Blaha, Ľuboš, poslanec NR SR (2014-02-11):
Takže Národný konvent. Kritizovala pána ministra Lajčáka za to, že Národný konvent, ktorý pripravil, je vraj oveľa horší ako Konvent o budúcnosti Európskej únii, ktorý kedysi v rokoch 2002 – 2003 pripravila Európska komisia a európske inštitúcie. Pritom Konvent o európskej budúcnosti v tomto období, ktorý vyprodukoval nakoniec euroústavu, ktorú potom odmietli Francúzi a Holanďania v referende, to je v každej učebnici Európskej únie konštatované, že to bolo jedno elitárske teleso, ktoré bolo absolútne nereprezentatívne. Absolútne nereprezentatívne. Tam boli seba spotvrdzujúce sa elity, ktoré si rozhodli, napísali nejaký text, žiadnych ľudí k tomu nevolali, žiadnu občiansku spoločnosť, nikoho, predložili občanom a tí ho odmietli. Toto je príklad pani kolegyne Vášáryovej. Namiesto toho pán minister Lajčák a jeho ministerstvo pripravili Národný konvent, kde je možná participácia úplne každého, koho zaujíma európska problematika. Každého. Každý tam môže dôjsť, aj pani Vášáryová tam môže dôjsť. Ale toto je problém. Pretože ona si to predstavuje opäť elitársky, opäť tak, ako to už viackrát v európskej histórii zlyhalo. Toto, naozaj, horší príklad ako konvent, ten Giscardov konvent, si nemohla vybrať, lebo to bolo naozaj také faux pas, a Francúzi a Holanďania odmietli tú európsku ústavu práve preto, že bola taká byrokratická, pretože bola takto nastavená a že bola veľmi silne neoliberálna. Nie preto, že by bola, že by sa obávali svojej suverenity, preboha, toto je naozaj čistý nacionalistický bluf. Ľuďom ide o to, aby tá Európa si uchovala svoj sociálny model, to je ich základná starosť, aby mali prácu, aby mali základné sociálne, dôstojné štandardy. To je základ. A toto práve podľa ich názoru európska ústava negarantovala, preto ju odmietli. A obávam sa, že pokiaľ by sme sa vydali touto cestou, tak by sme dopadli veľmi zle aj my. Preto oceňujem Národný konvent, s ktorým prišiel minister Lajčák. A pani kolegyni Vášáryovej tam chýbajú sektorové politiky. Preboha, však tam sú, ja som si pozrel, tri skupiny. Jedna, desať rokov členstva, no v každom jednom sektore sa to dá hodnotiť, nijak to nevylučuje sektorové politiky. K prezidencii, to znamená predsedníctvo Slovenska v Európskej únii. Tam tá plejáda tých tém a tých otáznikov ja tak široká, že akýkoľvek sektor môže byť zmienený. A potom k súčasnej vízii integrácie. No tam sa dá rozprávať o všetkom, od potravinárstva až po vojenskú techniku. Čiže, naozaj, vyčítať ministerstvu Národný konvent je naozaj hlboké nepochopenie deliberatívnej demokracie. Deliberatívnej demokracie, to znamená demokracie, ktorá zapája aj verejnosť a chce s ňou diskutovať a kde sa tie záujmy naše vytvárajú v dialógu a kde nie sú len určené záujmami biznisu, o ktorých sa stará naša slávna pravica. Čiže toľko k Národnému konventu. Ja naozaj oceňujem ministerskú iniciatívu aj preto, lebo viem, že ministerstvo zahraničných vecí, a ministerstvá zahraničných vecí, teraz nemyslím len slovenské, vo všeobecnosti fungovali a fungujú vždy na tých naozaj diskrétnych elitárskych bázach a to pochopenie pre to zapájanie tých bežných ľudí je naozaj veľmi obmedzené, ale to je logické, lebo diplomati pracujú naozaj týmto spôsobom. Ale vyprodukovať, aby z ministerstva bol vyprodukovaný takýto kvalitný formát, to treba naozaj oceniť a nieže ako pani kolegyňa Vášáryová kritizovať a, povedal by som, veľmi, veľmi lacno. Ďalší dôvod, pre ktorý ja osobne považujem za veľmi ťažké, aby sme Európsku úniu spravili sociálnejšou a demokratickejšou, a o to, si myslím, že v našej vízii by malo ísť, je akási zmluvná predurčenosť Európskej únie. Vy môžte mať dneska navolených v rámci Komisie, Parlamentu, Európskeho súdneho dvora aj, ja neviem, trockistov, stalinistov, anarchistov, kohokoľvek, títo páni by tam nemali šancu niečo zmeniť, pretože zmluvy ich k tomu nezaväzujú. Zmluvy sú nastavené tak, že Európska únia sa má v prvom rade a výlučnom rade starať o voľný trh. Tak sú nastavené zmluvy. Ona tam tá sociálna dimenzia môže fungovať veľmi, veľmi tak nejak ako prívesok, to znamená, že môžeme sa odvolávať na konkurencieschopnosť, aby sme si ospravedlnili nejakú sociálnu reformu, ale v zásade vždy ide o voľný trh. Tak sú nastavené zmluvy. Čiže ak chceme zmeniť zmluvy, tak musíme, ak chceme zmeniť Európsku úniu, musíme zmeniť zmluvy, aby sme spravili Európsku úniu sociálnejšou a demokratickejšou. Príklad. V roku 2007 rozhodol Európsky súdny dvor v prípadoch Laval a v prípadoch Viking. Veľmi stručne to zhodnotím alebo veľmi stručne to predstavím, tie prípady, ktoré ľuďom, ktorí nesledujú európsku problematiku, nie sú známe. V prípade Laval išlo o lotyšskú firmu, ktorá si zobrala zákazku vo Švédsku a chcela postaviť škôlku alebo zrekonštruovať škôlku v meste, myslím, Vaxholm. V tomto prípade sa však nepodriadila kolektívnej zmluve, ktorá je vo Švédsku nie záväzná ani daná zákonom, ale sa v rámci vyjednávania bežne akceptuje, a chcela si doniesť svojich lotyšských robotníkov, ktorí by pracovali za tretinové mzdy a nemali by skoro žiadne sociálne práva, poznáme to, hej, klasický sociálny dumping. Čo spravili švédske odbory? No zaštrajkovali, zablokovali stavenisko, firma skrachovala. To je úplne bežné vo Švédsku. Tam si nemôžu dovoľovať zamestnávatelia, čo si dovoľujú tu na Slovensku. Čo sa stalo? Táto firma lotyšská dala žalobu na Európsky súdny dvor, že toto bolo proti jej právu na podnikanie v Európskej únii. A ako rozhodol Európsky súdny dvor? Áno, priznali jej to. Švédske odbory museli platiť. O tomto je Európska únia. A potom sa čudujeme, že máme ľudí, ktorí nechcú takúto Európsku úniu. Pretože toto naozaj ohrozuje sociálne práva, základné sociálne práva, ako je právo na štrajk. Sociálne právo našich zamestnancov. To isté príklad Viking. Loď, to bola nejaká lodná firma alebo firma, ktorá prevádzkovala trajekty v rámci, myslím, že teraz neviem, či Baltického mora, ktorá bola estónska, nie, takto, bola fínska, bola fínska, ale chcela zamestnávať estónskych lacnejších pracovníkov. Čo spravila? Vymenila vlajky. Dala preč fínsku vlajku, dala estónsku, vybavené, a zamestnávala ľudí za tretinové mzdy. Fíni prišli o robotu. To sú sociálne dumpingové záležitosti. A toto opäť posvätil Európsky sociálny dvor. A ja iba opakujem, že Európsky sociálny dvor to neurobil preto, že tam sedia pätnásti zlomyseľní sudcovia, či koľkáti. Urobil to preto, lebo to je tak zmluvne predurčené. On musí chrániť to, čo je napísané v zmluvách. V zmluvách je napísané, že Európska únia je v prvom rade o voľnom trhu a o slobode podnikania. Vybavené! Pokiaľ nezmeníme zmluvy, tak tí ľudia nikdy neuveria tomu, že Európska únia myslí na nich. Lebo je nastavená naozaj veľmi elitárskym a veľmi neoliberálnym spôsobom. Na druhej strane, a opäť, lebo ten proces je vždy ambivalentný. Aj v rámci primárneho práva sa nachádzajú v rámci európskeho primárneho práva klauzuly a niektoré v reforme texty, ktoré umožňujú oveľa sociálnejší rozmer Európskej únie. Spomeniem sociálnu klauzulu, ktorá je v Lisabonskej zmluve, ktorá žiada Komisiu a žiada tých ľudí, ktorí rozhodujú v Európskej únii, aby pri každom rozhodnutí dbala na sociálny rozmer: na zdravotníctvo, na prácu, na vzdelávanie a tak ďalej. Sociálna klauzula umožňuje veľmi veľa, ale musí byť veľmi dôsledne využívaná. Takisto európska stratégia Európa 2020. Tam sú veľmi progresívne ciele z hľadiska chudoby, z hľadiska zelenej ekonomiky, z hľadiska vzdelávania, z hľadiska zamestnanosti. To všetko umožňuje Európskej komisii, aby bola, poviem to takto, oveľa sociálnodemokratickejšia alebo ľavicovejšia v tých svojich predstavách. Ale je tam aj veľmi veľa mantinelov, ktoré sú brázdami tomuto, tohoto procesu. Posledný dôvod, ktorý spomeniem, ktorý štrukturálne bráni Európskej únii v takom nastavení, v akom je dnes, v tom, aby bola sociálnejšia a demokratickejšia, a to je problém globalizácie. Globalizácia nie je niečo, čo by sme mali a priori odmietať. V oblasti informačných technológií, v oblasti spolupráce, v oblasti priateľských vzťahov naprieč celou zemeguľou je to niečo, čo maximálne podporujem. Ale odmietam ekonomickú globalizáciu, ktorá sa deje od 70. až 80. rokov čisto v duchu liberalizácie, deregulácie a privatizácie, tzv. washingtonský konsenzus. To je niečo, čo je vyslovene nebezpečné pre sociálnu súdržnosť spoločnosti. Pre ľudí, ktorí nie sú tí najbohatší a ktorí nevlastnia korporácie. Pre tých je to veľmi, veľmi nebezpečné. Príklad, a to je to slávne, to je to slávne tzv. štrajk kapitálu. Príklady sú viaceré. Keď sa snažia západné štáty napríklad v Európe zdaňovať nadnárodný biznis a kapitál, ten sa im vyhráža, že odíde, že pôjde na Ukrajinu, do Malajzie, do Filipín alebo do zón voľného obchodu v Číne, alebo pôjde vyrábať niekam do Hondurasu, kde tam budú tí ľudia robiť za tých 50 centov na hodinu. To je reálny štrajk kapitálu. Oni sa vyhrážajú. A tie národné štáty strácajú páky na to, ako regulovať vlastnú národnú ekonomiku. Ako tomuto zabrániť? Európskou úniou. To je odpoveď, ktorú ponúkajú viacerí politici a viacerí teoretici. Pretože iba ako Európa môžme povedať nadnárodným korporáciám, ktoré sú dneska také silné a tak ziskuchtivé, a môžeme im povedať: Pokiaľ budete vyrábať svoje tovary v zónach voľného obchodu v Číne, kde naozaj platí 18-hodinový pracovný čas, žiadne PN-ky, žiadne sociálne práva, žiadne odbory, keď to budete vyrábať tam, tak sa na náš trh nedostanete. Pokiaľ nebudete vedieť vydokladovať, že váš tovar spĺňa sociálne a environmentálne štandardy, aké sú bežné v Európskej únii, tak na našom trhu nemáte čo robiť. Pretože to je po prvé nekalá konkurencia a oslabujete naše firmy, ale po druhé je to aj posvätenie vykorisťovania, toho najtupšieho vykorisťovania, najvulgárnejšieho vykorisťovania, aké existuje. Viete si predstaviť situáciu, v akej pracujú títo ľudia v treťom svete? Naozaj v tej Guatemale, v tom Hondurase, v tej Číne, v tých Filipínach, Malajzii, Vietname a tak ďalej? Bez akýchkoľvek sociálnych práv. Bez akýchkoľvek sociálnych práv. Európska únia má tú moc. Má tú moc povedať nie, takéto praktiky my podporovať nebudeme. A môže to robiť práve v rámci vonkajšej obchodnej politiky, práve v rámci takých vecí, ako je obchodná zmluva s USA. Prečo to nerobí? Obchodné zmluvy a táto normatívna moc Európskej únie, to znamená soft power, mäkká moc, že môžme vďaka svojej veľkosti, vďaka tomu, že sme obrovským trhom a môžme v mnohých veciach diktovať podmienky. Prečo to nevyužijeme? Prečo nechránime našich podnikateľov, našich zamestnancov, náš sociálny model, náš environmentálny model? Toto je jediná cesta, ktorú má Európska únia. Pretože, opakujem, ak v budú tie preteky ku dnu prebiehať naďalej, tak skončíme pracovať aj my všetci ako v tej Číne, ako v tom Hondurase a budú z nás moderní otroci. Ak toto chceme, ak toto je vízia pravice, ak toto je tá slávna konkurencieschopnosť, tak neprosím, neprosím, ďakujem. Čo sa týka týchto globálnych pretekov ku dnu, je to aj veľká otázka ľudských práv. A to je práve to, čo je takisto v agende ministerstva zahraničných vecí, ľudské práva. Poďme, sa čoraz viac zaoberajme sociálnymi právami. Nielen tými občianskymi, nielen tými politickými, sociálnymi právami. To znamená, aby ľudia mali dôstojný život, spravodlivé mzdy, aby mali zdravotnú opateru dostupnú a aby mali vzdelanie a toto všetko. Toto všetko je vlastne de facto možné zatiaľ iba v západnom svete, a v treťom svete je to vylúčené. Poďme oveľa viacej podporovať práve toto a to môžme dokázať len prostredníctvom Európskej únie. Čiže zase jedna z vecí, kde môžme Európsku úniu oveľa viac využiť, ako by sme využili potenciál Slovenska. Čiže Európska únia je podľa môjho názoru naozaj v dnešnom nastavení veľmi, veľmi silne neoliberálna a nedemokratická, elitárska. Ale to neznamená, že by sme ju mali odmietať, navyše takým vulgárnym a hlúpym spôsobom, ako to urobil pán Sulík, kedy blokoval celú Európu a nechal spadnúť, spadnúť svoju vládu v takom nejakom politologickom rébuse, ktorý doteraz neviem rozlúsknuť. On nedospel ani k tomu, aby teda bol prijatý ten, to rozhodnutie, že aby nebol euroval, ale zároveň položil vládu. Čiže absolútne nelogické. Ja naozaj súhlasím a chcel by som mu týmto ešte raz verejne poďakovať za to, že tu sme, že tu som, lebo naozaj takéto niečo sa často nevidí. Ale máme právo kritizovať. Tu zase nesúhlasím s pani Vášáryovou, ktorá hovorí, že dneska, keď sme v Európskej únii, tak by sme mali tichučko byť na tom výbore a dobre a len aby pán premiér náhodou nepovedal krivého slova na Barrosa alebo na Európsku komisiu. To je nezmysel. My naše, naša povinnosť je chrániť si naše nielen záujmy, ale aj ten model, ktorý si predstavujeme v Európskej únii, chrániť našich občanov, chrániť Európu. Čiže ja si osobne myslím, že aby sme dneska Európsku úniu podporovali, to je samozrejmé, ale inú Európsku úniu. Musí to byť iná Európa. Dneska vám vzniká v Európskej únii hnutie tzv. alter Európy, ktoré pôjde normálne v rámci svojich manifestov aj do európskych volieb. Alter Európa, iná Európa, sociálnejšia, demokratickejšia a oveľa zelenšia a oveľa spravodlivejšia. Lebo takú Európu, akú máme dneska, tú ľudia odmietajú naozaj mnohokrát veľmi legitímne. Ono to neni preto, že sú nacionalisti. Ale kde?! Oni sa boja toho, že ten sociálny vývoj je naozaj iba v prospech tých veľkých hráčov, v prospech bánk, v prospech korporácií, v prospech veľkých firiem. Ale my musíme podporovať práve tých našich občanov, zamestnancov a ľudí práce. A ja to takisto nevnímam iba čisto účelovo. Ja sa vážne bojím toho, že narastá ten fašizmus a extrémizmus, pravicový extrémizmus v celej Európe. Ľavicový extrémizmus, ktorý by ste, samozrejme, radi zdôraznili, je marginálnou záležitosťou. Pravicový extrémizmus v Grécku Zlatý úsvit, tam už vraždia ľudí, preboha. Vo Švédsku, v Nórsku, vo Fínsku rastú euroskeptické pravicové a populistické strany. Vo Francúzsku som spomínal Le Penovú, ktorá vyhrala voľby. V Holandsku, takisto politik, ktorý bude, ak nevyhrá voľby, tak bude mimoriadne, mimoriadne silný. To isté platí pre ďalšie krajiny. Toto je taký nebezpečný vývoj, ktorý mi veľmi, veľmi silne a desivo pripomína 30. roky 20. storočia, kedy práve k moci prišli kvôli kríze a kvôli tým obrovským nerovnostiam fašisti, nacisti v Nemecku a Taliansku. Toto pokiaľ chceme dopustiť, tak naozaj pokračujme v tom, čo robí dneska Európska únia. Poroztvárajme tie nožnice medzi bohatými a chudobnými a podporme biznis. To je presne to, čo robí dneska pravica, ale úplne, úplne nezodpovedne. Preto Európska únia má dneska historickú príležitosť zastaviť tento trend. Zastaviť tie nerovnosti a tým pádom zastaviť aj ten extrémizmus. A vytvoriť sociálny zmier, to, čo chcel urobiť už Jacques Delors. Sociálny zmier. Jacques Delors píše s obrovskými iniciatívami. Charta základných sociálnych práv. Vďaka Delorsovi. Prišiel so sociálnym dialógom na európskej úrovni ešte v roku ´85, tzv. proces z Val Duchesse. Prišiel aj s myšlienkou, že musíme podporovať antidiskrimináciu a rovné práva medzi mužmi a ženami. Musíme podporovať práve tie sociálne práva, o ktorých som hovoril. Tieto myšlienky boli upravené aj v Charte základných práv, ktorá bola výsledkom rokovania z Nice a ktorá je súčasťou Lisabonskej zmluvy, teda Lisabonská zmluva jej dala legálny status. To sú veľké veci. Keby pán kolega Sulík si občas prečítal, aké máme základné práva v rámci Európskej únie, v rámci tej charty, tak by zistil, že štvrtá hlava sa volá Solidarita a sú tam také veci, ako je participácia zamestnancov na rozhodovaní v podnikoch. Vec, ktorú absolútne odmieta. Sú tam veci, ako sociálne zabezpečenie, právo na vzdelanie, právo na dôchodkové zabezpečenie v tej podobe, v akej to majú na Západe. Takže tie predstavy neoliberalizmu o tom, že my môžme teraz tu rúcať všetky sociálne rovnováhy a sociálne predstavy z minulosti, sú naozaj veľmi, veľmi mylné. Čiže ak by sme si vedeli predstaviť Európsku úniu inakšiu, podľa môjho názoru by sme mali podporovať tri projekty, ktoré veľmi často a veľmi často spomínam na európskych fórach. Prvý takýto projekt je už spomínaná sociálna ekonomika. Sociálna ekonomika, to znamená zapájať ľudí oveľa viac do ekonomiky, oveľa viac sa snažiť vytvoriť priestor pre družstvá, podporovať výrobné družstvá, podporovať úverové družstvá, podporovať všetky možné participatívne mechanizmy v rámci ekonomiky. To je jedna z ciest, ktorú považujem za veľmi, veľmi progresívnu. Druhá vec, sociálna únia už spomínaná. Vytvorme nejaké nielen minimálne štandardy, ale do budúcnosti aj harmonizované, harmonizované prostredie, či už v oblasti sociálnych dávok, či už v oblasti daní, či už v oblasti, a to je, samozrejme, naozaj neprijateľná predstava pre našu pravicu, čo rešpektujem, akceptujem, ale naša predstava je iná. Musia skončiť preteky ku dnu, ktoré fungujú v Európskej únii. Inak nemáme budúcnosť. Žiadnu. Dneska sa nám to môže javiť, že sa nám to oplatí, lebo môžme odoberať kapitál z Nemecka, Francúzska a z tých krajín, kde majú oveľa vyššie sociálne štandardy. Ale keď tie korporácie sa zdvihnú a pôjdu potom do Moldavska, na Ukrajinu, do Gruzínska alebo nakoniec do tej Číny, tak vtedy uvidíme, aké aj krátkozraké rozhodnutia sú, pokiaľ sa snažíme podporovať sociálny dumping a preteky ku dnu. Čiže toto by som naozaj veľmi silne, veľmi silne v tomto podporoval či už Francúzov, alebo západné štáty, ktoré podporujú sociálnu úniu. No a tretia vec. Veľmi silný dôraz by som kládol na to, aby sme chránili európsky sociálny model pred tým, čomu sa hovorí neoliberálna globalizácia. To znamená, pred tým, aby neplatili pravidlá pre veľké firmy, ktoré si pendlujú po celom svete preto, aby mohli ľahšie vykorisťovať pracovnú silu. Naozaj, toto je veľmi nebezpečný trend. Ako Slovensko nemáme šancu sa tomuto brániť. Môžeme, samozrejme, drobné veci urobiť, ale to základné, čo má, tú základnú možnosť, ktorú má dneska, to má Európska únia. Európska únia, a práve preto som jej veľmi silným podporcom. Podporujem Európsku úniu aj v oblastiach, ktoré dneska sú naozaj problematikou alebo sú témou zahraničnej politiky, či už je to oblasť Ukrajiny, alebo Východného partnerstva ako takého, ale tu by som naozaj vystríhal pred tým, aby sme sa púšťali do takých tých, ono to Hans Morgenthal nazval križiacka horlivosť, ktorá už zničila nejeden národ. Aby sme sa naozaj vyhli tomuto. Lebo my tým, dobre, pán kolega, ja neviem, Lipšic, ktorý bol teraz na Majdáne, alebo iní kolegovia, ktorí tu horlia za slobodu a demokraciu. Ono to akože rozumiem tomu politickému náboju, hej, že chcú osloviť zopár voličov na Slovensku, ale oni tým strašne ubližujú tej Ukrajine. Pretože tá Ukrajina je naozaj v takej nestabilnej situácii, že tam naozaj reálne hrozí občianska vojna, a vy prilievate olej do ohňa. To je naozaj tak nezodpovedné. Ako samozrejme, že všetci chceme, aby sa Ukrajina vyvíjala čo najlepšie, a ja ako presvedčený Európan chcem, aby tam boli čo naj-, najhumánnejšie hodnoty, aj tá sloboda, aj tá demokracia, aj sociálna rovnosť, aj sociálna spravodlivosť, aj solidarita, všetko, čo v Európskej únii sa snažíme budovať. Ale, preboha, to je suverénny štát. Ukrajina je suverénny štát a je naozaj rozdelená na dva tábory. Jeden je proeurópsky a druhý je skôr proruský. Vy nemôžete dneska povedať, že 99 % ľudí je za Európu a jeden zlý tyran, diktátor je proti. Takto to naozaj nie je. Tá krajina si to musí vysporiadať sama a my musíme podporovať dialóg. Križiacke horlenie naozaj dneska nemôže byť riešením. Navyše je to podľa mňa nefér voči Ukrajincom, pokiaľ idete na Majdán burcovať ulicu, ktorá, ale keby došlo k boju, tak by ste boli prví, ktorí by zdupkali. A zo Slovenska sa potom krásne mudruje. Ale tí ľudia, preboha, oni v tej občianskej vojne, keby náhodou k nej došlo, božechráň, by museli žiť. Neburcujte! Je to nezodpovedné, a keď chcete bojovať, tak si tam choďte bojovať, dajte si nejaké svoje silónové tieto a choďte bojovať so samopalmi, ale, preboha, nerobte takéto nezodpovedné činy z hľadiska parlamentu, to je nezodpovedné a veľmi, veľmi naivné. Čiže Ukrajinu všetci podporujeme a veľmi oceňujem to, čo robí pán minister aj ministerstvo zahraničných vecí. Že nerobí túto ideologickú nadprácu, ktorú robíte vy. Že sa snaží zmierňovať, že sa snaží vytvoriť konsenzuálnejšie prostredie a dialóg a niečo, čo Európska únia naozaj podporuje, to je zmier. Nikto nepotrebuje nestabilitu na Ukrajine. Čiže už tobôž nie my ako jej susedia. Čiže toľko z hľadiska Ukrajiny. A vytvárať teraz taký obrázok, že pravica Slovenska tým, že podporuje Majdán veľmi hlasno a veľmi, veľmi neférovo, tak preto my sme akože tí, ktorí nebodaj podporujú Janukovyča. To je taká tá schéma, ktorú chcete vytvoriť. Čo je úplný nezmysel, ale úplný nezmysel. My podporujeme dialóg a riešenie, ktoré si vyberú Ukrajinci. Pretože my rešpektujeme suverenitu. (Reakcia z pléna.) No, viete, jedna aj druhá strana robí všelijaké veci a to sú také tie lacné, lacné argumenty. To je asi, ako keby som ja teraz povedal, pán kolega Droba, že podporujete tých fašistov, ktorí sú na tom Majdáne. No asi nie, že? Ale dá sa to zneužiť, tento argument, lebo je tam veľa fašistov, veľa antisemitov. A naozaj dneska nikto nevie, nikto nemôže povedať, že títo sú bieli, títo sú čierni. Zopár ich tam je. No ja by som povedal, že viac než zopár. Ale pointa je v tom, že nezneužívajme túto diskusiu na slovenský politický zápas. Tá Ukrajina si to nezaslúži. My ich podporujeme, ukrajinský dialóg a to je podľa mňa veľmi rozumná zahraničná politika zo strany, zo strany ministra zahraničných vecí pána Lajčáka. Posledná vec, a tu je taká moja drobná partizánčina, ktorou by som chcel vyzvať pána, pána ministra, aby sme sa venovali niečomu, čo je naozaj veľmi, veľmi ďaleko, a chápem tomu, že to nemôže byť prioritou zahraničnej politiky Slovenskej republiky, ale nemali by sme ignorovať túto oblasť, je to Latinská Amerika. Latinská Amerika, ku ktorej mám aj ja osobne veľmi blízko, patrím aj do skupiny priateľstva s Latinskou Amerikou a chcel by som veľmi, veľmi silne podporiť teraz nielen štáty, ktoré sú mi srdcu blízke, ako Bolívia, Venezuela alebo Argentína, ale aj štáty ako Brazília, aj štáty ako Paraguaj, Uruguaj, kde sú veľmi, veľmi progresívni politici. Pome sa, snažme sa čo najviac využívať tento potenciál, ktorý ponúka Latinská Amerika. A nebojme sa ani Kuby. Ja s Kubou veľmi dobre vychádzam, s pani veľvyslankyňou, ktorá má naozaj obavy o to, že zahraničná politika, našťastie nie slovenská, ale mnohých štátov, je diktovaná čistou ideológiou, čistou ideologickou nevraživosťou. Preboha, to, že americké obchodné, ekonomické embargo, blokáda Kuby je škandál, vie už celý svet. To je naozaj škandál, ktorý sa nedá ničím ospravedlniť. Tlačme na Spojené štáty americké, aby toto škandalózne rozhodnutie zrušilo, ktoré bolo vydané ešte kedysi uprostred studenej vojny a ktoré dneska nemá žiadne opodstatnenie. Naozaj, snažme sa pomôcť tomu, aby ľudia, bežní ľudia, či už na Kube, alebo kdekoľvek na svete, neboli obetou ideologických hier. Musíme sa snažiť tým ľuďom pomáhať. A ja oceňujem aj to, že v rámci Kuby sa dejú isté reformy, a treba to oceniť a treba podporovať aj také projekty, ako je spolupráca v rámci Karibiku CELAC a ďalšie aktivity, ktoré môžu napomôcť tomu, aby bol ten svet mierumilovnejší. To je ten základ, aby sme nevytvárali ideologické nenávisti, ideologické nevraživosti, lebo takáto politika, a to tu predviedol aj pán kolega Šebej, pri všetkej úcte, naozaj nevedie k ničomu dobrému. Svet nie je čiernobiely. Naozaj, nie je to tu boj dobra a zla, nie je to boj, a spomínal som to aj predtým, nie je to boj Spoločenstva prsteňov a mordoru, svet má veľa odtieňov a musíme sa snažiť vždy nájsť nejakú spoločnú reč aj s tými, s ktorými sa možno nezhodneme. To je príklad, či už tu hovoril kolega Mikloško o Číne, alebo hovorí sa o Rusku a tak ďalej, preboha, to sú naši strategickí partneri. Musíme s nimi viesť dialóg. A nie dialóg taký, že teraz im vynadáme za to, že akí sú, a potom sa chceme s nimi baviť, to je také opäť sulíkovské. Nie, my potrebujeme viesť veľmi konštruktívny dialóg a povedať veľmi sebavedomo svoj názor. A toto je posledná vec, ktorú by som chcel zdôrazniť. Slovensko má dneska, a sledujem to na tých európskych fórach, veľmi dobrú pozíciu. Aj preto, že máme ministra, ktorý je všeobecne uznávaný. Naozaj, to keď, to je „nebe a dudy“, keď bol Dzurinda a keď je dneska pán kolega Lajčák, ktorý je všeobecne uznávaný svetový diplomat, to sa nedá porovnávať. Slovensko má veľmi dobrú pozíciu, aj vďaka jeho osobnému prístupu vybojoval veľmi veľa vecí aj v rámci Európskej únie. To si treba ceniť. Slovensko má veľmi silný hlas. Sme malinký štát. Zoberte si, že zo 750 poslancov Európskeho parlamentu my máme 13. To my znamenáme veľkosťou, silou 13. A napriek tomu dokážeme presadzovať také veci, ktoré by sa pri takejto sile ani neočakávali. Či už to bolo v rámci viacročného finančného rámca, v rámci štrukturálnych fondov alebo v rámci N+3 a kopec iných technických vecí, ktoré možno unikajú verejnosti, ale sú strašne, strašne dôležité pre našu krajinu. Prečo to my máme takúto pozíciu? Nielen preto, že teda pán minister Lajčák je mimoriadne uznávaný, ale aj preto, že sme konštruktívny a zodpovedný partner. Že sa nesprávame ako Sulík. Aj vďaka tomu vieme vybojovať veľa vecí. Naozaj konštruktívna kritika, to je to, čo Európska únia dneska potrebuje. Takže opäť opakujem. Môžeme byť sebavedomí, môžeme byť hrdí na to, čo robíme, v rámci Európskej únie sme oveľa váženejší, než pripúšťajú mnohí kolegovia aj z opozície. Som veľmi rád, že na mnohých veciach v rámci európskej integrácie sa zhodneme a s výnimkou pár, pár populistov naozaj je tu podpora Európskej únie. To je veľmi dôležité. Poďme sa teraz baviť nie o tom, že či áno, alebo nie Európska únia, poďme sa baviť o tom, ako má vyzerať Európska únia. Vy máte svoju legitímnu predstavu, pravicovú predstavu, Európa ako voľný trh. Moja predstava a predstava sociálnej demokracie je iná. Európa má byť sociálnejšia, má byť oveľa zelenšia a najmä participatívnejšia a demokratickejšia. A len vďaka tomu podľa môjho názoru dokážeme vybojovať boj, ktorý nás čaká a ktorý bude veľmi ťažký – boj s fašizmom. Ďakujem. (Potlesk.)