Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2009-03-24

Dette er debatten som en gjerne kunne hatt hvis en hadde hatt en stortingsmelding med forankring i hva Regjeringen ville – en kunne diskutert hva en burde ha endret. Dette blir en litt mer tvetydig debatt, siden en egentlig ikke har et utgangspunkt å forholde seg til – utover noe som ble skrevet i 2005, og som ikke har blitt oppdatert siden da. Under den forrige regjeringen ble det framlagt en petroleumsmelding som beskrev to scenarioer for norsk oljeindustri. Det ene var utviklingsbanen, det andre var forvitringsbanen. Alle partier på Stortinget – ja, til og med SV, tror jeg – var enige om at vi skulle prøve å innfri utviklingsbanen, altså maksimere oljeproduksjonen og få mest mulig ut av feltene som var der. Alle ønsket det beste, men historien har vist at i de årene som har gått etter at vedtakene ble fattet, har en vært nærmere forvitringsbanen enn den positive utviklingsbanen. Mye tyder på at norsk oljeindustri kan komme i en solnedgangssituasjon raskere enn det Stortinget ønsket i forrige periode, og raskere enn det mange ønsker i dag. Likevel er det mange i denne debatten som nettopp lever på gamle minner om vedtak som har blitt gjort tidligere, og tar æren for den produksjonen og de inntektene en har i dag – det er nærmest en konsekvens av dagens vedtak. Men alle vet at med den letetiden som er i oljeindustrien – fra vedtak blir gjort i Stortinget, til prosjekt settes i gang, investeringsbeslutninger tas og oljen begynner å strømme opp og gir inntekter – kan det ta både 10, 15 og 20 år. Derfor må målet med en debatt være å få sammenheng mellom de målene og den politikken som leveres. Ser en på norsk olje- og gassvirksomhet som kun et CO2-problem, noe enkelte partier gjør, eller ser en på det som energiproduksjon? Hvis en ser på det i forhold til EUs satsing på fornybar energi, som altså er rekordstor fram til 2020, er det allikevel bare halvparten så mye som det Norge produserte i 2007 på norsk sokkel som skal bygges ut på området fornybar energi de neste tolv årene – bare halvparten. Det er ingen grunn til å tro at EU klarer å styrke det ytterligere når de allerede har så ambisiøse mål, men det sier litt om volumet av energi vi har på norsk sokkel. Eller regnet på en annen måte: Innholdet i energien som ble produsert på norsk sokkel i 2007, tilsvarer 335 304 vindmøller med dagens standard og med dagens normale produksjonsforhold, ifølge Norsk vindkraftforening – ca. 335 000 vindmøller. Norge har pr. i dag ca. 170 stykker – det er litt igjen. Miljøvernminister Erik Solheim gikk ut og støttet Kirkens opprop om fem års utsettelse av oljevirksomheten i Norge, mens han samme dag gikk ut og sa: hurra, hurra, det blir igangsatt oljevirksomhet i Ghana – og Ghana er et stålende eksempel på god oljepolitikk. Altså: Oljeproduksjon i Norge er ikke bra, mens oljeproduksjon andre steder er veldig greit. Vi ser også Stoltenberg-regjeringens respons når EU opplever forsyningssvikt på gassområdet. I enkelte EU-land begynner en å pakke ut nedlagte kjernekraftverk fordi en må sikre energiforsyningen, og Regjeringen i Norge prøver ikke å få en debatt om hva Norge kan gjøre for å styrke sin energileveranse til EU, men bare konstaterer at vi eksporterer alt vi kan i dag uten å ville ta en diskusjon om hvilken rolle vi skal ha i framtiden. Vi må rett og slett være ærlige: Ønsker en å utvinne ressursene som er på norsk sokkel, eller ønsker en egentlig bare å la dem ligge av bekvemmelighetshensyn med tanke på det norske CO2-regnskapet? Det er en utfordring i debatten, for den olje- og gassnæring vi har i dag, er en konsekvens av vedtak som ble gjort for mange tiår siden. Da må en spørre seg: Hva slags olje- og gassnæring får en de neste ti årene basert på de vedtakene som gjøres i dag? Der tror jeg Regjeringen er svært offensivt optimistisk i forhold til det de faktisk leverer. Men heldigvis for statsråden trenger han ikke å bli holdt ansvarlig for det nå, for historien har ennå ikke vist hva resultatet blir. Det som er viktig for Fremskrittspartiet, er å sørge for at letearealene er kvalitativt gode, og ikke bare store i kvantitet. Vi må sørge for at konsesjonsrundene og TFO-ene ivaretas. Det er ikke slik som enkelte i Regjeringen mener, at de er udemokratiske og dermed bør oppheves. Vi må sørge for at det er forutsigbarhet i bransjen, slik at folk våger å investere. Vi må sørge for at det faktisk bevilges penger til forskning og utvikling, slik at en kan fortsette å presse frontene, som statsråden skrøt av, og ikke kutte i bevilgningene til forskning og utvikling, slik som en gjør, eller slik som en faktisk ser fra enkelte hold i Regjeringen, at en vil stoppe ungdom fra å ta petroleumsrelatert utdannelse fordi en ikke ønsker at folk skal velge den retningen. Det gir helt feil signaler. Vi må legge til rette for utbygging av infrastruktur som gjør større og mindre felt lønnsomme – sett i en sammenheng. Det er måten en må tilnærme seg dette på – ikke gjennom Regjeringens seminartendenser, der en hele veien skaper usikkerhet om dette er det en ønsker i framtiden.

Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2009-03-24

Det er ikke noe galt med selvtilliten til Regjeringens talsmenn – det er åpenbart. Men det er jo hyggelig å registrere at meningsmålingene viser at befolkningen ikke biter på det i de fleste tilfeller. Igjen diskuterer vi her prinsippet om å få tilbake en overordnet stortingsmelding. På dette området er det faktisk et prinsipp som tidligere storting og regjeringer har levert på i 34 år. Det er altså ikke slik at en plutselig nå ønsker å innføre en ordning med «unødig byråkrati», slik Senterpartiet nå plutselig kaller stortingsmeldinger. Det har altså vært en tradisjon de siste 34 år at en årlig – eller i hvert fall annethvert år – har kommet til Stortinget, fått politisk debatt og gjort vedtak om hva som skal være rammeverket og strategien på norsk petroleumspolitikk. Det var inntil vi fikk dagens regjering. En strategisk tilnærming mener jeg er viktig, for da får vi dette forankret svart på hvitt. Den er etterprøvbar. Regjeringen må leve opp til den og vise om de leverer eller ikke. Den gir forutsigbarhet til næringen, den er gjennomtenkt fordi en får debattert den i det åpne rom, og den er ikke minst forankret i Stortinget, det øverste politiske organet i Norge når det gjelder å gi lover og gi bevilgninger. Men dette er altså bare «byråkrati». Det sier litt om maktarrogansen som kommer fra en flertallsregjering. Det må jo også være pinlig for andre departementer, som skryter hemningsløst hver gang de leverer en stortingsmelding. Da Regjeringen leverte perspektivmeldingen for et par måneder siden, var jo det veldig viktig for å stake ut Norges kurs, og da utenriksministeren leverte sin melding om norsk utenrikspolitikk, var det også svært viktig for å vite hvilken retning vi skal gå i. Men det er bare «byråkrati», skal vi tro energipolitikerne til de rød-grønne partiene. Statsråden var nettopp på skrytetur til Mexico. Min påstand er at den turen ikke ville ha vært mulig hvis statsrådens tilnærming i oljespørsmål hadde vært gjeldende de siste 30 årene, for da ville en ikke ha fått til den bransjen som en har fått, og det gode samarbeidet som er på plass. Regjeringen ønsker å slippe å bruke tid på en stortingsmelding. Jeg må spørre meg: Er det fordi de synes det tar tid å debattere den i Stortinget? Eller er det fordi det tar tid å føre den i pennen? Jeg tror ikke noen av delene egentlig koster regjeringskollegiet og departementet særlig mye tid, så det kan ikke være grunnen. Da er det bare en grunn som gjenstår: Det tar tid å avklare innholdet internt i Regjeringen. Det tror jeg er hovedårsaken til at vi ikke har fått en stortingsmelding verken om petroleumspolitikk eller energipolitikk de siste tre og et halvt årene. For det ville ha tatt utrolig med tid, og Regjeringen har åpenbart vist at det ikke er mulig å gjøre det i praksis. Et eksempel på det fikk jeg da jeg var på Natur og Ungdoms sommerleir i juli i fjor. Arbeiderpartiets representant satt og sa at oljeindustrien i Norge er skyld i at millioner mennesker dør i Afrika på grunn av klimaendringer; vi må kutte i norsk olje- og gassvirksomhet. Uken etter var jeg på Energirike-konferansen i Haugesund, der Arbeiderpartiets representant – en annen person, men også et annet publikum – sa at olje- og gassvirksomheten i Norge er svært viktig for å bevare verdens miljøtilstand, og for å bedre den i forhold til å bruke kull. Det var to fullstendig forskjellige budskap fra det samme partiet. Det er ikke rart en ikke klarer å legge fram en stortingsmelding i Stortinget når en faktisk står for én politikk om gangen. Dette skjer i en tid da energispørsmålet blir stadig viktigere, der vi ser at EU oftere og oftere henvender seg til Norge for å kjøpe mer norsk gass, og der vi ser at konflikten rundt energiforsyning, til og med i Europa, blir stadig mer sentral. Kutt i energitilførsel er altså ikke bare noe en opplever i ustabile tredjeland, men det er faktisk noe som våre naboer i sørøst opplever nesten årlig. Når en ser på de konkrete problemstillingene som er i petroleumssektoren, med kutt i petroleumsforskning – som altså skal legge grunnlaget for framtidig verdiskaping – så viser det at det er ingen helhet. Når en ser på debatten rundt leteareal – der budsjettmerknadene fra de rød-grønne partiene sier at her skal vi kjøre en stø kurs og opprettholde tempoet, mens det i mediedebatten er flere av de samme politikerne som går ut og sier at nå må vi ha en fem års pause i ny oljevirksomhet i Norge – er det ingen troverdighet i dette. Da TFO for 2008 ble utsatt, var det ingen begrunnelse. Da den 20. konsesjonsrunden ble utsatt med ett år, var det ingen begrunnelse. Ja, begge kom i gang, men poenget er at det var en uforutsigbarhet som bransjen ikke er tjent med. Når en ser på behovet for infrastruktur for gass, var det en av de viktige grunnene til at jeg tok opp dette i en interpellasjon om Troll Utvikling og stopp av det prosjektet. Nå ser man altså at debatten kommer opp: Hva skal de gjøre når de skal bygge ut gassfelt i Midt-Norge, Onyx-prosjektet og Victoria-prosjektet, der det ikke er gassinfrastruktur ut? Regjeringen sa nei til ett prosjekt, men de kom aldri med en helhetlig tilnærming som skulle være alternativet. Derfor er det behov for en stortingsmelding. Jeg tar hermed opp forslagene som Fremskrittspartiet er med på.