Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2013-06-10

Takk for gode ord. Det er Siv Jensen som uttaler seg om regjeringssamarbeidet på vegne av Fremskrittspartiet, men jeg kan allikevel si at vi går til valg på å styre sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, som er helt enige med oss. Kristelig Folkeparti og Venstre har riktig nok litt større ambisjoner for når man skal nå 3 pst.-målet, men de tre partiene er helt enige om at vi trenger en langtidsplan. Det har vi notert oss at sektoren også er enig i. De tre partiene går nok inn i regjeringsforhandlingene med det utgangspunktet, og så får Høyre redegjøre for hvorfor de mener det de mener. Jeg noterer meg at det er betydelig enighet både på borgerlig side – iallfall mellom tre av partiene – og i og for seg også blant et langt større flertall i Stortinget. Så jeg er trygg på at vi på høyresiden fullt ut er i stand til å skape den forutsigbarheten som representanten Tingelstad Wøien etterspør. Jeg har heller ikke fått veldig mange kritiske bemerkninger om dette fra sektoren.

Parti: Sosialistisk Venstreparti
Dato: 2013-06-10

Først vil jeg takke saksordføreren, som på en god måte redegjorde for regjeringspartienes syn. Jeg ønsker også å knytte noen kommentarer til saken. Likestilling er en grunnleggende verdi og skal gjelde alle, uavhengig av kjønn, seksuell legning, etnisitet, funksjonsnivå, osv. Vi har et godt diskrimineringsvern i Norge. Lov om likestilling mellom kjønnene – eller likestillingsloven – ble vedtatt for 35 år siden, og siden er diskrimineringslovverket blitt utvidet og forbedret. Rettsvernet mot diskriminering omfatter i dag ikke bare kjønn, men også etnisitet og nedsatt funksjonsevne. Det gleder meg og SV stort at vi nå behandler lovforslaget som gir homofile, lesbiske, bifile og transpersoner – LHBT-personer – vern mot diskriminering på alle samfunnsområder, og ikke som i dag at det kun gjelder arbeidsliv og bolig. I tillegg til å forby diskriminering inneholder lovforslaget også at offentlige myndigheter, arbeidslivets organisasjoner, utdanningsinstitusjoner og arbeidsgivere får en plikt til å arbeide aktivt for å fremme likestilling og hindre at trakassering og diskriminering skjer – noe som er svært viktig. Dersom man skal få gjort noe med den diskrimineringen og trakasseringen LHBT-personer utsettes for, holder det ikke å slå fast at diskriminering er forbudt. Da må skoler, idrettslag og arbeidsgivere ta ansvar for å bekjempe stereotypier og fordommer og hindre at trakassering skjer. Formålet med lovverket er å fremme likestilling. Norsk lov sikrer formell likestilling på mange områder, men det trengs effektiv håndheving og etterlevelse. Derfor er det viktig å styrke juridiske rettigheter, også holdningsarbeidet, for å sikre et samfunn uten diskriminering. Det har vært en klar forventning om å få et mer helhetlig og styrket diskrimineringsvern i norsk lovgivning. Mange har ment at vi bør ha en felles lov som omfatter alle diskrimineringsgrunnlag og alle samfunnsområder. Når det nå ikke fremmes forslag om det, er det fordi det fryktes at diskrimineringsvernet for kvinner vil kunne svekkes ved at likestillingsloven oppheves. SV mener formålet om et mer helhetlig og styrket diskrimineringsvern er oppnådd gjennom forslaget i og med at lovene er blitt harmonisert og mer enhetlige. Det er viktig at diskrimineringsvernet for kvinner fortsatt står sterkt. De aller fleste er enig i det faktum at kvinner på mange områder utsettes for diskriminering i større grad enn menn. Et godt lovverk er på ingen måte nok i seg selv, holdningsarbeid og tilrettelegging er også nødvendig. Kvotering har vært, og er, ett kjent tiltak i så måte – noe Fremskrittspartiet er prinsipielt motstander av. Den vanligste formen for kvotering finner sted ved at den underrepresenterte blir foretrukket når kandidatene er likt kvalifisert – og dette har definitivt bidratt til å rette opp i noen skjevheter i samfunnet. Det å være prinsipielt motstander av enhver form for kvotering, bygger opp under det faktum at kjønn, etnisitet osv. i seg selv hos mange regnes som en kvalifikasjon. Jeg kan her nevne tiltak som har blitt brukt for å øke rekrutteringen av personer med innvandrerbakgrunn til arbeidsplasser. Det er oppnådd dokumentert positive resultater ved å innkalle minst én person med innvandrerbakgrunn til intervju forutsatt at søkeren er kvalifisert til stillingen. Det største problemet er som regel at de ikke blir innkalt til intervju. Når de får muligheten til å vise sine kvalifikasjoner gjennom intervju, får mange av dem jobb. Det er en positiv form for kvotering. Det er urovekkende mange som opplever seksuell trakassering – noe vi har et lovforbud mot i likestillingsloven. Arbeidsgivere og ledelsen i utdanningsinstitusjoner og organisasjoner er pålagt å forebygge seksuell trakassering. Selv om jeg primært hadde sett at Likestillings- og diskrimineringsombudet skulle håndheve forbudet mot seksuell trakassering på lik linje med de andre forbudene i likestillingsloven, er jeg fornøyd med at regjeringa nå bes om å utrede etablering av en veiledningstjeneste for personer som utsettes for seksuell trakassering. Det viktige er at de blir møtt av et hjelpeapparat med informasjon om rettigheter og muligheter. Lovverket for å sikre likestilling og ikke-diskriminering er som sagt godt, og blir nå enda bedre med diskrimineringsvern for LHBT-personer. Men det er et problem at det i de fleste tilfeller er helt kostnadsfritt å diskriminere. Diskrimineringsvernet håndheves av Likestillings- og diskrimineringsombudet og Likestillings- og diskrimineringsnemnda, men verken ombudet eller nemnda har mulighet til å gi oppreisning selv om det slås fast at diskriminering har skjedd. Dersom man skal få oppreisning, må man ta saken til domstolen. I praksis er det forbeholdt dem som har mulighet og råd til å ta dette på egen regning. Et skritt på veien er å be regjeringa om å utrede hvordan nemnda fungerer som håndhevingsorgan og lavterskeltilbud, samt alternative muligheter for å etablere et lavterskeltilbud for oppreisning i diskrimineringssaker. Det at vi nå vedtar en egen lov som forbyr diskriminering av homofile og transpersoner, er en milepæl i arbeidet for å sikre menneskerettigheter for alle – og det har vi i alle fall grunn til å være fornøyd med.

Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2013-06-10

Det er interessant å få et innblikk i statsrådens hode, hvordan man tenker om dette forslaget man nå har lagt fram, for statsråden startet innlegget med å si at tigging er uønsket – punktum – og avslutter innlegget med å snakke om at man bevilger bl.a. 10 mill. kr for å legge til rette for tiggerne som kommer. Dette henger faktisk ikke på greip. Så ble jeg en smule forundret da jeg hørte at argumentasjonen til regjeringen for ikke å gå inn for et generelt tiggeforbud var at det ville være uhensiktsmessig for politiet i forhold til ressursbruken. Men hva i alle dager kommer tiggefrie soner til å bety for politiets ressursbruk, om man skal fly og passe på at folk ikke går over en gate og tigger et annet sted osv.? Gjør det ikke inntrykk på statsråden i det hele tatt at det politiet har bedt om, faktisk er et generelt tiggeforbud? Gjør det ikke inntrykk i det hele tatt?

Parti: Fremskrittspartiet
Dato: 2013-06-10

Saksordføreren redegjorde for de debattene som vi har hatt om dette temaet. Senest hadde vi mye diskusjon rundt Meld. St. 15. Jeg skal ta en liten historie: Jeg har etter å ha jobbet mye med ulike ofre, hatt kontakt med Kari. Kari var utsatt for overgrep og misbruk fra hun var 4 år til hun var 15. Et familiemedlem ble dømt, fikk 7,5 år, og Kari ble tilkjent nesten 2 mill. kr i erstatning. Alle i denne salen vet at den størrelsesorden både på erstatning og på straff betyr at denne jenta har vært utsatt for forferdelige ting. Hun er i dag 100 pst. ufør. Hun går jevnlig til psykolog. Livet er ødelagt. Men i tillegg vil Kari nå måtte leve med at hver måned vil hun gjennom SI-ordningen som nå er vedtatt og blir iverksatt i juni, bli minnet på sin sak gjennom år, flere år. SI-ordningen som prinsipp sånn som den foreligger, er grei nok, og det er veldig bra at den nå blir iverksatt. Men jeg vil henlede oppmerksomheten på Fremskrittspartiets forslag nr. 1. Hvis denne jenta, denne Kari, kunne ha fått utbetalt det beløpet som hun ble tilkjent, på én gang, som staten nå gjennom SI-ordningen sier at de vil ta ansvar for å kreve inn, vil vi for det første få mindre byråkrati og – punkt 2 – hun vil kunne legge saken bak seg. Hun vil kunne starte et nytt liv istedenfor å bli minnet på dette. Nå tar jeg ikke opp hvordan hun gjennom disse årene etter at saken var oppe, har måttet løpe etter pengene, selv har måttet finne ut hvor vedkommende jobber, og på hvilken måte han har ordnet seg svart arbeid for å unngå at det ble mulig å trekke ham i lønn, så hun skulle få pengene. Jeg ber igjen om at regjeringspartiene vurderer forslag nr. 1 som en løsning. Det er ikke mer kostbart. Hvis en ser på indeksreguleringen i forhold til kroner, vil en faktisk heller spare penger ved å kunne gjøre alt i ett. Til slutt voldsofferomsorg: Jeg tror jeg har sagt mange ganger at vi har kriminalomsorg, men vi har ikke en ordentlig voldsofferomsorg. Det er så mange mennesker som sliter der ute, som faller mellom to stoler, som ikke blir sett og ikke blir ivaretatt. Jeg ber om at vi får fortgang i dette. Jeg tar opp forslagene fra Fremskrittspartiet.