Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2011-02-24

La meg begynne med å si at jeg mener at interpellasjoner som sådan kan være en god debattarena for dialog mellom regjering og storting, og håper at denne debatten i noe større grad enn den foregående kan bære preg av det. Så er det slik at det egentlig er minst fem andre statsråder som burde vært her i dag. Helse-, arbeids-, fiskeri-, landbruks- og forskningsministrene kunne gjerne vært her i tillegg til næringsministeren. Nå åpner ikke Stortingets forretningsorden for det. Jeg er for så vidt glad for at både presidentskapet og Nærings- og handelsdepartementet har konkludert med at det passer veldig bra at næringsministeren svarer. Jeg skal begynne med å si noe om, som jeg også tar opp i interpellasjonsteksten, hvorfor Norge har særdeles gode forutsetninger for å lykkes innen bioteknologi. Den kunnskapen vi i Norge har om de store pasientgruppene, er unik. De aller fleste pasientene som behandles, blir godt dokumentert gjennom den generelle pasientregistreringen. I tillegg har vi etablert et kreftregister som inneholder mer informasjon enn det de aller fleste andre nasjonalstater har om både pasientene, den behandlingen pasientene får, og resultatet av den behandlingen. I tillegg vil statsråden helt sikkert være kjent med mitt nabofylke Nord-Trøndelags HUNT-undersøkelse, som er et av mange prosjekter som i sum bidrar til svært mye kunnskap om norske pasienter. I tillegg er det nok en fordel med den tette integrasjonen mellom medisinske utdannings- og forskningsmiljøer på den ene side og utøvende og behandlende medisinske miljøer på den andre. I sum har dette gitt oss en lang rekke fremragende internasjonale kunnskaps- og forskningsmiljøer innen kreft, diagnostikk – særlig fosterdiagnostikk – og medisinsk teknologi. I tillegg – som jeg ikke skal bruke så mye tid på i dag, men som vi likevel må nevne i debatten – har vi havbruksnæringen og farmasinæringen og samarbeidet mellom dem. Vi har sterke forskningsclustere i Trøndelag og i Hordaland. Paradoksalt nok har vi sterke veterinære farmasøytiske forskningsmiljøer i Akershus, av alle ting. I sum har disse forholdene bidratt til at vi har fått en stor underskog av delvis små oppstartsbedrifter, men ikke minst mange gode ideer fra de norske forskningsmiljøene. Jeg tar i interpellasjonsteksten min opp Inven2, eid av Universitetet i Oslo, som alene i år vil få 20 produkter til selskaps- eller utlisensieringsfase. Så er problemet at mange av disse produktene nettopp blir utlisensiert, ikke alltid for norske selskaper, men skaper verdier og arbeidsplasser i andre deler av Europa og verden og ikke i Norge. Dette er viktig. Vi snakker ofte om eldrebølgen. I dag er 14 pst. av nordmenn over 67 år. I 2030 vil det være 18 pst. I 2050 vil over 20 pst. av befolkningen være eldre enn 67 år. Andelen over 90 år vil dobles, riktignok bare til 1,8 pst., fram til 2050. Samtidig blir det færre yrkesaktive per pensjonist. I dag er tallet 4,5 innbyggere i yrkesaktiv alder for hver innbygger over 67, mens det i 2050 bare vil være 2,7 – alt dette ifølge prognoser fra SSB. Ifølge seniorforsker Stein Østerlund Petersen ved SINTEF helseforskning vil det være de somatiske sykehusene som blir truffet først av eldrebølgen, deretter, ti år senere, sykehjem og hjemmebasert omsorg. Så er det uheldig at eldrebølgen sammenfaller med lavere oljeproduksjon. Behov for aktiv petroleumspolitikk har vi. Jeg skal ikke trekke fram Lofoten og Vesterålen. Men uansett hva man gjør med norsk petroleumspolitikk, vil den relative andelen av statens inntekter fra oljen i framtiden bli redusert, uavhengig av hva vi finner ut av i denne salen om Lofoten og Vesterålen og andre mer eller mindre kontroversielle havområder. Men bioteknologi er i denne sammenhengen etter min oppfatning et kinderegg. Teknologien vil på den ene siden gjøre at vi kan utnytte og sannsynligvis styrke den offentlige forskningsinnsatsen inn mot bioteknologi. Det vil forhåpentligvis kunne bidra til at norsk utviklet kompetanse bidrar til at syke får bedre og mer effektiv behandling, raskere tilbakeføring til yrkeslivet og at folk står lenger i jobb. Det vil kunne frigjøre kapasitet på sykehusene ved kortere og mer effektiv behandling. Forhåpentligvis vil det også kunne gjøre at flere kan bo hjemme lenger, og at hjemmetjenestene kan bli mer effektive. I tillegg – det er derfor det er viktig at næringsministeren er til stede her i dag – vil det kunne gi norsk økonomi ett ben til å stå på. Utfordringen er ikke mangel på fagmiljøer. Det er for så vidt heller ikke mangel på kompetente finansieringsmiljøer, for det har vi til dels. De er for så vidt ikke store nok. Men først og fremst er problemet såkorn og venturekapital. Det er slik i Norge at det er lite privat kapital. Det kan man like eller mislike, men slik er det nå engang. Jeg er i denne sammenhengen glad for at det i dag har kommet oppslag i media om at Arbeiderpartiet og LO er i ferd med å nærme seg enighet om å gjøre noen grep i forhold til formuesskatten. Det har jeg lyst til å gi uttrykk for at jeg tror er fornuftig. Det vil selvfølgelig kunne flytte mer kapital til Norge, noe som vil kunne lette på situasjonen, den mangelen på såkorn og venturekapital som vi har i Norge. Men vi har i dag et stort gap mellom gode forskningsresultater, gode ideer og et ferdigutviklet produkt. Dette gjør at mange av disse forskningsresultatene forsvinner ut av landet og blir kommersialisert i andre land. Man har en utviklingstid på mange produkter innen bioteknologinæringen på mellom ti og femten år – ti–tolv år er forholdsvis vanlig. Skal man bruke ti–tolv år på å utvikle et produkt, er man også avhengig av kapital av en viss størrelse. Som jeg har vært inne på, er det allerede med dagens regime stadig flere ideer som har potensial i seg til å bli kommersialisert. Spørsmålet er om vi i dag har virkemidlene til å få disse kommersialisert. Jeg må si at regjeringen har gjort noen fornuftige grep. Sarsia Seed i Bergen er et av mange såkornselskaper. De forvalter 330 mill. kr og har også fått i mandat av storting og regjering å investere i bioteknologien. Det er to problemer med Sarsia Seeds situasjon: Det ene er at de nå er fri for penger. Det er andre er at de hele tiden har vært pålagt kun å investere 30 mill. kr, noe som vil ekskludere veldig mange av de potensielle investeringskandidatene, fordi behovet her for kapital er langt, langt større enn 30 offentlige millioner – og da 30 private millioner, som er forutsetningen. Oslo Cancer Cluster organiserer noen av de sterkeste bioteknologimiljøene, ikke bare i Norge, men også i verden. De har foreslått og tatt til orde for at Investinors mandat skal utvides. Jeg vet jo at statsråden følger med hele tiden, men jeg vil be statsråden følge nøye med. Oslo Cancer Cluster har tatt til orde for å utvide mandatet til Investinor til også å omfatte biomedisin – har de sagt, og så vil jeg gjerne si at det også bør gjelde andre typer bioteknologi. De har for så vidt også foreslått å styrke overføring av midler med 500 mill. kr. Jeg tar ikke stilling til om det beløpet er for stort eller for lite, men jeg har lyst til å høre statsrådens tanker om hvorvidt det vil være nyttig å utvide mandatet til Investinor – på permanent grunnlag – til også å gjelde biomedisin. Det kan hende statsråden er kjent med at Investinor allerede har gjort en slik investering, men det var i forbindelse med finanskrisen. TTO-ene har ikke næringsstatsråden noe ansvar for, men også TTO-ene ved de norske universitetene er fri for penger. Såkornfondene har brukt opp sine midler og kan nå bare bruke midler til å vedlikeholde de investeringene de allerede har gjort. Så bare én ting til – jeg ser at tiden går: Vi ser at de landene som bevisst satser på inkubasjon, er de som lykkes – USA, Storbritannia, Israel, Finland og ikke minst Danmark – riktignok i noen grad i samarbeid med Sverige. Medicon Valley-prosjektet utgjør i dag 350–400 bedrifter, med 25 000 ansatte. Det er 25 000 ansatte i en liten region på grensen mellom Danmark og Sverige som jobber med bioteknologi, og det er meget lønnsomme arbeidsplasser sett i forhold til utnyttelsen av arbeidskraften. Altså: Verdiskapingen per årsverk er gigantisk. Helt avslutningsvis skal jeg slutte der jeg startet. Det er mange statsråder som har med dette å gjøre. Jeg vet at regjeringen har jobbet med bioteknologitilnærming. Jeg ønsker at statsråden kan svare: Er det behov for en mer overordnet tilnærming til bioteknologi i det norske samfunnet?