Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2010-06-04

Det er trivelig å debattere saker som bringer norsk skole framover. Det gjør vi i dag ved det vi nå diskuterer, og det vi etter hvert skal vedta, nemlig leksehjelp. At komiteen ikke står mer enstemmig bak dette, tror jeg faktisk har noe med arbeidsformen i stortingskomiteen å gjøre. Nå vet vi at posisjon og opposisjon møtes mer for å informere hverandre om standpunktene sine. Hadde vi møttes for å utvikle politikk sammen, er jeg sikker på at vi hadde blitt mye mer enige enn innstillingen her bærer preg av. Det er nemlig noe av motstanden fra opposisjonen som nærmest synes som litt rituell – en opposisjon som forresten er interessant uenig på mange punkter. Når til og med Kristelig Folkeparti skriver: «Dette medlem vil understreke at leksehjelp er et viktig frivillig tiltak for mange elever», da skulle ikke avstanden mellom oss, eller motstanden mot departementet, være så stor. Det er videre interessant at noe av kritikken fra opposisjonen faktisk er av typen: Dette vil vi ha mer av. Dette bør være kraftigere, dette bør være bedre. Innlegget fra Aspaker var jo et veldig godt eksempel på det. Det står i innstillingen at det er betenkelig at dette «ikke skal bemannes av pedagoger». Det er interessant. Da skal leksehjelpordningen utbygges, den skal ikke avskaffes. Ellers er det litt rart, som Anna Ljunggren var inne på, at idealet for høyresiden er foreldre og frivillige organisasjoner. Da er det veldig bra, dette som foregår med lekser, da hjelper vi ungene på en veldig god måte, men det blir en vederstyggelighet, det blir såkalt oppbevaring, når vi setter fagarbeidere til å gjøre det samme innenfor et system som er organisatorisk tilrettelagt av pedagoger. Det er jo det som ligger i forslaget. Opposisjonen sier også at det «burde gjøres tilgjengelig for ungdomstrinnet», i hvert fall sier Høyre og Fremskrittspartiet det. Det er interessant. Her vil man ha mer, ikke mindre, av det vi foreslår. Det samme gjelder merknadene fra Utdanningsforbundet. De vil primært ha leksehjelpen inn som en del av den ordinære grunnskoleundervisningen, med kvalifiserte lærere, for de understreker at i Norge har vi færre skoletimer på barnetrinnet, særlig på 1.–4. årstrinn, enn gjennomsnittet i OECD-landene. Da er det interessant å lese kritikken fra Venstre og Kristelig Folkeparti, som nærmest fnyser over og skriver litt foraktelig at det ser ut som at «flere timer er denne regjeringens eneste svar». Kanskje det med flere timer ikke er så «høggende gæli»? Også KS hilser virkelig denne reformen velkommen. De sier – og skriver – veldig klart at de hilser velkommen en kommunal plikt til leksehjelp. De sier noe slikt som at dette ikke må komme i stedet for SFO, de argumenterer med at det skal komme som et tillegg. Og merknadene når det gjelder skyss, går jo på at man vil at dette skal registreres som en så viktig aktivitet som bør nå flest mulig, og da bør skyssretten kobles til at man faktisk først tar imot det frivillige tilbudet, og så kjøres hjem. Så dette er jo også en kommentar som sier: Ja, takk, dette er bra, men vi vil ha enda mer av det. Dette er jo noe som SV virkelig setter pris på, selvsagt – for det første at de fleste, alt i alt, hilser dette velkommen, og at hovedtyngden av merknadene, også til dels fra opposisjonen, er av typen, som jeg har sagt før: mer, takk, og bedre, takk. Da har nok de fleste innsett at dette vil komme, ikke minst fordi barn og foreldre ønsker det. Går man inn på Facebook, er det der en gruppe med 80 000 medlemmer som både gjennom medlemskap og innlegg hilser dette veldig velkommen, dette er man veldig interessert i skal bli satt ut i livet. Så vi er i bevegelse, i retning av en lengre, mer mangfoldig, mer pedagogisk kreativ og dermed læringsmessig bedre skole. Så bra! Nå er det ikke det store prosjektet vi skal vedta her i dag, men vi vedtar noe som absolutt bærer oss i riktig retning. Så et par kommentarer til slutt om noe av det motsetningsfylte som kommer fra opposisjonen – utover det jeg har sagt. La oss f.eks. ta dette med kommunalt selvstyre: På den ene siden – og Aspakers innlegg gikk veldig mye på det – er det stor frustrasjon over at kommunen selv ikke får avgjort mer. Nå er det jo veldig stor kommunal frihet i det som ligger her, og det blir veldig spennende å se hvordan dette blir gjennomført. Det blir helt sikkert gjennomført på ulike måter. På den andre siden sier opposisjonen at det er helt forkastelig at vi ikke lovfester at det skal være rektor som skal lede dette. Hvordan kan dette stemme? På den ene siden overstyrer vi kommunen og på den andre siden er det fælt at vi ikke overstyrer mer. Et interessant poeng til slutt rundt dette med foreldremedvirkning: Hvis det er slik at en er helt avhengig av lekser for at foreldre skal få et forhold til skolen – må vi da også innføre lekser i barnehagen for å få til foreldremedvirkning?