Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2008-02-12

Eg har sett meg inn i akkurat den forskinga og sett nærmare på ho. Der er det nokre interessante funn. Det er òg riktig at det er eit hovudbilete av at mange av dei måla som ein skulle ha forska på, ikkje er nådde, og at det i tillegg er andre ting enn fritaket som har hatt betydning for resultata. Men først og fremst meiner eg at det i denne samanhengen er eit for smalt grunnlag for ei så stor avgjerd. Så er eg einig i at vi treng å gå vidare med å styrkje norskopplæringa generelt i Noreg, og at vi har særlege utfordringar når det gjeld å styrkje opplæringa både i hovudmålet nynorsk og i sidemålet nynorsk, fordi nynorsk er mest pressa av dei to skriftspråka. Men det eg ikkje forstår, er kvifor mindre kunnskap i skriftleg sidemål, i dette tilfellet nynorsk, etter Høgres meining skulle føre til meir positive haldningar, når det på nesten ingen andre felt er slik. Det saknar eg eit svar på.

Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2008-02-12

Representanten Lena Jensen sa at man skulle forholde seg til realitetene, og det skulle jeg ønske at noen flere kanskje gjorde. Når vi i debatten får høre at Fremskrittspartiet går inn for å gjeninnføre skammekroken og spanskrøret og man trekker fram overgrep i spesialskoler, da forholder man seg vel kanskje ikke til realitetene i representantforslaget. Kvalitetsbegrepet i skolen er sammensatt. Det henger sammen med at det er en god del nasjonale og lokale mål for skolen, og de er mange og komplekse. Opplæringen har et videre perspektiv enn å gi elevene fagkunnskaper og ferdigheter. Det snakkes om både et utdannings- og dannelsesperspektiv, og det er det viktig at alle har med seg i debatten. Vi er alle sammen enige om at norske klasserom er preget av bråk og uro. Det ser ut som om problemet er større på de lavere trinnene og avtar oppover i skolen. Vi hadde en ny elevundersøkelse i 2007 som igjen avdekket at kun 12 pst. svarte «sjelden» eller «aldri» på spørsmålet om læreren brukte mye tid på å få ro i klassen. Når det gjelder punktlighet, ser vi den motsatte tendensen. Nesten halvparten av elevene på tiende trinn opplyser at de ofte kommer for sent til timen. En slik mangel på ro og orden og manglende respekt for lærere og medelever går helt naturlig ut over læringsmiljøet. Det er vel også naturlig å trekke den konklusjonen at dette igjen går ut over de faglige prestasjonene. Det ble trukket fram her i stad at det var viktig med trivsel. 95 pst. av norske elever trives på skolen. Utfordringen blir å beholde den trivselen og samtidig skape den nødvendige ro og disiplin slik at det blir et godt læringsmiljø i det enkelte klasserom. Selv om posisjonen fremhever at skolen er en god sosialiseringsarena og at elevene har en godt utviklet demokratiforståelse, gjenspeiler det ikke akkurat så mye dannelse når klasserommet framstår nærmest som en polsk riksdag. Det blir også vanskelig å ha et nødvendig faglig trykk, både i forhold til sammenheng, kontinuitet, dybde og krav til elevene. Lave forventninger og utydelig fellesskap kan dermed øke forskjeller istedenfor å utjevne forskjeller. Jeg trodde regjeringspartiene var opptatt av den problematikken. På samme måte: Når vi snakker om tidlig innsats i forhold til barn med atferdsproblemer, er jo det et begrep som også regjeringspartiene har gjort til sitt. Derfor er jeg litt forundret over at det i all vesentlig grad er Fremskrittspartiet som blir stående alene om forslagene i dag.

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2008-02-12

Fremskrittspartiet hevder både på sine nettsider og her i salen i dag at flertallet i denne sal ikke er opptatt av å stoppe bråk og uro i skolen. Dette er fullstendig feil. Det er viktig å forholde seg til realitetene og til tall sånn som de er i dag. Vi vet at i løpet av de 15 siste årene har vi hatt en kraftig økning av segregerte tiltak. Antallet alternative skoler har også økt. Vi vet at vi har for lite kunnskap om disse tiltakene. Vi vet at veldig mange elever drar ut og aldri kommer tilbake til det ordinære klasserom. Derfor er regjeringspartiene i Stortinget veldig opptatt av at man burde forske mer på dette, hvordan dette oppleves for den enkelte elev og de enkelte foreldre. Det som bekymrer oss, er at vi har begynt å få en dominoeffekt, som Fremskrittspartiet gjennom sine forslag i Stortinget i dag ville ha øket gjennom å satse på enda flere segregerte tiltak, enda flere spesialskoler. Nye forskningstall viser også at om lag 15 pst. av skolebarna våre har ulike typer atferdsproblemer, som urolighet og konsentrasjonsvansker. Vi kan nesten begynne å kalle dette for et normalfenomen, og det er selvfølgelig alvorlig. Det som er en viktig medisin for dette, er tidlig innsats: tilrettelagt undervisning, tilrettelagt opplæring der barna tidlig får hjelp for de problemene som de har - istedenfor at man faller utenfor det sosiale fellesskapet. Dette er akkurat motsatt av det Fremskrittspartiet ønsker. Og når Fremskrittspartiet sier at vi kun gjennom dette forslaget har begynt å sette bråk og uro i skolen i fokus, er det fullstendig feil. For eksempel kan jeg vise til merknadene i innstillingen om skole-hjem-samarbeidet. Hele Stortinget er opptatt av dette, og regjeringspartiene er særdeles opptatt av dette. Under behandlingen av statsbudsjettet bevilget vi en økning til Foreldreutvalget for grunnskolen, så man kan jobbe enda tettere og mer fokusert opp mot å støtte foreldrene i å oppmuntre barna sine i læringssituasjonen. I innstillingen ber også komiteen Regjeringen vurdere hvordan kunnskapen om skole-hjem-samarbeid best kan styrkes i lærerutdanningen.

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2008-02-12

Utfordringane når det gjeld lesing, er store, og dei er etter kvart kjende. Vi er difor nøydde til å ta alvorleg både dei resultata vi har fått no, og opplæringa i lesing og skriving i åra framover. Vi aukar timetalet i norsk, vi gjer eit betydeleg kompetanselyft, og fleire tiltak vil kome. Dette vil verte omtala i ei språkmelding og i fleire stortingsmeldingar som kjem. Så til representantforslaget om sidemål. I Soria Moria-erklæringa står det: «Skriftkulturen er bærebjelken i norsk samfunns- og kulturliv. Regjeringen vil peke på det verdifulle mangfoldet som ligger i det å ha to norske skriftkulturer. Nynorsk og bokmål er formelt likestilt, men reelt har nynorsk likevel vanskeligere vilkår. Det er derfor særlig viktig å sikre nynorsken gode utviklingsmuligheter.» Den noverande regjeringa byggjer sin politikk på prinsipp som det har vore brei politisk einigheit om. Eg oppfattar forslaget slik at det både omfattar grunnskulen og den vidaregåande opplæringa. I samband med Kunnskapslyftet vart det gjort endringar i eksamensordningane, som vi vil kome tilbake til seinare. Når det gjeld opplæringa i skriftleg sidemål, meiner eg at så lenge vi har to likestilte skriftlege målformer i norsk, må det speglast av i opplæringa. Eg vil ikkje gå inn for å amputere norskopplæringa ved å fjerne opplæringa i den eine skriftlege målforma i skulen. Det er gjennom å lese og skrive begge målformene at elevane får utvikle ein allsidig språkkompetanse i norsk, som òg kjem dei til gode når dei lærer andre språk. Det vil vise seg at ei slik allsidig opplæring som norske elevar møter, skaper ei språkleg forståing som gjer det enklare å gi seg i kast med nye språk. Eg vil i samband med det vise til ei ekspertgruppe i Europarådet som har sett på språksituasjonen i Noreg. Dei peiker på at Noreg har mange store fordelar: Vi har to skriftspråk som alle lærer, vi har mange minoritetsspråklege som òg snakkar og skriv godt norsk, mange har svært gode engelskkunnskapar - vi begynner tidleg med det - og vi har mange som kan andre fremmendspråk. Dette er store fordelar som vi bør utnytte, juble over og framheve snarare enn å snakke ned. Så viser ein til erfaringane frå forsøka med valfritt sidemål i vidaregåande skule i Oslo som argument for å fjerne både opplæringa i skriftleg sidemål og eksamen. Andre har gått inn på desse problema, så eg vil berre seie at det å fjerne opplæringa i skriftleg norsk sidemål i norsk skule er ei djuptgripande avgjerd med store konsekvensar. Eg meiner det ville vere heilt uforsvarleg berre å basere seg på eit avgrensa forsøk på nokre skular i Oslo. Så trur eg at vi har nokre utfordringar i denne debatten. På dei fleste område er det iallfall rimeleg einigheit om at auka kunnskap på eit felt gir betre grunnlag for haldningar og verdiar på det feltet. Men Høgre og Framstegspartiet har funne på ein særeigen variant akkurat her, nemleg at mindre kunnskap i skriftleg sidemål skal gi betre verdiar og haldningar på dette området. Eg må seie at eg har til gode å høyre gode argument for at det på akkurat dette området skal vere eit motsett forhold mellom kunnskap og haldningar enn det vi stort sett er einige om at det er på alle andre felt. Derimot trur eg kanskje at det av og til vert vist fram haldningar som kan problematisere dette og spele ei rolle her, f.eks. legg eg merke til at representanten Eriksen Søreide seier at nynorsk vert sidemålet for alle. Nei, nynorsk er faktisk ikkje sidemålet for alle, f.eks. har eg nynorsk som hovudmål. Eg har hatt stor glede av den obligatoriske opplæringa i skriftleg bokmål, som har bidrege til at eg ser på bokmålet som eit vakkert skriftspråk som har bringa fram mykje flott litteratur, og som eg må seie er eit språk eg har vorte glad i og dessutan har hatt stor praktisk nytte av i livet ved sida av mitt hovudmål, nynorsk. Eg trur det same i stor grad gjeld for dei som har bokmål som hovudmål og nynorsk som sidemål. Så legg eg òg merke til at representanten Schmidt seier at nynorsk har sett preg på landet «på godt og vondt». Eg skulle gjerne vite: Korleis har det «på vondt» sett preg på landet? Eg oppfattar det slik at både bokmål og nynorsk «på godt» har sett preg på landet, og at vi i kombinasjonen av dei to skriftspråka har funne fram til ein politikk som har bidrege til mykje av det positive vi i dag kan seie om norsk språk. Så har vi store utfordringar i begge hovudmåla i norskopplæringa. Eg er einig med representanten Dørum, som trekkjer fram det. Det skal vi jobbe med framover, og vi vil i vår kome med bl.a. ei stortingsmelding om språk.