Baránik, Alojz, poslanec NR SR (2023-02-14):
Ďakujem pekne a ďakujem pekne aj pani spravodajkyni, že priaznivo naznačila vhodnosť tohto návrhu na túto debatu, a naozaj si myslím, že po všetkom, čo si naša krajina zažila v súvislosti s Trestným poriadkom a v súvislosti s výsadným postavením a monopolným postavením prokuratúry v našom ústavnom poriadku a podľa Trestného poriadku, tak si myslím, že debata je nanajvýš potrebná. Čo si myslím, že aj poslanci Národnej rady si zaslúžia mať pripomenuté, je nasledujúca skutočnosť. Podľa základných zásad Trestného poriadku paragraf... v § 2 ods. 5 Trestného poriadku prokuratúra, prokurátor zastupuje v trestnom konaní štát a tiež prokurátor je povinný stíhať všetky trestné činy, o ktorých sa dozvie. Toto je tajomstvo, ktoré celá škála poslancov, ktorí sa spoliehajú na to, že pán Žilinka ich raz prípadne oslobodí, alebo dokonca aj VIA IURIS, by som povedal, právne oddelenie strany Progresívne Slovensko, zatajuje a vyzdvihuje to, čo je číry nonsens podľa nášho, našej úpravy ústavnej, že prokurátor má, prokurátor má chrániť práva osôb a štátu. To je nonsens, samozrejme, to je mečiarovský nonsens, ktorý bol zavedený Mečiarom už v predvídaní toho, že budú potrebovať generálneho prokurátora na to, aby raz ich chránil. Nie chránil súd, tak ako je to v každej slušnej krajine, ale prokurátor. My sa týmto návrhom snažíme túto hegemóniu... (ruch v sále a zaznievanie gongu) prokuratúry narušiť spôsobom, ktorý je štandardný, ktorý je štandardný, opakujem to a opakujem to aj tým, ktorí sa prípadne vyjadrili pozitívne o tomto. Toto je štandardný spôsob v našej, v našom teritóriu. Toto je spôsob, ktorý existuje v Poľsku, existuje v Maďarsku, existuje v Rakúsku, existuje vo veľmi širokej miere v Nemecku. A my, samozrejme, sa tu tvárime, že nielenže máme štvrtú ústavnú štátnu moc, choďte sa pozrieť na vystúpenia generálneho prokurátora niekde, že ako sa chová. Nielen to, že nikto nemôže podať disciplinárny návrh na generálneho prokurátora, len prezident, ktorý môže a nemusí, nie je to jasné, nechce sa mu do toho. Čiže máme tu jednu, jeden totálny monopol, a to aj v situáciách, kedy je úplne jasné, že spoločnosť si žiada, aby trestné konanie prebehlo. A na tieto situácie cieli tento náš návrh. A treba povedať, že je to navrhované, by som povedal, veľmi mierne a v rámci toho návrhu tá možnosť súkromnej trestnej žaloby je rozdelená na dve kategórie. Jedna kategória je alebo sa týka trestných činov, pri ktorých sa predpokladá súhlas poškodeného, ktoré sú vymenované a sú to vo väčšine prípadov také trestné činy, ktoré sa priamo dotýkajú toho poškodeného, kde, dá sa povedať, je štát, aspoň na tej primárnej úrovni má znížený záujem na stíhaní v trestnej roviny, a sa preto očakáva, že na také trestné činy dá súhlas poškodený. Ak však podľa tohto návrhu sa trestný... trestné stíhanie na základe rozhodnutia prokurátora alebo orgánu činného v trestnom konaní neodohrá, tak napriek tomu, že súhlas poškodeného bol daný, tak potom podľa tohto návrhu nastupuje možnosť súkromnej trestnej žaloby. A potom je tu v tomto návrhu druhá skupina trestných činov a to sú trestné činy, kde súkromnú trestnú žalobu (ruch v sále a zaznievanie gongu), a týmto je vytvorená taká fikcia, dáva ministerstvo spravodlivosti. Táto myšlienka vychádza z toho, že na rozdiel od, od normálnych, právnych krajín alebo krajín, kde existuje právny štát, tak my ani v ústave nemáme definované to, že prokurátor zastupuje štát. Čiže vôbec tam nie je napísané, že by výlučne mal zastupovať štát v trestných veciach, ale dokonca nemáme to spomenuté vôbec. To je ten mečiarovský spôsob riešenia postavenia prokuratúry. Čiže už aj zo znenia ústavy plynie, že sú tu prípustné alternatívy, že ak nezastupuje alebo nechce zastupovať prokurátor v trestnej veci štát, no tak potom zastupuje v trestnej veci, alebo žalobu trestnú vedie ten, kto má na tom záujem. A ak sa jedná o trestné činy, ktoré sú uvedené v § 14 Trestného poriadku, to znamená, to sú tie trestné činy, o ktorých rozhoduje Špecializovaný trestný súd, tak potom vzhľadom na to, že prokurátor nemá výhradnú právomoc stíhať trestné činy, tak potom môže stíhať ministerstvo spravodlivosti. Tiež pripomínam takým, ktorí možno sa týmto až tak do hĺbky nezaoberajú, že v civilizovaných krajinách a v krajinách, kde je právny, štát ministerstvo spravodlivosti rovná sa generálna prokuratúra. Ale keďže my to tak nemáte, že sme si vytvorili túto fikciu, že tu máme nejakú štvrtú štátnu moc, tak potom je namieste povedať, že keď nie Maroš Žilinka, tak potom minister spravodlivosti. Nič z ústavného hľadiska nič tomu nebráni. Tak znova by som to teda len zhrnul, že je nanajvýš štandardné, aby sme takúto úpravu v Trestnom poriadku mali. Je nanajvýš potrebné, aby sme túto úpravu v našom trestnom systéme mali preto, aby sa pochybnosti o tom, či výhradný pán trestnej žaloby, to znamená prokurátor, či si plní svoje povinnosti v záujme našej spoločnosti, aby sme to riešili spôsobom, ktorý posilní práva poškodených a ktorý nás odpojí od toho komunistického poňatia prokuratúry ako, ktorý orgánu len stíha trestné činy a ktorý sa v podstate nezaujíma o poškodených a ktorý sám rozhoduje o všetkom, čo sa v trestnom konaní deje, až kým to príde na súd, a dokonca aj na súde môže podľa svojej vlastnej úvahy tu obžalobu stiahnuť, a to bez akejkoľvek vonkajšej kontroly. Čiže cieľom tohto návrhu je aj zabezpečiť to, aby aj prokuratúra a výkon právomocí prokuratúry podliehali určitej verejnej kontrole, pretože tie pochybnosti, už či je generálnym prokurátorom Maroš Žilinka, alebo ktokoľvek iný, tie vždy môžu byť. A v situácii, kedy je veľmi ťažké odhadnúť, že či si prokurátor vykonáva, alebo nevykonáva svoje právomoci riadne, tak si myslíme, že toto je vhodná poistka, ktorá sa nemusí až tak často prakticky využívať, ale ktorá veľmi často môže viesť k tomu, že keď sa prokurátor rozhoduje, že či má trestne stíhať, alebo nie, či sa rozhodne, že predsa len bude stíhať, pretože ináč prichádza k úvahu, že sa tam vyskytne súkromná trestná žaloba. Samozrejme, budem rád, keď budem môcť reagovať na vaše prípadné podnety. Ďakujem.