Matovič, Igor, poslanec NR SR (2023-03-28):
Ja som si myslel, že tu nie je pán predsedajúci, že si to nevšimne. Prepáčte, pán predsedajúci. Tak to poviem inak. Tak si povie, kašľať na to, nebudem, nebudem už voliť, lebo všetci sú rovnako skorumpovaní, jedna banda, a tak ako hovorila moja babka, dedko, politika je panské huncútstvo. Takýchto ľudí medzi tými dvomi mil. je možno milión. Kto z vás vie, že čo sú to, akého zmýšľania sú títo ľudia? Ja som sa s viacerými z vás rozprával a bol som prekvapený z toho, čo si vlastne o nevoličoch myslíte. Keď to zosumarizujem, tak to bolo také, že to je nebezpečné, nevoličov lákať k voľbám. To nevieš, ako bude hlasovať. To sa môže úplne vymknúť spod kontroly. Ďalší, že vieš čo, to sú takí, to sú ľudia, čo nechodia voliť, to ani politike nerozumie, to je lepšie, že nech nechodí voliť. To je, to je nebezpečné. Vieš, to, to nejakého, potrebuješ nejakého ožrana zo šenku, aby ti prišiel voliť? Radšej nech zostane v tom šenku, lebo to je nebezpečné, že keď takýto človek príde voliť. A mňa toto úprimne mrzí, lebo si myslím, že áno, bude tam kopa možno aj takýchto ľudí, ale bude tam obrovská kopa ľudí, ktolí... ktorí len majú na politiku vyššie nároky, ktorí chcú vidieť, že keď im politik niečo sľúbi, tak, tak jako v obyčajom živote, tak sa to patrí splniť. Keď im niekto povie, že si nikdy nesadne do opozičnej ľavice ako opozičný poslanec – ako Robert Fico, tak chce vidieť, že tak to bude platiť, lebo považuje toho človeka za chlapa, a zrazu vidí, že nechcem povedať, teda že baba, ale že tlčhuba tu zrazu sedí v opozičnej ľavici a vôbec si neváži svoje vlastné slová. Keď vidí, že, sľúbi, že bude diaľnica do Košíc do roku 2010, tak predsa bude diaľnica do Košíc do roku 2010 – a zase Fico a nič, zase neplatí. Keď vidí, že má niekto moc ako premiér, a potom sa trošku pripije a povie, ak by som ja tú moc mal, také harakiri tu spácham, pozerá, to neviem, či si to pamätáte, to bolo svojho času teda Peťko Pellegrini, keď bol premiérom, podotýkam, kedy tú moc mal, po prvé ani nechápal, čo je harakiri, ale však teraz nechápal ani... tuším Montmartre a Notre-Dame si pomýlil, takže asi on to má dosť v hlavičke pomýlené, ale normálny človek si pozrie, že počkať, ako sa môže premiér robiť úplne neschopný alebo nemožný konať. Alebo potom si to vysvetlí, že aha, toto je tak, že vlastne on tú moc nemá, lebo on je vlastne iba takou tou prostitútkou toho pasáka, ktorý stojí nad ním, toho oligarchu, ktorý ho ovláda, a vlastne Pellegrini si trošku vypije a rovno prizná, že vlastne on tú moc nemá, a preto vlastne on nič nemôže robiť, lebo mu oligarchovia, ktorí ho vlastnia, ktorí ho pasú, tak tí mu nedovolia konať. Čiže ja osobne nepodceňujem ľudí, ktorí nechodia voliť, a myslím si, že dobrá polovička z týchto ľudí sú ľudia práveže príliš na politiku nároční. Nie, že politike nerozumejú, ale nemajú radi zradu. Očakávajú od politika, že keď niečo sľúbi, tak to reálne aj splní a nehrá sa s ním nejakú hru na slepú babu, ako sa napríklad hral Béla Bugár a Radoslav Procházka. Čiže máme zodpovednosť v svojich vlastných rukách... Mám tam tých 30 faktických či stále nič? (Krátka pauza. Rečník sa zadíval na informačnú tabuľu a napil sa vody z pohára. Ruch v sále. Zaznievanie gongu.) Istý pán, čo svojho času sa vyhováral pred Najvyšším súdom, že on predsa nemohol napísať ten fašistický koment alebo status na Facebook, tak bol taký, taký strašne, strašne bol odvážny, že nevedel, ako by sa vyhol tej base, tak povedal, že on nevie robiť s počítačom. Tak tento istý pán sa tu pred chvíľkou ozval, robil, vydával také zvuky, neviem, ktoré zviera vám to pripomína, ale hovoril, že iá-iá. Mne to pripadá, že to robí somár, ale on je učiteľ, tak on nám to možno niekedy vysvetlí. Ale teraz zvládol pravdu tak, že odchádza do bufetu, dá si tam nejakého frťana a bude spokojný. (Krátka pauza.) Takže máme obrovskú zodpovednosť v rukách, našich rukách, že či zabojujeme o tie dva mil. ľudí, možno 2,5 mil. ľudí, ktorí 30. septembra, keď nič neurobíme, zostanú doma. Ja viem, že sa medzi politikmi aj v politickej brandži a medzi, medzi poradcami politickými hovorí, že 100-krát ľahšie preberieš voliča konkurenčnej strane, ako presvedčíš nevoliča. Áno, zrejme je to pravda. Zrejme je to veľmi náročné, presvedčiť nevoliča, aby prišiel voliť, ale zároveň si povedzme, že tá päťstovka môže robiť určité divy. Áno, môžu byť ľudia, ktorí povedia a ešte pôjdu voliť a povedia oni, určite tam nejdú voliť kvôli tým 500 eurám, a mne to nebude vadiť. Nevadilo mi to ani pri tých deduškoch a babičkách, ktoré išli sa očkovať, a ani jeden sa pomaly nepriznal, že sa očkuje kvôli tým 300 eurám, ale výsledok sa počítal. Podľa prieskumu sa malo zaočkovať 500-tisíc ľudí treťou dávkou a zaočkovalo sa 860-tisíc. Čiže 360-tisíc ľudí zrejme prišlo kvôli tomu, tej finančnej motivácii a ja to tým ľuďom vôbec nebudem vyčítať, lebo ďalší moment a ďalšie zdôvodnenie prichádza na rad, že tí ľudia si to zaslúžia, 30 rokov tu milióny ľudí robili otrokov pre tento štát. Robili otrokov pre pár vyvolených kamarátov Riška Sulíka, kamarátov Robka Fica, Peťka Pellegriniho, pre pár oligarchov, ktorí si túto krajinu sprivatizovali, 30 rokov tu pár vyvolených má biznis na úkor miliónov ľudí. Tým miliónom ľudí je dovolených chodiť do roboty, platiť dane, platiť odvody a odtiaľ-potiaľ tej nejakej slobody, ktorú sme si pred 33 rokmi spoločne vydobyli. Ale len pár vyvoleným bolo dovolené, aby si sprivatizovali zlaté sliepky tohto štátu. Len pár vyvolených sa dostalo k majetkom na úrovni kráľov. K majetkom za stovky miliónov, za miliardy eur. Len pár vyvolených sa tu správa dlhé roky ako pijavice na našich verejných financiách a ja si naozaj úprimne myslím, že po 30 rokoch by sa patrilo skloniť klobúk a zaďakovať aj tým miliónom ľudí, ktorí tento štát či už svojho času vybudovali, alebo ho za tých 30 rokov na svojich zodratých rukách alebo ohnutých chrbtoch niesli. Čiže dať ľuďom po 30 rokoch rot... rok... výročie... 30. výročia vzniku štátu, takéto ďakovné alebo akokoľvek by sme to nazvali, odmenu za to, že to zvládli, že spoločne sme ten štát tvorili, takýto pocit, že sme si aspoň v tento deň všetci rovní, lebo aj bohatý, aj, aj chudobný by dostal rovnako, si myslím, že je správne. Čiže nemusíme silou-mocou na to pozerať, že odmena len za voľby. Nemusíme na to pozerať, že to je splnenie tých sľubov Fica, Pellegriniho, keď tu sľubovali, že poďme rozdávať z helikoptéry. Nemusíme na to pozerať, že to je pomoc v inflácii, môžme úplne bez problémov na to pozrieť, že to je spravodlivý vďak alebo prejav vďaky voči ľuďom, ktorí tento štát 30 ruko... rokov budovali, že to je snaha o akú-takú spravodlivosť, aspoň symbolickú spravodlivosť pri rozdelení toho majetku toho štátu. Naozaj neplatí to klamstvo, ktoré vám tu sa snažia podsunúť do hláv niektorí ľudia, ktorí to dobre so Slovenskom nemyslia, že Slovensko na to nemá. Nie, Slovensko na to má. Minulý týždeň sme schválili prvú časť, to špeciálne zdanenie a už len tým, že nekradneme, dokážeme na túto investíciu zarobiť. Nehovorím o tom, aby sme takýmto spôsobom motivovali ľudí do každých ďalších volieb, ktoré prídu. Ale traumy, ktoré sme spoločne zažili za posledné roky, boli tak mimoriadne a riziká toho, že stratí sa nám pomedzi prsty 30. septembra ťažko vybojovaná demokracia, sú tak veľké, že som naozaj úprimne presvedčený, že musíme urobiť aj mimoriadny krok. Slovenské porekadlo hovorí, že na hrubú dieru hrubá záplata, a v tomto prípade to platí doslovne. Áno, traumy, krízy, propaganda, mimoriadna motivácia zlodejov, aby sa nedostali do basy a podobne, extrémna chuť fašistov sa dostať k moci, spôsobili obrovskú dieru, by som povedal, v dôvere ľudí v tento štát. Tá obrovská diera môže spôsobiť extrémne nízku účasť vo voľbách s nedoziernymi následkami, ktoré si možno nikto z nás ani len dnes nechce pripustiť. Ja vás tu dnes straším už dokopy možno tri hodiny. A budem vás strašiť minimálne do piatej, nech tie faktické potom zbehnú po piatej alebo po hlasovaní. A robím to preto, aby sme si uvedomili, ktorá bije. Slovensko naozaj zažíva obdobie päť minút pred dvanástou. My sa buď zobudíme a zabojujeme kampaň našich životov a pokúsime sa získať milióny ľudí na našu palubu, alebo my o túto krajinu stratíme. V krajine, kde bude vládnuť mafia v spolupráci s fašistami a kde by mali ústavnú väčšinu, za seba, priznám sa, ani by som nemal asi chuť žiť, lebo to bude čierna diera, ktorou sme boli na konci 90. rokov, čierna diera, z ktorej ľudia budú hromadne utekať, a mladí ľudia tu zostávať nebudú. Možno áno, všetci neutečú, samozrejme, a za 20-30 rokov to môže byť taký skanzen Európy, kde zostanú žiť len tí starší ľudia, ale čo bude mať nohy, tak to bude utekať. Žiť v krajine, kde vládne mafia, ktorá má na rukách krv Jána a Martiny, to hovorím iba ako dôkaz toho, že naozaj že kam až boli schopní títo ľudia vo svojej bohorovnosti alebo pocite bohorovnosti zájsť, kde vládne takáto mafia v spolupráci s fašistami a kde majú takíto ľudia ústavnú väčšinu, kde si zmenia volebný systém a v podstate môžu sa demokratické strany aj rozkrájať, nemajú šancu ich od moci odstaviť, v takej krajine sa naozaj žiť dať nebude. Chcem z tohto miesta najmä vyzvať mladých ľudí, mladých ľudí, ktorí možno tentokrát pôjdu len prvýkrát voliť, ktorí možno si povedali, že už viackrát nepôjdu voliť, lebo minule boli prvýkrát voliť, a snívajú o tom, že z tejto krajiny odídu. Nie! Poďme spoločne zabojovať za Slovensko, poďme ukázať, že nám na ňom záleží, že nenecháme len tak plynúť čas a možno nejako to dopadne, a keď vyhrajú tí zlí, však potom v tých ďalších voľbách vyhrajú dobrí. Nie, nevyhrajú dobrí. Ak teraz zlo pustíme k moci, zlo nikdy v živote nás späť už nevráti, nedovolí, aby sme ich akýmkoľvek spôsobom už odstavili. Zažili, čo to znamená stráviť týždeň, mesiac, niektorí z nich rok, rok a pol vo vyšetrovacej väzbe. Zažili, čo to znamená, keď na nich dopadne spravodlivosť, zažili, čo to znamená stáť kvázi holý pred sudcom a vedieť, že ten rozsudok bude spravodlivý a že si ho nemá šancu kúpiť. Toho sa oni strašne boja, lebo vedia, že zločiny, ktoré spáchali, majú 20-ročnú premlčanosť. To znamená, že oni sú v riziku ešte strašne dlhé roky, preto sa tak urputne potrebujú dostať k moci, preto pre to všetko robia, lebo vedia, že potrebujú ten čas, ktorý uplynie, kým sa im ich zločiny premlčia, potrebujú mať ako-tak tú moc v ruke, alebo v rukách, aby znova fungovali orgány spravodlivosti tak ako predtým. Stojí tu pred vami človek, ktorému bos nitrianskeho podsvetia Norbert Bödör dal namontovať GPS modul na auto, aby odsledoval, čo robím, s kým sa stretám, na ktoré stretnutia kam za kým chodím. Píše o tom Marek Vagovič vo svojej knihe Padreho klan, kde tie informácie čerpá priamo z vyšetrovacích spisov a z verejne dostupných informácií, ktoré zaznievali na súdoch medzičasom, keď títo ľudia boli odsudzovaní. Hovorím vám, nie je to dobrý pocit, s tým pocitom som žil aj vtedy, keď som len tušil, že niečo také sa deje, ale dnes sa dozvedať, že človek, ktorý bol najmocnejší de facto v štáte, a to bol šéf nitrianskeho podsvetia Norbert Bödör, ktorému de facto sprivatizoval, alebo v jeho prospech sprivatizoval políciu alebo Národnú kriminálnu agentúru Robert Fico s Petrom Pellegrinim, a že tento človek priamo išiel po mne. Tento človek priamo na mňa si kupoval svedkov, ktorí potom aj, pamätáte si jedného, ktorý akože voči mne svedčil. Tento človek mi dal namontovať GPS sledovací modul na moje auto tu priamo v poslaneckej garáži (povedané so smiechom), tak nie je to dobrý pocit. Nechcem, aby takýto pocit zažil ktokoľvek z vás, aj keď stojíte na úplne inom politickom brehu. Lebo ak takto sa správa štát k poslancom, ako sa potom správal štát k obyčajným ľuďom? To nebol právny štát, to nebol štát, v ktorom vládlo právo a spravodlivosť. To bol štát, kde rozhodovali peniaze, záujmy extrémne bohatých ľudí, ktorí prikazovali Ficovi a Pellegrinimu, čo majú konať, v prospech koho majú konať, aké verejné zákazky komu majú dohodiť, a dnes, keď som začínal dnes hovoriť o tom Šimečkovi, otcovi šéfa Progresívneho Slovenska, nepriamo tým hovorím, čo nás čaká, keď tu niekto si zvolí Progresívne Slovensko, tak keď tento človek hovorí, že rozdiel v prístupe ku korupcii medzi Pellegrinim a Matovičom de facto nie je žiadny, to povedal otec syna, pardon, otec šéfa Progresívneho Slovenska Martin M. Šimečka v sobotu niekde v rozhovore a je to šéf redakčnej rady Denníka N, čiže nielen taký ožran niekde zo šenku, tak chcel by som povedať napríklad, že ako to presne fungovalo. O Pelegrinnim svedčia dvaja ľudia, že zobral úplatok 150-tisíc v tej známej škatule od šampanského Cristal, s mäkkým i sa to píše, a títo dvaja ľudia svedčia o ňom nezávisle, že zobral úplatok 150-tisíc eur, a tento úplatok teda mal byť vyplatený cez istého pána Výboha, ktorého Pellegrini drží v takej nejakej izolácii v Dubaji, aby neprišiel svedčiť na Slovensko, lebo teda vlastne svedčiť by mal v tejto veci, a teda je priamym svedkom, ale keďže sa bojí to... tej výpovede, tak zrejme by asi pri tej výpovedi musel potvrdiť, že takéto niečo je, tak Pellegrini mu asi sľubuje, že zostaň v Dubaji, kým opäť chytíme moc do rúk, a potom sa budeš môcť vrátiť. Ale chcel som k inému. Chcel som k tej korupcii, a teda ten rozdiel tých dvoch svetov. Pellegrini vtedy podľa týchto dvoch svedkov zobral úplatok 150-tisíc eur nato, aby schválil alebo presadil projekt virtuálnej registračnej pokladne, to znamená, že keď je niekto príliš malinký podnikateľ a robí strašne málinko bločkov, tak môže cez mobil aplikáciu, že si to vlastne kvázi nablokuje ten účet a je to tá virtuálna registračná pokladňa. Pellegrini zobral úplatok 150-tisíc eur a postupne si objednal tento, musím povedať, doslova že trápny softvér za 15,4 mil. eur. 15,4 mil. eur! Keď dobre počítam, tak to je nejakých 470 mil. korún, naozaj, že šupa. Neuveriteľná suma, čo tento človek zaplatil za naozaj trápny softvér. Potom tí pani, keď sa zmenila vláda, tí páni prišli, ktorí to naprogramovali, prišli, že oni by teda tuto chceli takú zmluvu na údržbu toho softvéra za 2 mil. eur ročne. Za údržbu, teda, že budú udržiavať v chode ten, tú, ten softvér virtuálnej registračnej pokladne. Tak sa chalani na informa... alebo informatici na Finančnej správe, čo patrila pod ministerstvo spravodlivosti, keď som bol ministrom spravodlivosti, nahnevali a povedali si, že my s takýmito – pardon, ministerstva financií – a my s takýmto biznisom súhlasiť nebudeme (povedané so smiechom), nebudeme ho podporovať a my to naprogramujeme sami. A ten istý softvér, za ktorý Pellegrini kvôli tomu, že zobral úplatok, zaplatil 15,4 mil. eur, my sme naprogramovali za 28-tisíc eur. Keď to chce niekto vypočítať, 15,4 mil. deleno 28-tisíc je 550-krát lacnejšie. Čiže to isté sme naprogramovali za 550-krát lacnejšie, alebo mohli by sme mať 550 takých iných softvérov za tú istú sumu, čo zaplatil Pellegrini, len to je ten rozdiel. My sme nezobrali za to úplatok. Pellegrini zobral úplatok, a tým pádom mu bolo jedno, koľko bude krvácať štátny rozpočet, a za niečo, čo malo hodnotu 28-tisíc zaplatil v mene nás všetkých aj svojich voličov 15,4 mil. eur. Áno, takto fungoval ten štát. Takto títo zlodeji rozkrádali Slovenskú republiku a reálne hrozí, že 30. septembra sa títo ľudia vrátia späť k moci. Ťažko sa hovorí, keď máte o tom istom hovoriť tri hodiny, ale myslím si, že ešte tú polhodinku dám. Takže si to zosumarizujeme. Zažili sme spolu ťažké traumy, teraz nehovorím o tom, o tých ľuďoch, ktorí tu sme, spolu 5,4 mil. ľudí, ktorí tu na Slovensku spolu žijeme. Dostali sme sa k moci preto, lebo ľudia už mali toho plné zuby. Videli zlodejiny, ktoré tu Fico s Pellegrinim páchali, videli, že ich ľudia neváhajú vraždiť nevinných ľudí len preto, lebo novinár, drzý novinár si dovolil písať pravdu a odhaľovať ich zločiny. Systém, ktorý stvorili, dovolil istému Marianovi Kočnerovi, aby si povedal, že on stojí nad životmi a on už dosiahol úroveň boha. Vlastní vedľajší byt vedľa samotného premiéra, robí biznisy, všade si vie vybaviť, aby mu vratky DPH bežali, aby podvody sa neodhaľovali, lebo on je priateľ Roberta Fica a Petra Pellegriniho. Dosiahol taký pocit bohorovnosti, že si povedal, že toho drzého novinára dám odstreliť, lebo jednoducho mne, bohovi na zemi, tu predsa nikto nebude znepríjemňovať život. Objednal si na to nejakú prostitútku Zsuzsovú, s ktorou si istý pán Danko vypisoval oplzlé esemesky a s ktorou sa potom stretal, nebudem riešiť (povedané so smiechom), čo robili, ale tak v tomto prípade si dovolím nesúhlasiť s ľudovou múdrosťou, že proti gustu žiadny dišputát. (Povedané so smiechom.) Ako klesnúť hentak hlboko, tak myslím si, myslím si, že dosť to svedčí o úrovni Andreja Danka, ale tak to už, to už je jeho problém. Ale ani bozkávať výložky – v podstate dospelý človek nerobí. Takže ľudia mali toho plné zuby, s nádejou, s dôverou nám zverili moc, plus-mínus tri roky dozadu, tri roky a jeden mesiac a my sme dostali zároveň do rúk obrovský dar, obrovskú dôveru ľudí a na chrbát naložené najťažšie krízy, aké táto republika od svojho vzniku, a niekedy až teda od tej 1. svetovej vojny zažívala. Opakujem to už ixtýkrát, ale ten covid, to nebola len taká chrípôčka, to bola strašne ťažká zdravotná kríza s ekonomickými dopadmi, zomrelo nám 20-tisíc ľudí, ľudia reálne bojovali o život. Zdravotníci reálne bojovali o životy chorých ľudí v nemocniciach. Ľudia tŕpli o životy svojich príbuzných a státisíce ľudí to mali, mali na vlásku a na konci to nemuseli dať. Zároveň nám hrozili extrémne ekonomické dopady, a ak by sme išli podľa návodu a podľa toho, ako zvládali krízy Fico s Pellegrinim v roku 2008, 2009 a 2010, tak by nám vyrástla nezamestnanosť na viac ako dvojnásobok jako vtedy, keď sme mali tú ekonomickú krízu, a mohli sme sa rozhodnúť, že ľuďom nebudeme de facto vôbec pomáhať. Áno, takto to riešil Fico s Pellegrinim. Ľuďom nepomáhali a oklamali ľudí jednou jedinou pomocou počas vlastne veľkej ekonomickej krízy v roku 2009, a to bolo trápnym šrotovný... šrotovným (povedané so smiechom) za 60 mil. eur. Si predstavte, že jediná pomoc, čo Fico s Pellegrinim vtedy počas prvej vlády Roberta Fica ľuďom dali, vtedy ešte mali vo vláde aj Mečiara, aj Slotu, jediná pomoc bolo šrotovné za 60 mil. eur. My sme len počas covidu na pomoc ekonomike ľuďom, priama pomoc ľuďom, priama pomoc živnostníkom, preplácania kurzarbeitov, aby ľudí neprepúšťali z práce, preplácanie zdravotnej starostlivosti, o ľudí, teda v riziku, či, alebo teda naozaj aj reálne s covidom, dokopy dali 10 mld. eur. 10 mld. eur my – Fico s Pellegrinim 60 mil. eur na šrotovné. Ak by to bola miliarda, tak to je 10 %, ak by to bolo 100 mil. je to 1 %. Oni dali 0,6 % z toho, čo sme dali my počas covidu. Keď si dá niekto otázku, ako je to možné, prečo nepomáhali viacej ekonomike a prečo dovolili, aby o viac ako 100-tisíc ľudí narástol počet nezamestnaných a podobne, no preto, lebo ak by tú pomoc dali ľuďom, by nemohli kradnúť. Čiže radšej oblbli ľudí s jedným šrotovným, 60 mil. eur, ostatné peniažky mali k dispozícii a kradli jak po nebohom. A to je opäť ten ďalší obrovský rozdiel medzi tým, že keď sme do správy dostali krajinu v čase krízy my a v čase krízy, keď ju mali oni, čiže oni v čase krízy – a veľkej krízy, kedy sme mali väčší ekonomický prepad, jako sme mali teraz – ekonomike a ľuďom pomohli 60 mil., my 10-tisíc mil. počas, počas covidu. Následne nám vládli, dobre, bola tam, teda to malé extempore Radičovej vlády, ktorú povalil mistr povalač Suchý... Suchý... Sulík... (Reakcia z pléna.) Šulík či jak? Šulin? (Povedané so smiechom.) Že... (Krátka pauza.) A následne prišli roky hojna, od roku 2012 až do roku 2020, kedy nám vládli v podstate teda dve vlády Roberta Fica – druhá, tretia alebo prvá vláda Petra Pellegriniho, a to bolo osem rokov, naozaj kde nebola absolútne žiadna kríza, kebyže to porovnávam aj s tým biblickým obdobím siedmich hojných rokov, tak povedzme si, že dobre, to bolo to obdobie tých ôsmich hojných rokov, osem rokov žiadne krízy, naozaj akože prudko rastúce príjmy do štátneho rozpočtu, do okruhu verejných financií, a tí ľudia za celý tento čas zvýšili daňový bonus a rodinné prídavky v priemere za celé toto obdobie o 21 centov ročne. Daňový bonus a rodinné prídavky tuším o 23 centov ročne. Dokopy kumulatívne za tých osem rokov zvýšili pomoc na jedno dieťa zo strany štátu, za celé toto obdobie tých ôsmich rokov z... o tuším o 3,48 eura, čiže povedzme že 3,50 eura, nech nežeriem, o štyri eurá. Čiže za osem rokov pridali na jedno dieťa v rodine štyri eurá, ale zároveň mali obrovský, doslova, že... nie, že ropovod, ale peňazovod otvorený do štátneho rozpočtu, kde ich zasypávali peniaze, ktoré prichádzali z daní, z odvodov zamestnancov, živnostníkov, podnikateľov, lebo žiadna kríza, stále ekonomika rástla a dobre rástla v rámci EÚ. Takisto dobrý ekonomický rast, naozaj veľmi, veľmi dobré, hojné, hojné roky. Oni miesto toho, aby tie hojné roky využili na to, že teda buď sa podelia s rodinami s deťmi, alebo sa podelia s inými ľuďmi, ktorí pracujú pre štát, alebo niečo podobné, alebo budú splácať dlhy, ktoré predtým narobili, oni dlhy vytvárali naďalej o miliardy eur každý jeden rok a rodinám kumulatívne za tých osem rokov pridali necelé štyri eurá podpory. My popri všetkých krízach, ktoré sme zažívali, popri covide, Ukrajine, inflácii energetickej kríze, utečeneckej kríze a podobne, sme popri všetkých týchto krízach si povedali, že nieže za osem rokov o štyri eurá, ale my sme z roka na rok zvýšili podporu o 145 eur, 145 eur deleno štyri eurá, kebyže počítame, tak to máme... Čo to je? Tridsať... 34-násobok, 35-, neviem, neviem, to je jedno teraz, skoro 40-násobok, nech 35. Čiže 35-krát viac sme pridali z roka na rok, jako oni pridali za osem rokov. Keď sme to počítali, že pri tom tempe, ako zvyšovali títo skorumpovaní ľudia Fico a Pellegrini, ako zvyšovali rodinné prídavky a daňový bonus rodinám s deťmi, tak by tie deti sa museli dožiť 380 rokov v tom Ficovom a Pellegriniho sľubovanom sociálnom štáte. Si predstavte tie 380-ročné deti, no Matuzalem mal tuším 950 rokov, takže toto by boli už... celkom by sa podľa mňa tak fyzicky podobali tie deti, asi by mali dosť slušné brady, možno by niektorí boli už aj ležiaci, niektorí už možno na vozíčku. Ale predstavme si, že teda teoreticky stále by žili tie 380-ročné deti, Ficove a Pellegriniho deti, a Fico s Pellegrinim by stále tu museli vlastne vládnuť, aby oni tým svojím tempom ako pridávali rodinám s deťmi, aby to teda postupne vyšplhali z tých 45 eur tými 20-centami, aby sa vyšplhali hore na tých 200 eur. Stačilo nekradnúť, stačilo splniť to, čo sme ľuďom sľubovali dlhé roky, že keď raz sa k moci dostaneme, tak nebudeme kradnúť jak po nebohom, smeráci alebo hlasáci, akokoľvek si teraz povedia. A zrazu aj počas tých najväčších kríz sme dokázali nájsť 1,2 mld. eur, ale nielen raz, na každý jeden rok, aby sme dokázali extrémnym spôsobom zvýšiť podporu pre rodiny s deťmi. A to je ďalší dôkaz toho, že... a dôkaz toho rozdielu, ktorý, alebo ukážka rozdielu, ako spravovali štát oni v čase hojna, bez akýchkoľvek kríz, s obrovským rastom daňových, odvodových príjmov, na rodiny s deťmi absolútne kašlali, samozrejme, ale tvárili sa, jako im strašne na nich záleží, ale skutek utek. Boli až tri roky také, kde nezvyšovali podporu voči rodinám s deťmi vôbec. Si predstavte, že v priemere síce to bolo o 20 centov, ale tri roky boli také, že nezvýšili o ani jeden jediný cent. To boli niekde roky okolo 2014-’15-’16. Ani o jeden jediný cent. Si predstavte, že jak to boli obludné bezcharaktery, keď im prichádzali miliardy eur každý rok navyše do štátneho rozpočtu, do rozpočtu Sociálnej poisťovne, zdravotných poisťovní, normálne ich zasypávali prachy a oni sa nedokázali s tými rodinami s deťmi podeliť ani o jeden jediný cent navyše. A nieže jeden rok, ale tri roky ani o jeden jediný cent navyše. A zároveň v tých istých rokoch páchali tie zločiny, o ktorých dnes desiatky ich vlastných ľudí, ich vlastných nominantov svedčia. Čiže rodinám nula eur, nula centov navyše, sami sebe stámilióny eur, čo cucali, cucali, cucali každý jeden mesiac, a za rok v priemere 2,5 mld. eur, čo títo ľudia boli schopní okradnúť slovenské rodiny s deťmi. Ale áno, aj tých dôchodcov, ktorí im v dobre viere stále veria. A toto je ten veľký rozdiel medzi nami a nimi. Medzi ľuďmi, ktorí považujú politiku za službu ľuďom, a medzi mafiou, ktorá niektorá aktívne kradne vo veľkom a má z toho svoj prospech. A niektorí sem prídu a len preto, aby teda mali 5-tisíceurový plat, stláčajú gombíčky, držia chrbát vagabundom, ktorí vo veľkom takýmto štýlom rozkrádali. Ja som si myslel, že medzi nimi, že sa nájde viacero takých, že v ktorých sa to svedomie nejako zobudí, lebo boli niektorí takí, keď si pozriete tak napríklad, moc to nebolo ani medializované, ale mňa to celkom prekvapilo, Fico mal na úrade vlády také, neviem jak sa volal, pán Šipoš tuším, Roman Šipoš, tak. Mal takú pravú roku, ktorý tam vždy pri ňom verne na všetkých tých stretnutiach bol. Tento človek na druhý deň... alebo v deň, keď sa dozvedel alebo bola zverejnená informácia o vražde Jána a Martiny, povedal, že nie, pod toto sa nepodpisujem, a hoci dotedy dlhé roky, možno 15 rokov verne Ficovi slúžil, zo dňa na deň tú obludu skorumpovanú opustil. Jednoducho povedal si, že pod toto sa už nebudem podpisovať, a tým pádom takýmto štýlom sa od neho dištancoval, aj keď už nikdy nenapraví to, že v podstate slúžil človeku, ktorý vo veľkom ten štát rozkrádal, ale povedal si, ďalej to už robiť nebudem. Jednoducho tuto je rubikon, ktorý odmietam prekročiť, a ak by som ďalej slúžil mafii, tak sa podpíšem pod tú vraždu Jána a Martiny. Takýchto ľudí bolo ešte ďalších pár. Niektorí z nich sú dnes kajúcnici a svedčia a zobudilo sa v nich svedomie. U niektorých možno zo strachu pred svojou vlastnou basou a pred spravodlivosťou, ktorá by na nich doľahla, ale to už neriešme. Dôležité je, že dnes rozpletajú celú tú pavučinu a svedčia o tom, aký obludný štát to tu za Fica a Pellegriniho bol. Keď svojho času Andrej Kiska povedal, že Slovensko je mafiánsky štát, bral som to, že trošku to príliš dokresľuje, lebo to, čo spravil Andrej Kiska, úprimne si myslím, že to bol podvod, a sa do dotýkalo to, že teraz to niekto rieši, a myslel si, zato že je prezident, že to asi nikto riešiť nebude. A bral som to tak, že uráža vlastne ľudí, ktorí na Slovensku žijú, a že oni, mafiánky štát znamená, že všetci jak keby sa s tým stotožňujú, ale, ale myslím si spätne, že bol to, bolo to správne vyjadrenie, lebo keď zoberem, že štát z pohľadu štátnej moci, tak to naozaj bol mafiánsky štát, lebo Fico prvé, čo urobil po voľbách v roku 2016, vydal, normálne sprivatizoval Národnú kriminálnu agentúru v prospech šéfa nitrianskej mafie. V prospech hrubokrkej mafie, ktorá je schopná a bola schopná urobiť čokoľvek. Čiže bol to zrejme mafiánsky štát a v takomto štáte sme spoločne žili. Ale chcel som povedať to, že som očakával, možnože aj niektorí ľudia, ktorí tu verne dlhé roky slúžili SMER-u, tak že sa zobudia a začnú pomenovávať tie hriechy, ktoré, ktorých boli svedkami. Ale pochopil som, že takýchto ľudí by sme tu márne hľadali, že márne tu budeme hľadať ľudí, pre ktorých svedomie má väčšiu hodnotu jak ten 5-tisíceurový plat, pre ktorých svedomie, svedomie má väčšiu hodnotu jako ten ich strach pred tým, že by možno niekto na ulici zrazu na nich krivo pozeral, že ich svedomie má väčšiu hodnotu ako strach z toho, že sa im Fico s Pellegrinim, alebo s tými mafiánmi, pre ktorých slúžili, že by sa im nejakým spôsobom, im alebo ich rodinám, pomstil. Tým pádom sa títo ľudia pod to podpisujú a mňa to mrzí, lebo mal som pocit, že niektorí ľudia aj medzi poslancami SMER-u ako by si neboli vedomí toho, obludnosti alebo rozmerov toho zla, ktorému slúžia. Ale tým, že sa za tie roky ani raz neboli schopní prejaviť, že neboli schopní položiť svoj poslanecký mandát, možno urobiť jedno vyhlásenie alebo len fakt ticho odísť, tak dnes viem, že sú to kolaboranti, sú to spolupáchatelia, ktorí jednoducho buď to svedomie nemajú, alebo nemajú dosť odvahy na to, aby takýto krok urobili. Zároveň, aby som vlial do toho trošku, by som povedal, optimizmu, tak síce na jednej strane, áno, reálne nám hrozí to, čo som tu už dnes 10-15-20-krát z rôznej strany popísal, a to je návrat hrubokrkej mafii v spolupráci s fašistami k moci a reálne až získanie ústavnej väčšine týchto ľudí vo voľbách, na druhej strane ten až živočíšny strach Roberta Fica, ktorý sa prejavuje v tej mimoriadnej angažovanosti a snahe pomaly dôchodcu, ktorý teda... mimoriadne až taký, by som povedal, takej motorovej myši, že sa snaží akože stále niečo robiť a bojovať, a upozorňovať. To je jedno, teda že či už výmysly-nevýmysly, samozrejme, že klame od ráno do večera. Ale že ten obrovský strach a tá motivácia, ktorá sa prejavuje do takéhoto konania, svedčí o tom, že ak sa nám podarí uchrániť Slovensko pred návratom mafie, ten domček z karát mafiánskeho štátu, ktorí tu oni vybudovali, lebo nemyslíme si, že my sme ho už rozobrali do šrófikov, to sú stále tisícky ľudí, ktorých oni majú v systéme nasadených, tak ten domček z karát sa definitívne rozsype. Neviem si predstaviť, že by tu Fico sa hral ešte ďalšie štyri roky na motorovú myš a bojoval by z opozície za to, aby teda nejakým spôsobom sa dostal k moci. Ak nám sa podarí teraz uchrániť Slovensko pred návratom tejto skorumpovanej mafie k moci za pomoci fašistov, verím, že definitívne Slovensko od mafie, tejto politickej mafie očistíme. Čiže to bolo možno také to zrnko optimizmu, ktoré som vám tak trošku chcel vliať do duše, že je to síce zúfalé, to, čo nás čaká, a bude to, bude to veľmi ťažké, a bude to veľmi ťažký boj, ale pevne verím, že keď ho spolu vyhráme, tak, tak zabránime tomu, aby, alebo dokonáme vlastne tú očistu slovenskej spoločnosti od vplyvu mafie, ktorú, ktorej štát Robert Fico s Petrom Pellegrinim bez hanby vydal. Technická pauza, prepáčte. (Krátka pauza. Rečník sa napil vody z pohára.) Chcel som sa prihovoriť Romane, jak išla okolo, najmä som jej chcel dať otázku, že či si je vedomá a čomu ide slúžiť, ale keďže medzičasom opustila túto miestnosť, tak už sa jej prihovárať nebudem, ale teda chcel som zosumarizovať, mám posledných osem minút, je mi to veľmi ľúto. Chcel som zosumarizovať dôvody predloženia tohto návrhu a hlavne teda to, že čo nás k tomu vedie, aby sme sa snažili možno aj takýmto šokujúcim spôsobom otvoriť otázku dôležitosti volieb, ktoré nás spoločne 30. septembra čakajú. Takže máme za sebou extrémne ťažké krízy, zranenú spoločnosť, proti sebe mafiu v politických tričkách, ktorá sa obáva o svoj pobyt na slobode, desiatky mimoriadne vplyvných ľudí, ktorí rozkrádali Slovenskú republiku v súčinnosti s touto politickou mafiou a vedia, čo všetko spáchali. A vedia, že ak to nezastavia, ak spravodlivosti cestu nezahatajú, tak v tom prípade reálne môžu skončiť niekde v base. Zároveň máme proti sebe desiatky médií, kľúčových médií... Romana, nebal nám toho Milana. Desiatky kľúčových médií... Ja som teraz myslel, politicky aby ťa nebalila, aby si sa nedal na zlé cestičky ako ona. (Reakcie z pléna.) Jaj, tak. (Ruch v sále. Zaznievanie gongu.) Jedine tak to beriem. Dobre. Čiže máme proti sebe desiatky médií, ktoré sú priamo v područí oligarchov. Za najnebezpečnejšieho z týchto oligarchov považujem Jaroslava Haščáka, ktorý cez svoj News and Media Holding ovláda desiatky naozaj veľmi čítaných, kľúčových slovenských médií, ktorý ukázal za posledné roky, že sa neštíti absolútne ničoho a je schopný manipulovať s čímkoľvek. Vymýšľa si čokoľvek, doslova na objednávku písať v prospech mafie zo SMER-u, HLAS-u, skorumpovanej SaS alebo Republiky. A je schopný na objednávku písať proti... alebo dať písať svojim redaktorom proti nášmu hnutiu alebo proti jednotlivým politickým predstaviteľom z nášho hnutia. Čiže máme proti sebe mimoriadne motivovanú mafiu, ktorá stojí za politickými stranami, ktoré roky rozkrádali štát, máme proti sebe mimoriadne motivovanú mafiu, ktorá niektorá bola aj medzičasom okúsila pocit väzby, ako istý Haščák, ktorý vlastní kľúčové médiá, ktoré vytvárajú verejnú mienku alebo formujú verejnú mienku. Máme proti sebe mimoriadne motivovaných skorumpovaných ľudí ako Peter Pellegrini a Robert Fico, ktorí vedia, ako rozkrádali tento štát, a vedia, čo spáchali, a vedia, že premlčacia doba ich zločinov je 20 rokov, takže potrebujú čím skôr sa vrátiť k moci. Máme proti sebe mimoriadne motivovaných fašistov z Republiky, ktorí slúžia tým istým oligarchom, ktorí vlastnia a ovládajú SMER a HLAS, ktorí túžia po tom, aby získali podiel na moci a mohli spravovať tak štát jako tréner Černákových vrahov Suja, kedy rozpredal 102 stavebných strojov vo vlastníctve Banskobystrického samosprávneho kraja za jedno jediné euro v prospech svojho kamaráta bez akejkoľvek súťaže. Čiže máme proti sebe strašne veľa ľudí, ktorí chcú Slovensku ublížiť, chcú sa dostať k moci, chcú zabezpečiť svoj vlastný prospech, prospech oligarchov, ktorým dlhé roky slúžia. Zároveň máme na druhej strane ľudí, ktorí, 4,4 mil. ľudí, z ktorých zvyčajne skoro 2 mil. ľudí nechodia voliť. A za súčasnej situácie po všetkých tých traumách, krízach, ktoré sme spoločne s týmito ľuďmi prežívali, a na státisíce ľudí tie krízy veľmi zásadným spôsobom doľahli, tak máme naozaj reálnu hrozbu, že 2,5 mil. ľudí nepríde k voľbám voliť a rozhodne, necelé dva milióny ľudí rozhodnú o ďalšom osude Slovenska. Za situácie, keď nebudeme ľudí burcovať k voľbám, keď neurobíme aj nemožné pre to, aby ľudia prišli voliť, sa obávam, že tie voľby dopadnú katastrofou pre Slovensko, reálne príde k zmene režimu a strany ako SMER, HLAS a REPUBLIKA na základe objednávky oligarchov, ktoré pasú predstaviteľov týchto politických strán, sa dajú dokopy a budú mať ústavnú väčšinu v tomto pléne. Nechcem sa toho dožiť, preto som tu dnes sa snažil tri hodiny k vám, tri hodiny k vám prehovárať sprava, zľava, spredu, zozadu, aby som nejakým spôsobom vo vás vyburcoval záujem o to, aby sme spoločne o osud Slovenska zabojovali. Bohužiaľ, pri kolegoch z SaS očakávať schopnosť bojovať za záujmy krajiny, to som už vzdal. Povalili tri protikorupčné vlády, či to bola Radičovej vláda, Matovičovej... Matovičova alebo Hegerova, a budú to robiť do vtedy, dokedy im ľudia dajú šancu vo voľbách. Čiže chcel by som aj demokraticky cítiacich ľudí, ktorí to myslia so Slovenskom dobre, poprosiť, presný opak toho, čo som prosil vždy posledných 30 sekúnd toho najcennejšieho času vždy pred voľbami, dnes by som ich chcel poprosiť, aby ten hlas zbytočne nehádzali mafii, aby nevolili sluhov mafie, ktorí vždy na objednávku každú protikorupčnú demokratickú vládu, ktorej sú súčasťou, povalia. Hlas daný SaS je hlas daný de facto mafii v týchto voľbách, poďme naozaj spočítať sily, poďme sústrediť pozornosť na, na pár strán, ktorým ten hlas dáme, a, samozrejme, od týchto predstaviteľov vyžadujme, že keď im raz ten demokrat hlas vo voľbách dá, že ten hlas neskončí nakoniec v HLAS-e, že ten hlas neskončí nakoniec v náručí mafie. A keď tu vidím pána Miroslava Kollára, by som sa ho z tohto miesta chcel prihovoriť, že bolo by fakt namieste, aby nespochybňoval slová svojho vlastného predsedu a uznesenie, ktoré bolo prijaté na sneme Demokratov, o tom, že strana Demokrati nepôjde v žiadnom prípade po voľbách s HLAS-om, lebo to, čo ste predviedli vy pri odpovedi pani Kajtárovej, kde ste si robili z nej srandu o tom, jak vy sa budete snažiť, aby ste neišli s HLAS-om, a kde sa vás explicitne opýtala, že či teda viete vylúčiť, že pôjde... nepôjdete s HLAS-om, tak ste je povedali, že vám je to ľúto, a hrali ste, presne som za vami tam videl charakter Bélu Bugára alebo Radoslava Procházku, ktorí bez najmenšieho problému po voľbách hlasy svojich demokratických voličov predá alebo dá k dispozícii v prospech mafie. A HLAS je mafia. Je taká istá mafia ako SMER. Je to tá istá obluda, ktorá tu dvanásť rokov rozkrádala túto krajinu a ktorá je zodpovedná za smrť Jána a Martiny, takže bol by som veľmi rád, aby aj tie nové strany, ktoré vznikajú, a v tomto prípade Demokrati, aby si držali svoje slovo, aby jednoznačne vylúčili, že s mafiou po voľbách v žiadnom prípade nepôjdu, že to nebude o tom, že po voľbách zrazu si povedia, no, tak musí zasadnúť náš demokratický snem a my demokrati ako demokraticky rozhodneme a odporúčam, aby sme hlasovali radšej tajne, lebo to je vlastne najviac demokratické, hops, vyšlo z toho, že máme ísť s mafiou, joj, tak nám je to ľúto, ale my sme predsa demokrati, my teda s tou mafiou sa obetujeme a s tou mafiu pôjdeme. Naozaj ľudia si zaslúžia počuť od politikov, že áno je áno, nie je nie, a bol by som veľmi rád, aby na strane, na tej správnej strane brehu, na tom demokratickom brehu, ktorý sme sa snažili vždy bojovať proti mafii, korupcii, ktorú tu Fico a Pellegrini páchali, aby sme sa zomkli, aby sme jednoznačne vedeli vylúčiť akúkoľvek spoluprácu s mafiou zo SMER-u, z HLAS-u, samozrejme, s fašistami z Republiky a spol... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim)