Matovič, Igor, poslanec NR SR (2012-06-26):
Vážená pani podpredsedníčka, milé dámy, milí páni, v podstate vystúpením v rozprave chcem reagovať na Alojza Hlinu, a keďže by som to nestihol vo faktickej poznámke, tak som si dovolil túto formu, ale nebudem dlhý. V druhých kluboch to asi nie je zvyčajné, ale u nás je to moderné alebo toto je to nóvum, ktoré sme do parlamentu doniesli, že v klube máme rozličné názory na rozličné veci a vôbec sa za to nehanbíme a možno z tohto pohľadu reprezentujeme tak trošku viacej, keď raz parlament reprezentuje názor ľudí na Slovensku, tak náš klub je taký trošku ako keby parlament v parlamente. U nás sú na niektoré veci aj iné názory a vôbec sa za to nehanbíme a nepovažujeme to za našu slabinu. Je tu niečo, tá vnútorná demokracia, ktorá dovoľuje ľuďom v klube vysloviť svoj názor a nebáť sa za neho. Niečo práve, čo nás robí vnútorne silným, že nedusíme ten svoj názor, nebojujeme proti nemu vlastnému, a jednoducho u nás v klube je dovolené mať svoje vlastné svedomie, svoj vlastný názor. A práve preto v tejto veci napríklad vyslovím názor, ktorý je iný, ako je názor Alojza Hlinu, a nehanbím sa za to. To, čo Alojz načal, že vystúpil proti politickým nomináciám, že sa mu nepáči, že tu máme hlasovať teda bez toho, aby sme toho človeka poznali, samozrejme, s tým súhlasím. My štyria sme v predošlom volebnom období veľakrát vystupovali proti politickým nomináciám, aj keď nikomu druhému to nevadilo a nazývali sme politické nominácie ako rakovinu slovenského politického systému. Naozaj si myslím, že každý z nás, keď si úprimne dá ruku na srdce, tak uzná, že nie je pravdepodobne zdravé, lepšie povedané, je choré, keď po každej zmene vládnej moci nastáva zemetrasenie na úradoch a tisícky, pomaly desiatky tisíc ľudí vyvolane, následne musia zmeniť svoje zamestnanie a pomaly upratovačka sa bojí, aký šéf na úrad príde a ktorý nakoniec jej šéf ju vymení, lebo nebola niekomu politicky po vôli. Pravdepodobne za tejto situácie, keď takto našej úrady fungujú, že vždy tí ľudia sa boja vysloviť názor, lebo by sa mohli dostať do politickej nemilosti svojho šéfa alebo teda svojho nadriadeného, tak pravdepodobne neprispieva ku kvalitnému výkonu práce úradníkov na úradoch. Čiže z tohto pohľadu ja pevne verím, že ktokoľvek v tejto sieni, kto naozaj to úprimne myslí so záujmami Slovenskej republiky, uzná, že politické čistky akejkoľvek vlády – modrej, červenej, akejkoľvek – nie sú namieste, nie sú správne a mali by sme s tým niečo robiť. Toto bol aj cieľ náš, keď sme v minulom volebnom období na tento problém upozorňovali a aj do budúcna upozorňovať budeme. Len teraz je otázka to, že naozaj ako ho riešiť? Buď teda môžeme to riešiť tým, že tieto nominácie, ktoré teda napríklad má parlament na starosti, že budeme si tých ľudí pozývať tu, aby za týmto pultom vystúpili, tu sa môžem zhodnúť s pánom Jánošom, myslím si to, bolo by to naozaj o 5-minútovom divadielku. Vieme sami, že keď vám príde aj na pohovor človek, ktorý je „nabrífovaný“ od profesionála, ktorý mu povie, čo má rozprávať, tak päť minút vám bude rozprávať niečo, a vyvolá u vás také pocity, že naozaj je fundovaný a je dobrý. Omnoho lepší podľa mňa spôsob je to, čo niektoré politické kluby alebo kluby politických strán aj využívajú, je prizvanie si prípadných kandidátov k sebe na klub. Čiže prizvať si ho, vyzvŕtať ho pol hodinu, hodinu, dve hodiny, desať hodín a pýtať sa na všetko možné a máte omnoho lepšiu možnosť poznať toho daného človeka v konfrontácii názorov. Tretia možnosť je zrušiť politické nominácie úplne, ale dopredu uznávam, že asi to nie je reálna cesta. Možno, ak by sme sa dohodli na nejakom rozumnom kompromise, hovorím, dohodli možno v naivnej viere, ale pevne verím, že raz sa tento parlament na tom zhodne, že to nie je správne meniť tisícky ľudí a dohodneme sa na mechanizme, kde sa povie, že áno, o. k., zmení sa vláda, tak týchto dvesto pozícií automaticky si politická strana môže menovať a spadajú čisto, vlastne sú to nejaké politické funkcie, ministri, štátni tajomníci, ja neviem, vedúci úradov ministerstiev, naozaj títo ľudia, ale že bude to mať niekde určitú hranicu a tam povieme stop, ďalej to už bude o odbornosti a spravíme tú pevnú hranicu a necháme úradníkov na úradoch, aby si žili svoj život a, samozrejme, budeme od nich vyžadovať, aby dodržiavali zákon. Lebo naozaj sa mi nepáči to, keď veľakrát podľahneme takému, podľahneme, hovorím, podľahneme ako politici takej argumentácii, že veď je logické, aby sme si dosadili svojich ľudí, lebo musia to byť ľudia „sžití“ s našim volebným programom a „sžití“ s tým, čo presadzujeme, s našou ideológiou, aby napĺňali naše ciele, našu víziu. A to je hlúposť, by sme od úradníkov na úradoch mali vždy vyžadovať, aby dodržiavali zákon, nie aby dodržiavali alebo mysleli tak, ako myslí ich politický chlebodarca. Čiže v tomto určite nesúhlasím, lebo ak dáme úradníka vykonávať, ja neviem, post šéfa úradu práce a ten má dobre napísané zákony, kde nemôže, niečo nezáleží čisto od nejakého ľudského rozhodnutia, tak sledujme toho úradníka, či dodržiava zákon, nie, že či je sociálny demokrat, alebo nejaký pravičiar. A toto si myslím, že by malo byť našim cieľom, aby na konci takto sme pristupovali k úradom. Viem na druhej strane, že je veľmi také ľúbivé od politických strán mať túto moc dosadzovať si ľudí a takýmto spôsobom ťahať nitky na tých úradoch. Je príjemné, keď pochádzam z nejakého okresu a mám svojho kamaráta, svoju sesternicu alebo kamarátovu svokru šéfku daňového úradu. Vždy už tí moji známi pristupujú ku mne inak, ak vedia, že takúto nitku ťahám, ale nie je to fér. Nie je to fér voči tým úradníkom, keď úrad nevedie ten najlepší, ale vedie ten najlojálnejší alebo ten, ktorý je vždy teda prisluhovač danej politickej strany. A hovorím to na všetky politické strany, aby sme teda boli na istom. Takisto si myslím v tejto súvislosti, že by sme mohli ukázať a urobiť také gesto, že začneme bojovať proti politickým nomináciám a jednu funkciu, ktorá je vrcholná ústavná funkcia, a to je funkcia prezidenta, že by sme ju nechali ľuďom k dispozícii. Že politické strany na prejav toho, že to myslia možno s bojom proti politickým nomináciám vážne, takže by sme sa navzájom dohodli a povedali by sme, nebudeme nominovať nikoho na funkciu prezidenta a necháme tento úrad naozaj občanom, nech si ľudia zvolia, nech si vyberú spomedzi seba naozaj skutočného občianskeho kandidáta, nemyslím takého teda, že ktorý niekedy politikom bol alebo dlhé roky je radovým členom politickej strany, rýchlo odovzdá stranícku knižku a bude sa tváriť, že je občiansky kandidát, ale naozaj skutočne občianskych kandidátov, ktorí medzi nami sú a ktorí by boli vhodní zastávať tento úrad a dali by sme túto najvyššiu ústavnú funkciu ľuďom na Slovensku. A myslím si, že by to bolo sympatické gesto od nás všetkých a žiadnej politickej strane nič by sa nestalo, ak by sme nemohli si povedať, že ten prezident je náš. A možno nesúvisiac, ale chcel som aj na tento problém upozorniť alebo teda dať vám myšlienku, nad ktorou, by som poprosil, keby ste sa zamysleli, či by nebolo vhodné úrad prezidenta naozaj nechať ľuďom, nech si ľudia zvolia svojho prezidenta a politické strany by dali ruky od toho preč. Keďže som tu vymenoval možnosti možno, ako sa postaviť voči boju proti politickým nomináciám aj teda tuná alebo k takému zneužívaniu parlamentu na hlasovaciu mašinériu a keďže si myslím, že aj dnes existuje možnosť, ako poslanec môže si vypočuť svojho kandidáta, alebo kandidáta, ktorý je navrhnutý v pléne, a to je teda cez vystúpenia, alebo požiadať ho o vystúpenie na klube, tak si myslím, že akékoľvek teátra typu búchanie po stole, nie je namieste. Jednoducho v prvom rade sa treba zamyslieť nad sebou, či sme využili všetky možnosti na to, aby sme si daného kandidáta vypočuli a ak sme ich využili, o. k., búchajme s topánkou po stole, ak sme ich nevyužili, nemáme na to morálne právo.