget i Norge. Det utvalget la fram sin rapport i går. Jeg synes det er grunn til å gi ros til tidligere miljøvernminister Knut Arild Hareide for å ha satt ned utvalget – for det var spennende lesning vi fikk i går fra Jørgen Randers. Utvalgets oppgave var å vise hvordan Norge kan få redusert sine utslipp av klimagasser med to tredeler innen 2050, altså ingen enkel oppgave. Da er det desto mer oppmuntrende at hovedkonklusjonen i rapporten er at dette er nødvendig, det er gjørbart, og – kanskje det aller mest gledelige – det er ikke umulig dyrt. Tiltakene har man i rapporten lagt vekt på skal være få og store, basert på relativt kjent teknologi. De skal være politisk realiserbare, de skal bidra til internasjonal teknologiutvikling, og de skal være kostnadseffektive og robuste. I tillegg har utvalget vært modig og sagt at det er elleve tiltak som det mener at Regjeringen bør sette i gang allerede nå, i denne stortingsperioden. Da er det godt å representere en regjering som har åtte av de tiltakene i Soria Moria-erklæringen, og som er i full gang med å gjennomføre flere av dem. I dag – altså én dag etter at Lavutslippsutvalget la fram sin innstilling – la olje- og energiministeren fram vår satsing på ny fornybar energi, og da spesielt produksjonsstøtten til vindkraft, biokraft og småkraft. Mange slike prosjekter vil bli lønnsomme med denne støtteordningen. Jeg registrerte i debatten i dag i et replikkordskifte at ikke alle representanter fra opposisjonen deler dette synet. Da er det godt å vite at det verken er representantene Kvassheim, Brende eller Sponheim som er aktører i vindkraftmarkedet, men at det er de som kommer til å komme med fasiten for om dette er godt nok. Da var det godt også å få melding fra NRK Rogaland i dag om at Lyse Energi sier at de nå er klare til å investere i vindkraft. Det andre tiltaket man er i full gang med, er CO2-rensing. Det er et av tiltakene som også Lavutslippsutvalget begrunner som et viktig norsk bidrag til teknologiutvikling. Klarer vi å få på plass det, vil vi komme med et avgjørende bidrag til å få ned globale CO2-utslipp. Min oppfatning er at vi som en stor olje- og gassnasjon har et internasjonalt ansvar for å få til nettopp det. Et tredje av de tiltakene som Lavutslippsutvalget peker på, er at man må få til økt satsing på enøk i bygg og husholdninger. Da er det også godt å vite at vi allerede har vedtatt en støtteordning for å gjøre det lettere for folk å gå over fra oppvarming med panelovner til oppvarming basert på mer miljøvennlig bioenergi og bruk av varmepumper, og at det allerede er sendt på høring byggforskrifter som stiller mye strengere energikrav til ting som skjer i framtida. Representanten Siv Jensen har fremmet et forslag i salen i dag om å opprette et eget statlig selskap som skal kjøpe CO2. Det er nødvendigvis ingen dårlig idé, men det overraskende er at det er Fremskrittspartiet som fremmer et slikt forslag, og som mener at staten skal bruke så mye penger på å redusere klimautslipp. Fremskrittspartiet stemte som kjent imot Kyoto-avtalen så sent som i 2002, og i Fremskrittspartiets program for inneværende periode vil man fremdeles ikke se at det er noen sammenheng mellom klimautslipp og de menneskeskapte aktivitetene. Derimot skriver Fremskrittspartiet at man bør «unngå å sløse knappe ressurser på å sette i verk en rekke symbolske tiltak mot CO2-utslipp». Da er det godt å se at dette er en problemstilling som også Lavutslippsutvalget adresserer. Det sier nemlig at skal det være lønnsomt, ikke umulig dyrt – eller rasende billig, som Jørgen Randers selv sa – å få ned utslippene, krever det at man setter i gang tiltakene tidlig. Jo lenger vi venter med å sette i gang tiltak, jo dyrere blir det å få ned utslipp av CO2. Jeg tror at det blir interessant i oppfølgingen videre. Vi har nye ting som skal skje. Vi jobber med sektorvise klimahandlingsplaner for å få ned utslipp. Det skal komme nytt kvoteregime for den første Kyoto-perioden. Det er mange tiltak som skal til skal vi klare å nå de målene, og jeg mener vi er på god vei til å få det til allerede.