Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 1999-06-16

At sosialdemokratiet ikke bare i Norge, men ellers i Europa har fått seg en medfart som ikke alle har tålt, i hvert fall ikke representanten Jagland, er åpenbart og synlig for alle. Jeg skal ikke strø salt i såret på dem, men konstaterer i hvert fall at vi i Fremskrittspartiet – i motsetning til Arbeiderpartiet – ser at vi får nye utfordringer i nasjonen, og vi er villig til å lytte og høre på folket vi skal tjene. Derfor vil vi ha mindre stat, vi vil ha mer lokaldemokrati og, ikke minst, vi vil ha et demokrati som legger vekt på enkeltindividenes valg og prioriteringer – og vi vil godta dem. Så til diskusjonen og debatten omkring Tony Blair og Schröder. Jeg må si at når det gjelder dette nye sosialdemokratiske programmet/manifestet som de har lagt fram, kan en i hvert fall lese i Dagsavisen mandag den 14. juni at det programmet faktisk ligger til høyre for Høyre. Og Hallvard Bakke, som har vært mangeårig stortingsrepresentant og også statsråd for Arbeiderpartiet, sier faktisk i sin kommentar – uten at jeg skal legge altfor mye vekt på hva denne Hallvard Bakke sier og skriver i Dagsavisen, men jeg tror han har et poeng – det er ikke sikkert Jan Petersen vil finne mye han er uenig i i det manifestet. Men det som er interessant, er det som står videre nedigjennom, og det vil jeg gjerne sitere: «Selv om dokumentet er nytt, lyder budskapet kjent. Blair og Schröder er skarpe i sin kritikk av den sosialdemokratiske samfunnsmodellen vi blant annet finner i de skandinaviske landene.» Det er jo stikk motsatt av det som representanten Jagland har påstått her i dag i sine innlegg! Det er en skarp kritikk av den nordiske modell og det vi har hatt i de nordiske landene. Det står videre her: «Det kunne ikke Carl I. Hagen gjort bedre » Det går på innholdet i det nye manifestet for hvordan en skal løse de utfordringene vi har. Det er helt klart at troen på mer skatt, troen på et større byråkrati og troen på at andre kan gjøre det bedre ved å ha en overordnet styring, der de skal styre folk fra vugge til grav, har slått feil. Det er åpenbart for alle og enhver at folket på dette området nå vil bli satt fri. Og den friheten skal vi i Fremskrittspartiet ta på oss å være med og gi det norske folk tilbake. Jeg konkluderer med at Thorbjørn Jagland nok en gang ikke er der han skal være i diskusjonene omkring det som er viktig. Og når det gjelder sitater og det representanten Jagland har brukt, må jeg si at det står ikke til troende.

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 1999-06-16

Jeg vil gjerne ta opp de forslagene som er fremmet i innstillinga.

Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 1999-06-16

Kommunen er i dag utsatt for press fra flere kanter, både som ivaretaker av distriktspolitiske målsettinger, som en arena for utøvelse av lokaldemokratiet og som en produsent av grunnleggende velferdstjenester til innbyggerne. Distriktspolitisk er kommunens oppgave å legge til rette for en fortsatt opprettholdelse av hovedtrekkene i bosettingsmønsteret over det ganske land. Og lokaldemokratisk er kommunens utfordring fortsatt å bevare sin legitimitet som en viktig politisk arena for utøvelse av kommunal selvråderett. Men det virkelig store presset mot kommunen er først og fremst i form av innbyggernes stadig økende krav og behov for raskere, billigere, bedre og kanskje også flere typer tjenester. Både innen eldreomsorgen, helsetjenesten, skolen, kulturområdet og innen de tekniske tjenestene ser vi at det stilles stadig strengere krav både fra innbyggerne og fra politikerne til pris, nivå og kvalitet på det kommunale tjenestetilbudet. Så kommunens rolle som en viktig serviceyter for innbyggerne er i dag under stadig sterkere press, i den forstand at kravene til både kvalitet og kostnader når det gjelder det kommunen gjør, vil bli betydelig skjerpet i årene som kommer. Og etter min oppfatning er dagens måte å organisere og drive kommunene på bare et øyeblikksbilde som vil endres gjennom de nye krav som stadig presser seg fram med hensyn til stadig raskere omstilling i tiden som ligger foran oss. Det gjelder derfor å henge med i utviklingen for norske kommuner. Og man må raskest mulig tilpasse sin virksomhet til de stadig nye kravene som endringene i samfunnet rundt medfører. Og så er spørsmålet: Henger kommunene med i denne utviklingen? Mitt svar er: Langt ifra! Det er rett og slett en skandale at en kommunesektor som produserer viktige servicetjenester for over 200 milliarder kr årlig, er unntatt fra enhver form for økonomisk markedspåvirkning og konkurranse. Når for mange politikere fortsatt er belemret med ideologiske sperrer, som forhindrer en aksept av mer marked og mer konkurranse i offentlig sektor, er dette en siste rest av en gammeldags måte å tenke på som vi ikke bør ta med oss inn i det neste årtusen. Dersom ikke den offentlige sektor til slutt skal brekke landets økonomiske ryggrad, må den offentlige sektor effektiviseres i betydelig grad. Jeg er imidlertid i sterk tvil om hvorvidt andre partier enn Fremskrittspartiet og Høyre er villige til å innse at en stadig voksende offentlig sektor ikke kan basere sin virksomhet på en skjermet monopolsituasjon i all evighet, der en bare kan sende enhver ineffektivitetskostnad videre til skattebetalerne og brukerne. Diskusjonen om kommuneøkonomien er dessverre i altfor stor grad dominert av tørre tall om kronestykker eller om nye kostnadskrevende ideer. Vi burde i langt større grad gjøre diskusjonen om kommuneøkonomien til gjenstand for hvordan man kan forsikre seg om at vi får en effektiv utnyttelse av hver krone som puttes inn i offentlig sektor. Dagens system inviterer kommunene til å fremstille sin situasjon som om de utelukkende har et inntektsproblem. Og dette inntektsproblemet forklares med at staten ikke følger opp med nok penger i forhold til de oppgavene kommunene blir pålagt av den samme staten. Vi bør heller spørre oss selv om det ikke er slik at kommunene har et systembetinget kostnadsproblem som er forårsaket av for lav effektivitet i fravær av enhver konkurranse. Hvilken privat bedrift kunne overlevd i et konkurransemarked med en effektivitet på nivå med det offentlige gjennomsnitt? Absolutt ingen! I det private må man sette kostnadseffektivitet og logistikk i høysetet – til alles fordel for øvrig. Vi har også en egen konkurranselovgivning for all privat virksomhet. Og i konkurranseloven § 1 står det: «Lovens formål er å sørge for effektiv bruk av samfunnets ressurser ved å legge til rette for virksom konkurranse.» Det er meget kloke ord. Men hva er så grunnen til at offentlig sektor er unntatt fra denne konkurranselovgivningen som gjelder så meget strengt for privat sektor. Hvorfor skal vi ikke la disse kloke ordene også komme til anvendelse i den omfattende tjenesteproduksjonen i f.eks. offentlig sektor? Hva er grunnen til at vi aksepterer en nær 100 pst. konkurransebegrensning i kommunal virksomhet, når vi vet at disse konkurransebegrensningene forhindrer soleklare effektivitets- og kostnadsgevinster til glede for både brukerne og skattebetalerne?

Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 1999-06-16

Jeg synes det er litt utrolig at representanten Thorbjørn Jagland ikke skjønner at det er systemene som er gale. Det er altså slik at skal man styrke skolen, må man gi penger. Skal man styrke eldreomsorgen, må man gi mer penger til eldreomsorgen. Når man hører på den retorikken som særlig Arbeiderpartiet bruker fra denne talerstol, får man det inntrykk at alle problemer blir løst bare vi har store, sterke og byråkratiske kommuner. Men det er helt rett, Fremskrittspartiet er ikke opptatt av å styrke kommunene for å styrke byråkratene i kommunene. Vi er opptatt av å styrke innbyggerne, hvert enkelt individ som bor i de ulike kommunene, og de rettighetene og mulighetene som de har. Hvis det hadde vært slik at Arbeiderpartiet virkelig hadde vært opptatt av mangfoldet i kommunene, hadde de ikke gått inn for å gjøre om selskapsskatten til en statlig skatt. Det er det ene incentivet kommunene har til å stimulere til næringsvekst og nye arbeidsplasser – til mer inntekter for kommunene. Men Arbeiderpartiet gikk inn for å fjerne nettopp den muligheten, under dekke av at man skulle drive nok et område med fordelingspolitikk. Det fører bare til at de kommunene som driver godt og som er effektive, blir fratatt incentivet for å drive enda bedre. Jeg kan ikke forstå at Arbeiderpartiet ikke ser det. Arbeiderpartiet står også her og snakker om denne enhetsskolen. Ja, hva er den? Arbeiderpartiets oppfatning av den er altså at man skal dytte inn en gjeng med uformede, unge mennesker i den ene enden, og forhåpentligvis skal det tyte ut gode sosialdemokrater i den andre. Men dette samfunnet er basert på individer som har ulike behov for læring, ulike behov for utvikling, og som står på ulike nivåer gjennom hele livet. Hvorfor er det så galt at man skaper en skole som også stimulerer de som er flinke, like mye som man stimulerer de som er mindre flinke? Da må man ikke ha en enhetsskole, men man må ha en skole tilpasset det individet som går i skolen. Og så vil man begynne å utvanne dette ved å fjerne karakterene og sette færre krav til at elevene skal bli flinke. Jeg synes at det er en helt gal vei å gå i forhold til å få en god skole. Men for å bedre kommuneøkonomien må man først og fremst sette krav til effektivisering. Til og med SV kaster seg nå inn i debatten om hvor viktig konkurranse er for å få prisene ned. Det snakker man om når man nå avregulerer telesektoren. Da er det konkurransen som står i fokus. Men den skal altså ikke stå i fokus når vi snakker om eldreomsorg. Dette dreier seg ikke om at private skal tjene penger på andres elendighet. Det dreier seg om å utnytte pengene på en slik måte at vi får mest kvalitet igjen for pengene. Det er det innbyggerne som har krav på, og ikke kommunene.