Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2010-12-14

For fire år siden stiftet Audun Lysbakken og jeg en underskriftskampanje på Internett som heter pappaperm.no. Jeg står her i dag, men vi kan vel si at Audun Lysbakken har kommet litt lenger i oppfyllelsen av tredelingen av fødselspermisjonen enn meg. Han sitter vel hjemme og hører på denne stortingsdebatten, kjenner jeg ham rett. Grunnen til at vi satte i gang den jobben, var nettopp at vi var opptatt av likeverdig foreldreskap. Jeg har vært engasjert i det spørsmålet helt fra jeg som liten guttunge – som åtteåring tror jeg – ringte inn til radioen og insisterte på at jeg var et lykkelig skilsmissebarn. Den gangen var som kjent alle skilsmissebarn ulykkelige. Jeg mente at det ikke var sånn, og grunnen var at jeg hadde to foreldre som tok ansvar for likeverdig foreldreskap. Jeg har alltid senere vært opptatt av at det er et gode som alle unger bør få oppleve. Det er veldig sjelden vi i politisk håndverk kommer over så utrolig universelle virkemidler, og noe som fungerer som universalmiddel sånn som tredeling av fødselspermisjonen faktisk gjør. Vi har fra den gang vi startet den kampanjen, gått fra fire uker til fem og seks uker – da vi kom i regjering – til ti uker, og i dag skal vi vedta tolv ukers pappapermisjon. Det er altså et bevis på at politikk og politisk kampanje virker, når du bare har gode nok argumenter og er utholdende nok. For dette med en tredeling av fødselspermisjonen er bra for far, for du får knyttet deg mye bedre til ungene dine når ungene er små, og det er bra for mor, for dette funker på den måten at mor mer blir sett på som likeverdig arbeidstaker med far. Alle har hørt historier om hvordan kvinner diskrimineres på arbeidsmarkedet. Alle vet hvor viktig det er: De to statsrådene som sitter her, har hatt innlegg som peker på svensk forskning, som viser nettopp hvordan en bedre fordeling av pappapermisjonen fører til at lønnsgapet mellom kvinner og menn tettes, og det er bra for ungene – det siste er det viktigste. Og når en nå gradvis får gjennomført det grepet å sørge for at det blir bedre for ungene, bedre for far og bedre for mor, så er det bare å skåle for alle dem som har vært med på veien: May Hansen – som var en av de første som fremmet et sånt forslag her i stortingssalen – Gunn Karin Gjul, SV-ere, Audun Lysbakken, Arild Stokkan-Grande og alle andre som har vært med på å sørge for at dette faktisk blir virkelighet. Det er altså så enkelt som at her går skillet mellom høyresiden og venstresiden – så klokkeklart. Og vi vet hva som skjer hvis Høyre og Fremskrittspartiet overtar – da raseres denne ordningen.

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2010-12-14

Mitt slagord for den videre satsingen på barnehager er at vi må tenke stort og mye større om de små og samfunnets innsats i forhold til de små. Den største velferdsreformen vi har hatt i Norge på mange tiår, er innsatsen for full barnehagedekning, og vi har kommet i mål. Det betyr at mange flere barn enn tidligere – dvs. alle de barna som foreldrene ønsker skal få barnehageplass – har nå barnehageplass. Det er en veldig gledelig økning, særlig blant barn med minoritetsbakgrunn, og 95 pst. av femåringer med minoritetsbakgrunn går nå i barnehagen før de begynner på skolen. Dette er en innsats som ikke er kommet av seg selv. Vi husker veldig tydelig hvordan opposisjonen fra 2001 til 2005 styrte den daværende borgerlige regjeringen fra Stortinget for å tvinge den til å satse på barnehager. Etter 2005 har vi holdt det trykket oppe, og vi har kommet i mål, med betydelig lavere pris – mange betalte jo over 4 000 kr per måned for barnehageplass før vi startet med makspris – og langt flere barn enn tidligere har fått plass. Det som nå er utfordringen, er å ta denne omfattende barnehagesatsingen videre, sånn at vi satser enda mer systematisk på innholdet og kvaliteten i det tilbudet som de minste skal ha. Det er ikke sånn at vi har gjennomført barnehageinnsatsen gjennom å redusere kvaliteten. Det er riktig at vi har dispensasjoner fra utdanningskravet, men andelen førskolelærere og pedagoger i barnehagene er på samme nivå som før den storstilte utbyggingen. At det har blitt noen flere dispensasjoner, skyldes at antallet barnehageplasser er blitt så mye større. Det er heller ikke sånn at barnehageprisen har økt når vi ser på overordnet nivå – det kan tenkes at det er noen enkeltkommuner hvor det har skjedd. Men det er sånn at reduksjonen i pris har vært størst for dem med de høyeste inntektene, fordi mange hadde gradert foreldrebetaling tidligere, og det var ekstremt dyrt for mange å ha en barnehageplass. Den store utfordringen vi står overfor nå, er jo at den omfattende innlemmingen av de øremerkede midlene til barnehagesektoren i kommunenes frie rammer skal følges opp av kommunene på en sånn måte at de tar ansvar for barnehagene og ser dem i sammenheng med den felles oppvekstpolitikken. Her ligger det mange muligheter for kommunene. Det er mye mer systematisk å tenke barnehager med barnehagens verdier og kvalitet og vekt på at unger skal utvikle seg også med lek – ikke førskole eller skolsk – med de mulighetene som ligger der i forhold til språkutvikling, utvikling av sosiale ferdigheter og overgangen til skolen osv. Det henger jo også sammen med det ansvarsområdet som statsråd Aasland har, nemlig barnevern og de særlig utsatte og sårbare barna. Kvalitetsbarnehager kan støtte opp om barns utvikling og være barns støttespillere i en mye større grad enn det vi har klart til nå. Det er avgjørende at vi nå tar den første delen av denne voldsomme satsingen på barnehagene videre, og at vi ikke demper ambisjonsnivået i forhold til å utvikle sektoren videre. Barnehager, både de private og kommunale, er noe av det befolkningen i kommunene er mest fornøyd med, men mine ambisjoner for kvaliteten i barnehagen er større enn det vi kan tilby per i dag. Vi har utdannet langt flere pedagoger. Vi ønsker å utdanne flere. Vi ønsker i tillegg å se på den gjennomgangen vi har hatt av førskolelærerutdanningen, fordi vi har noen kvalitetsutfordringer også når det gjelder det. Vi ønsker å støtte opp gjennom videreutdanning av ledere i barnehagene. Vi ønsker å investere mer i assistentene, fordi mange av dem er ufaglærte og ønsker enten å ta fagbrev som barne- og ungdomsarbeidere eller å gå videre og ta førskolelærerutdanning. Her har vi en betydelig jobb å gjøre videre framover, når det gjelder å både fortsette å rekruttere flere til førskolelæreryrket, å gi større muligheter til arbeidsplassbasert førskolelærerutdanning og å satse på forskning og utvikling av barnehagesektoren. Dette er et underforsket område. Vi har økt innsatsen når det gjelder forskning på barnehagen som arena for særlig de små barna, men vi har fremdeles en betydelig jobb å gjøre på dette feltet.

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2010-12-14

Høyresiden kommer ikke unna at de sier at de overfører penger, og det gjør de kanskje, men de overfører ikke oppgaver. Det er en byråkratiutfordring i Bufetat, men ikke en byråkratiutfordring på en halv milliard kroner. De kuttene tilsvarer 830 årsverk og mange institusjonsplasser. Jeg har lyst til å minne om at det statlige barnevernet tar seg av de barna som trenger det aller mest. Dermed synes jeg at høyresiden maler med en svært bred pensel i sine forslag, og at det er litt spesielt at man kritiserer de kuttforslagene som er gjort. Konsekvensen av det forslaget vil være mindre kompetanse, mindre hjelp til de ungene som i dag får hjelp av det statlige barnevernet.