Novotný, Viliam, poslanec NR SR (2014-03-18):
Ďakujem pekne. Dámy a páni, tak rád by som pokračoval teda tam, kde som skončil pred hlasovaním. Hovorili sme o dlhodobej starostlivosti, hovorili sme o tom, že prijímateľ sociálnych služieb, teda klient v sociálnom zariadení, ktorý potrebuje túto ošetrovateľskú starostlivosť, je trochu iný ako bežný pacient. Pacient si totižto vie vybrať zdravotnú starostlivosť a poskytovateľa zdravotnej starostlivosti, keď má, keď nemá jeho poisťovňa zmluvu s poskytovateľom zdravotnej starostlivosti, tak jednoducho pôjde do iného, k inému poskytovateľovi zdravotnej starostlivosti, do iného zdravotníckeho zariadenia, aby dostal túto zdravotnú starostlivosť. V prípade ľudí, ktorí sú vo vysokom stupni odkázanosti v zariadení sociálnych služieb to zjavne nie je možné. Oni proste dostanú tú ošetrovateľskú starostlivosť v tomto sociálnom zariadení a to, či bude alebo nebude za ňu zaplatené, závisí od toho, či sa zdravotná poisťovňa dohodne s daným sociálnym zariadením, či vznikne medzi nimi zmluvný vzťah. (Ruch v sále.) Ja si myslím, že táto formulácia, nechcem ísť do nejakých vážnych ústavných súvislostí, ale myslím si, že do určitej miery naďalej ohrozuje ústavné právo na bezplatnú zdravotnú starostlivosť z verejného zdravotného poistenia pre týchto klientov sociálnych zariadení. Oni budú naďalej v situácii, že sú rukojemníkmi tohto celého systému, ktorý sa nastaví po tejto novelizácii. Ja by som preto rád prišiel s nejakými návrhmi a ponúkam ich a myslím si, že to celé, čo by sme mali začať robiť, je trošku zmeniť fungovanie tohto systému. Často je to o tom, že inštitucionalizujeme fungovanie jak zdravotníckych, tak sociálnych zariadení, ale aj pozície zdravotných poisťovní. Skôr by som sa na to pozrel z pohľadu toho klienta, ktorý potrebuje danú službu v sociálnom zariadení. Navrhujem preto, aby on bol nositeľom tej služby a tých peňazí, ktoré prídu zo zdravotnej poisťovne. A je vlastne úplne jedno, v ktorom sociálnom zariadení sa bude nachádzať. Ak je tá služba indikovaná, ak je, praktický lekár indikuje takúto ošetrovateľskú starostlivosť, a tak za takouto ošetrovateľskou starostlivosťou musia ísť aj peniaze. Nehovoríme o malom objeme peňazí, reálne sa to týka podľa odhadov, ktoré máme k dispozícii, 34-tisíc klientov zariadení sociálnych služieb, pri ktorých alebo pre ktorých sa vykoná 100-tisíc ošetrovateľských úkonov, a ten odhad ministerstva zdravotníctva je 2,6 mil. eur ročne, čo teda nie je málo peňazí ani pre zdravotné poisťovne, ale nie je to málo peňazí ani pre sociálne zariadenia. Záverom mi teda dovoľte konštatovať to, že tento proces, o ktorom som hovoril na začiatku, proces postupného presadzovania dlhodobej starostlivosti v našej legislatíve tu máme 10 rokov. V 2004. roku sa podarilo do zákona o poskytovateľoch zadefinovať, že v sociálnom zariadení je možné poskytovať zdravotnú starostlivosť. Treba povedať, že žiaľ, zákon o sociálnych službách počas prvej Ficovej vlády, počas pani ministerky Tomanovej, neriešil túto problematiku dlhodobej starostlivosti v zariadeniach sociálnych služieb. Za vlády Ivety Radičovej sa znovu urobil prvý významný krok, teda umožnili, založili sa alebo položili sa základy a podmienky, za akých možno v sociálnych zariadeniach poskytovať zdravotnú starostlivosť. Po dvoch rokoch diskusií prichádza dnes ministerstvo zdravotníctva po nejakom polroku od novelizácie zákona o sociálnych službách s ďalším posúvaním v zmysle takom, že sú jasne zadefinované výkony ošetrovateľskej starostlivosti, ktoré na základe indikácie lekára môžu byť poskytnuté v sociálnom zariadení zdravotníckym pracovníkom zamestnaným v tomto zariadení. Problém je, že naďalej neriešime zásadnú otázku, na ktorej stojí a padá celá táto problematika, a to je, aby za klientom prišli aj peniaze zo zdravotnej poisťovne. Ak tú službu dostane, ak tá služba je poskytnutá kvalifikovaným zdravotníckym pracovníkom v sociálnom zariadení, ak je indikovaná a pacient je poistencom danej, v tomto prípade klient je poistencom danej zdravotnej poisťovne, tak jednoducho musia za ním prísť aj tieto peniaze. Riešenie budeme musieť hľadať, ja prídem aj s konkrétnymi návrhmi v druhom čítaní. Ale bol by som hlavne rád – prvé čítanie o filozofii zákona –, aby sme pochopili problém, ktorý tu máme, aby sme pochopili problém, že kým nevyriešime nárokovateľnosť peňazí za poskytnutú službu, tak reálne nevyriešime znovu nič. Budeme mať nejaké indikácie, budeme mať nejaký vybudovaný systém, ale to, či prídu alebo neprídu do daného sociálneho zariadenia peniaze na poskytnutú ošetrovateľskú zdravotnú starostlivosť, bude na vzťahu dvoch inštitúcií. Nie na tom, ako kvalitne je táto služba poskytnutá. Nie na tom, či pacient to potrebuje alebo nepotrebuje. Takže, dámy a páni, myslím si, že je v záujme aj ministerstva práce, sociálnych vecí, aj ministerstva zdravotníctva, ale aj nás všetkých, ktorých buď rodinní príslušníci a známi potrebujú dlhodobú starostlivosť, alebo možno raz ju aj my budeme potrebovať, túto dlhodobú starostlivosť, keď sa toho dožijeme, aby ten zákon nebol len na papieri, aby to nebola len teória, ako by to malo fungovať, ale aby aj v praxi naozaj fungoval a aby zdravotná starostlivosť, ktorá je poskytnutá odkázanému klientovi v zariadení sociálnych služieb, bola aj reálne zaplatená. Ďakujem veľmi pekne za pozornosť.