D. Jarjabek, poslanec: (2006-09-05):
Náš čas je vzácny, a tak dovoľte, aby som predniesol úvodné slovo spoločne k tlači 48 a 49, pretože navrhovaná novelizácia, ako som už povedal, zákona o Slovenskom rozhlase a Slovenskej televízii sú prakticky identické, a teda aj argumentácia platí pre oba prípady nezmenene. Stalo sa už tradíciou v tomto ctihodnom zhromaždení vždy na začiatku volebného obdobia novelizovať zákony o verejnoprávnych médiách. Predložená novelizácia je však netradičná v tom, že nevytvára cestu k výmene Rady Slovenskej televízie a Rady Slovenského rozhlasu, ale rieši aktuálne problémy, ktoré vyplývajú z nedomyslenosti vládnych návrhov zákona o Slovenskej televízii a Slovenskom rozhlase, ktoré sme prijímali pred troma rokmi. Jedným z kľúčových ustanovení zákonov z roku 2003 bolo prenesenie kompetencie voliť a odvolávať riaditeľov verejnoprávnych médií z pléna Národnej rady na Rady Slovenskej televízie a Slovenského rozhlasu. Nezišlo nám však vtedy jednoducho na um, že môže nastať situácia, keď rady nie sú schopné ani pri opakovaných voľbách vybrať vhodného kandidáta, ktorému by vyslovila dôveru dvojtretinová väčšina radcov. Nechcem tu teraz nahlas dumať o tom, prečo sa tak stalo v prípade Slovenského rozhlasu, ani predvídať, či sa čosi podobné stane alebo nestane v Slovenskej televízii. Rozhodne však asi každý z vás pripustí, že nie je celkom normálne, aby verejnoprávne médiá, ktoré na jednej strane majú veľký a nezastupiteľný vplyv v spoločnosti a na strane druhej disponujú cez koncesionárske poplatky a ďalšie príjmy pomerne veľkým objemom zdrojov, ktorý je porovnateľný s prostriedkami, ktoré na svoju hlavnú činnosť získava z rozpočtu napríklad ministerstvo kultúry, že teda nie je celkom normálne, aby takéto inštitúcie na dlhé týždne a mesiace opanovalo de facto bezvládie a právo prijímať rozhodnutia – a môže ísť aj o rozhodnutia nezvratné a zásadne meniace situáciu – prešlo na osoby, ktoré nikto do čela verejnoprávnych inštitúcií nevolil a ktoré sa teda ani nemajú komu za svoju činnosť zodpovedať. Videl som na internete v čase neúspešných opakovaných volieb riaditeľa Slovenského rozhlasu niekoľko akože „vtipných komentárov“, že vlastne ten riaditeľ je zbytočný, pretože rádio vysiela aj v čase, keď ho nemá, teda toho riaditeľa, a čítal som tam aj zopár povzdychov potom, keď sa už teda riaditeľku zvoliť podarilo, že vlastne lepšie bolo bez riaditeľa. Teraz však debata nie je o tom, či sa niektorému politickému zoskupeniu v tejto snemovni zdá byť ten či onen funkcionár „dobrou voľbou“, alebo či by sme si na jeho poste vedeli predstaviť niekoho iného. Ide o principiálne riešenie preto, lebo žiadna inštitúcia a tobôž verejnoprávna inštitúcia takéhoto kľúčového významu by nemala byť dlhší čas bez kompetentného vedenia. Preto obe navrhnuté novelizácie majú dve základné ustanovenia. Dávajú radám Slovenského rozhlasu a Slovenskej televízie kompetenciu schváliť do funkcie štatutárneho zástupcu, ktorý inštitúciu bude riadiť v medziobdobí, teda do nástupu nového riadne zvoleného riaditeľa. Rada Slovenského rozhlasu a Rada Slovenskej televízie, ako teda chcem veriť, kompetentné a zodpovedné zoskupenia ľudí, ktorým Národná rada dala dôveru, aby voči týmto mediálnym inštitúciám vystupovali ako reprezentanti koncesionárov, dostanú právo a povinnosť riešiť zastupovanie riaditeľa v čase, keď túto funkciu nikto nevykonáva. Dámy a páni, kolegyne, kolegovia, aby som nezdržoval, vieme, že aj v Slovenskom rozhlase i v Slovenskej televízii je situácia veľmi zložitá a koncesionári oprávnene prejavujú svoju nespokojnosť s programovou službou, ktorú ponúkajú. Problémy oboch verejnoprávnych inštitúcií majú hlboké korene a navrhovaná novelizácia oboch zákonov nebude tým čarovným prútikom, po dotyku ktorého bude ozaj teda stav ideálny. Riešia však dva dôležité segmenty a som si istý, že ich prijatím sa v mediálnom prostredí zasa o kúsok posunieme k objektivite a zodpovednosti. Preto si vás dovoľujem požiadať o súhlas s oboma návrhmi. Ďakujem za pozornosť.