Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2004-06-08

Ansatte i offentlig sektor utgjør en stor andel av det norske arbeidsmarkedet. Et velfungerende arbeidsmarked inkluderer selvsagt også en velfungerende offentlig sektor. Konkurransepolitikk er en etter mitt syn vesentlig forutsetning for et velfungerende næringsliv og arbeidsmarked bl.a. for å fremme kvalitet, produktivitet og verdiskaping. Men i den siste tiden har det etter mitt syn vært litt stille omkring konkurranseutsetting som et positivt virkemiddel for offentlig sektor. Nå har Regjeringen sittet siden 2001 og har sammen med Fremskrittspartiet hatt flertall for å kunne oppnå vesentlige ting på det området som konkurranseutsetting representerer. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Er statsråden så langt fornøyd med det som Regjeringen har oppnådd av konkurranseutsetting i offentlig sektor, og vil man eventuelt jobbe aktivt langs spisse linjer videre framover?

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2004-06-08

Jeg må bare få lov til å begynne med å replisere til Fremskrittspartiet: Det er ikke slik at Fremskrittspartiet synes det har vært et behov for å få ned antallet grunnløse asylsøkere. De har syntes det har vært et behov for å få ned antallet asylsøkere. Og dette er to vesentlig forskjellige standpunkter. Jeg står for det første standpunktet. Jeg har et par ting som jeg fremdeles føler behov for å utfordre ministeren på, for jeg føler at det ikke svares grundig nok på de spørsmålene jeg stiller. Derfor stiller jeg dem en gang til. Det ene spørsmålet mitt dreier seg om hurtigprosedyre. Er det slik at statsråden mener at det vil bli vesentlig dyrere å behandle de – hvor mye var det? – 84 sakene som har kommet i løpet av første kvartal, dagen etter, istedenfor å behandle dem senere, la oss si to uker senere, fire uker senere, som er den praksis som man ligger på i dag? Er det slik at man mener at det vil bli vesentlig dyrere å behandle dem raskere i en slik saksprosedyre? Det kan jeg ikke forstå. Jeg mener at det må være et logistisk spørsmål. Det andre spørsmålet er om politisk styring. Jeg synes det er fascinerende at statsråden svarer såpass åpent og ærlig på det som er Signe Øyes spørsmål, og dermed bekrefter det som er påstanden fra Senterpartiet og SV i innstillingen til Stortinget, nemlig at man ønsker å overvåke de positive vedtakene, fordi man mener at det allerede eksisterer en asymmetri i systemet i dag. Men jeg synes det er interessant. Hvis man bare ønsker å sørge for å få prøvet alle vedtak som man synes er tvilsomme, to ganger, er dette et greit utgangspunkt. Men hvis man ønsker og har ambisjoner om en sterkere politisk styring, må det for en statsråd være akkurat like interessant om Utlendingsdirektoratet legger seg på en for streng linje, som om de legger seg på en for positiv linje. Men det er altså ikke statsråden interessert i å få undersøkt og få rapportering om, og det synes jeg er besynderlig, og jeg vil understreke det som er Senterpartiets og SVs poeng. Jeg vil bare understreke det som er kommet fram i debatten, nemlig at det finnes et stort mindretall, bestående av Arbeiderpartiet og Senterpartiet, som ønsker å styrke de humanitære organisasjonenes rolle i en stornemnd, som vi alle er positive til, men vi ønsker altså å styrke de humanitære organisasjonene. Så er det det siste spørsmålet som statsråden ikke svarte på. Det går på partsinnsyn. I meldingen sier man at man er enig i det som står i rapporten om at det her må gjøres noe i forhold til partsinnsyn. Det er bra. Men det er altså 14 måneder siden denne rapporten kom. Det som er spørsmålet mitt til statsråden, er: Er det slik at det har skjedd noe i Utlendingsnemnda – i og for seg i UDI også, men det er jo Utlendingsnemnda som omhandles spesielt i rapporten – som styrker partsinnsyn og uttaleretten til dem som er klagere i prosessen? Hvis ikke: Hva slags konkrete ting er det statsråden har tenkt å gripe fatt i?

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2004-06-08

Som medforslagsstiller hadde jeg også lyst til å ta ordet, for jeg synes debatten ble preget av en diskusjon som ikke har fanget opp den ånden som jeg har følt har vært over de merknadene som kom fra komiteen, og den vilje som jeg oppfatter at komiteen og resten av Stortinget faktisk er ganske samstemte om. Jeg deler ikke den oppfatning som statsråden legger til grunn, at det her har vært så mange sprikende meldinger. Jeg oppfatter at her har de fleste partier meldt det samme: et klart ønske, en klar retning om hvor vi vil, som er et resultat av det sterke engasjement, den politiske kamp, som har vært rundt disse barnas situasjon, deres egen kamp og organisering. Min og statsrådens felles hjemby har vært sentrum for mye av denne debatten. Der har det vært et sterkt tverrpolitisk engasjement. Både mitt parti og statsrådens parti lokalt har vært sterkt engasjert i dette. Kirken og veldig mange har engasjert seg i asylbarnas situasjon. Jeg har lyst til å gi regjeringspartiene og særlig saksordfører honnør for at man har trosset all den politiske prestisjen som en stund lå i denne saken – det var nemlig en veldig opphetet debatt her i vinter – og kommet fram til en innstilling som jeg oppfatter er veldig tydelig på retning. Jeg er litt forbauset over at vi skal få denne debatten om fortolkning, fortolkning av f.eks. hva en sjenerøs behandling med utgangspunkt i barnas situasjon betyr. Jeg tror det er rimelig klart for de fleste som har vært med på dette, hva man mener at det bør bety. Jeg synes vi bør avslutte debatten i den ånd som saksordfører begynte den i, nemlig med et klart engasjement for, og så si at det vil tjene Norge og Stortinget til ære å komme disse barna i møte, og at det er det denne saken til syvende og sist handler om.