Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2007-11-22

Den viktigste grunnen til at Fremskrittspartiet ønsket denne redegjørelsen fra forsvarsministeren, var å skape klarhet i hva som vil skje nå og fremover med de norske bidragene i Afghanistan. Det har vært skapt mye usikkerhet om dette, ikke minst som følge av mye av den ordvekslingen som har vært i det offentlige rom. Kontroll- og konstitusjonskomiteen har selvsagt en betydelig jobb når det gjelder å vurdere historien og fortiden, men vi anså det som helt avgjørende å skape klarhet i sikkerhetssituasjonen for de norske styrkene i Afghanistan. Jeg vil takke forsvarsministeren for at hun gav en redegjørelse på så kort varsel. Vår oppfatning er at det virker som om situasjonen er rimelig under kontroll, i hvert fall på kort sikt. Jeg vil allikevel be forsvarsministeren om å avklare ytterligere hva som kommer til å skje etter 1. april, for ut fra alt det forsvarsministeren nå sa, står 1. april 2008 som vendepunktet, og som det store, nye og usikre tidspunktet når det gjelder de norske styrkene i Afghanistan. Dette vil jeg gjerne at forsvarsministeren tydeliggjør. Gjennom denne brede redegjørelsen oppstod det også flere nye spørsmål, som jeg kanskje ikke skal reise nå, men som jeg i hvert fall vil be kontroll- og konstitusjonskomiteen om å se nærmere på. Ett er når helikoptrene som man nå har varslet skal komme til Afghanistan, faktisk dukker opp. Jeg hører forsvarsministeren opererer med begrepet «etter nyttår». Det er et flytende begrep, og det kunne være greit å få vite når. Dernest henviser hun til at man i betydelig grad har støttet seg på Tyskland. Et spørsmål som jeg også mener det er naturlig å reise, er: Har Tyskland gjennom sitt ansvar hatt tilfredsstillende legedekning i denne situasjonen? Det er selvsagt helt avgjørende at vi stiller opp med nødvendige ressurser for å gjøre situasjonen best mulig, særlig når vi alle erkjenner at dette er et veldig risikabelt og krevende oppdrag. Jeg vil bare understreke på Fremskrittspartiets vegne at vi stiller oss bak det norske engasjementet. Vi er opptatt av å skape størst mulig grad av sikkerhet og trygghet for våre styrker som er til stede i Afghanistan, men også for de pårørende her hjemme, som selvsagt ønsker den aller største sikkerhet og trygghet for sine. Det er også grunnen til at vi har denne runden i dag. Jeg la merke til at forsvarsministeren understreket at i situasjoner hvor legedekningen ikke er tilfredsstillende, har man lagt betydelige begrensninger på soldatenes aktiviteter. Det er selvsagt bra av hensyn til sikkerheten, men det reiser også spørsmål i forhold til hvilke konsekvenser det får for de norske styrkenes oppdrag i Afghanistan, og i hvilken grad det vil gå ut over våre andre allierte som opererer i området. Uansett reiser denne situasjonen en rekke spørsmål. Jeg har lyst til å avslutte med å si at jeg opplevde redegjørelsen som tilfredsstillende når det gjelder legedekning og sanitet på kort sikt, men jeg undrer meg litt over at man først nå nylig har klart å komme på ideen om å samarbeide med helse- og omsorgsministeren og Legeforeningen om å få på plass en tilfredsstillende ordning som angivelig skal gjelde frem til april. Det er påfallende at man ikke har klart å gjøre dette tidligere, og at man av den grunn har hatt en ustabil og vanskelig situasjon for norske styrker i Afghanistan gjennom mange måneder, men det får vi komme tilbake til ved en annen anledning. Vi har allikevel tenkt å konkludere med, i hvert fall for øyeblikket, at på kort sikt virker dette tilfredsstillende. Jeg vil imidlertid understreke at forsvarsministeren bør klargjøre hva som etter hennes oppfatning vil skje etter 1. april 2008.

Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2007-11-22

Bare noen korte bemerkninger fra en som bruker denne veien forholdsvis ofte, og som dessuten er fra et av fylkene som veien berører. For meg og svært mange er dette en gledens dag når det gjelder selve utbyggingen. Det er en veistrekning med stor trafikk – mye av trafikken består av lastebiler, en blanding av norske og utenlandske vogntog. Dette tilsier at veistrekningen ofte er utsatt for ulykker, og skadene er relativt ofte av alvorlig karakter. Når man har en årsdøgntrafikk på godt over 20 000 kjøretøy, må veien være av en tilsvarende karakter for å møte denne utfordringen. Det har det manglet mye på på enkelte strekninger. Derfor er det svært positivt det som nå skal skje. På sikt vil også veien bli en miljøgevinst, da det i dag ofte blir køer når trafikken er som størst, med de ekstra miljøbelastninger dette gir. Enkelte trafikanter blir også noe stresset og tar sjanser, som igjen i noen tilfeller fører til ulykker. Når det gjelder finansieringen, har tidligere fremskrittspartirepresentanter tatt for seg den. Jeg må si at å legge stor del av kostnadene over på bilistene, er feil. Det riktige må være at staten tar den hele og fulle finansieringen. Dette har Norge råd til. Ellers har jeg tidligere tatt opp nettopp E6 i Stortingets spørretime flere ganger, som f.eks. 15. februar 2006, nettopp på grunnlag av alle de ulykker som har vært på denne veien. For eksempel i Hamar Arbeiderblad av 25. januar 2006 kunne vi lese om nok en alvorlig dødsulykke. Og i VG av 7. februar 2006 kunne vi lese at «12 liv kunne vært spart» ved en utbygging. I tillegg ville vi spart ca. 1 milliard kr – alt dette i henhold til beregning fra Maskinentreprenørenes Forbund. Mange av ulykkene ville vært unngått ved bl.a. midtdeler, da mange ulykker skyldes at kjøretøy kommer over i feil kjørebane. Mellom 1989 og 2005 ble 18 drept, 40 alvorlig skadd og 137 lettere skadd bare mellom Minnesund og Dal. Dette tilsier at en utbygging er på sin plass – bare synd at den kommer så sent, og at det ikke blir en større utbygging mens vi er i gang.