Sopko, Miroslav, poslanec NR SR (2017-06-13):
Vážený pán predsedajúci, ctené panie poslankyne, vážení páni poslanci, nedá mi opätovne konštatovať, že tak ako vždy, keď sa jedná o školstvo, sme v tejto naozaj komornej atmosfére. (Reakcia navrhovateľa.) Áno, pán minister. A keďže sme v prvom čítaní, kde sa rozoberá skôr ten filozofický obsah a potreba tohto zákona s jednotlivými cieľmi, ktoré sú v ňom načrtnuté alebo podrobnosti, potom o nich diskutujeme skôr v tom druhom čítaní. Na začiatok si dovolím možno prehnane poznamenať, že som optimista. Som optimista hlavne v tom, že určité veci sa konečne hýbu, že aj, alebo jednotlivé konania v rámci pripomienok ukázali obrovskú energiu a prácu ľudí, ktorým na školstve záleží a je ich stále ešte dosť. A zasypali doslova a do písmena ministerstvo jednotlivými návrhmi opatrení, ktoré pevne verím, ak by sa prijali v hojnejšom počte, tak máme omnoho dokonalejší zákon pred sebou. Vo svojom vystúpení sa chcem venovať len niekoľkým oblastiam, čiastočne už niektoré tu boli spomenuté, ale mňa mierne ešte stále trápia, že nie sú plne poriešené. Už tu bol spomínaný ten nešťastný príspevok na výchovu a vzdelávanie detí materských škôl. Toto opatrenie sa odrazu v návrhu zákona ocitlo, presnejšie jeho účel aj viazanie tohto príspevku v § 6b sa ocitlo kdesi mimo, na čo som aj reagoval v médiách na základe podnetov učiteliek a riaditeliek materských škôl, ktoré sa naozaj reálne obávajú, že ak vypadne účelovosť tohto príspevku, tak sa stane len toľko, že naozaj peniažky, ktoré majú prísť na výchovu a vzdelávanie detí materských škôl, tak sa z nich budú sanovať iné veci, energie, svietenie, kúrenie, k čomu ale tento príspevok pôvodne nebol zameraný. Tento príspevok podľa najnovšieho prieskumu, ktorý aj nám poslancom vo výbore pre vzdelávanie došiel e-mailom od Slovenskej komory učiteľov, veľmi značné percento riaditeliek materských škôl sa obáva, že jednoducho bude sa míňať svojmu účelu, pretože ak štát dáva peniaze na dieťa v materskej škole a ja oceňujem, že už sa táto kategória rozširuje aj o deti zo sociálne znevýhodneného prostredia, je tu teda viac peňazí. Ak je tu táto vážna obava, potom niečo nie je v poriadku v našom systéme, keď v skutočnosti si priznávame tým, že odstraňujeme túto účelovosť, že jednoducho tieto školy to musia vykryť za každú cenu práve z tých peňazí, ktoré budú mať po ruke. Pričom naopak, keby to bolo na nich, tak by ešte rozšírili jednotlivé opatrenia, na čo by sa tento príspevok mal využívať. Z prieskumov vyplýva, že väčšinou ho využívajú práve na vybavenie jednotlivých miestností v škôlkach, kde prebieha táto činnosť, menej už na nákup jednotlivých pomôcok, teda hlavne dedaktických, ale pre mňa osobne, pre mňa osobne je dôležité, aby sme dali signál týmto ľuďom, že tento príspevok sa neminie svojmu účelu, pretože on sa aj tak naozaj volá. Je to príspevok na výchovu a vzdelávanie. Pokiaľ si chceme priznať, že naozaj sa má využívať aj na niečo iné, tak zmeňme názov, ale pokiaľ je naozaj príspevkom na výchovu a vzdelávanie, tak nech slúži práve k tomuto účelu. Ďalšou vecou, ktorú verím, že po diskusii a jednotlivých jednaniach bude možné otvoriť, sú vychovávateľky školských klubov detí, kategória pracovníkov a hlavne pracovníčok, na ktoré sa stále zabúda. Už od roku 1998 sa vychovávateľky z praxe snažia poukázať na závažné problémy, s ktorými sa vo svojej praxi stretávajú. Vypichnem najmä nereálne stanovený úväzok a nemožnosť jeho naplnenia na 100 %, rôzne diskriminačné praktiky, ktoré sú pri prepočítavaní hodín, pri dopĺňaní úväzkov vyučovacou povinnosťou v škole, vysoké počty detí v oddelení, spájanie oddelení za účelom šetrenia finančných prostriedkov alebo aj nedostatočný odborno-metodický servis zo strany štátu. Nechcem dávať rozumy, ale minimálne, minimálna vec, ktorú môžeme pre nich urobiť, je, že naozaj budeme oceňovať najmä prácu tých, ktorí vedú skupiny alebo aspoň vedúcich školských klubov detí tak, aby boli aj oni oceňovaní viac, ako tí ostatní. Je napokon, triednictvo v materských školách sa zaviedlo a oni sa oprávnene pýtajú, kedy sa začne konečne myslieť na nich. Tiež by som rád, a už som to spomínal pri jednej faktickej poznámke na moju poslaneckú kolegyňu Soňu Gaborčákovú, by sme mali alebo mali by sme sa sústrediť aj na deti s nadaním. Hovorme o nich už otvorene a naozaj nastavme pravidlá aj pre nich. Konkrétne tak, ako sa to navrhovalo v tom bode 10 v § 94 ods. 4, to je v treťom článku. Nemala by byť vypustená možnosť pre školy žiadať o finančné prostriedky na osobné náklady školského špeciálneho pedagóga práve pre tieto deti. Aj títo žiaci potrebujú pre rozvoj svojho individuálneho potenciálu tú najlepšiu podporu, rovnako ako žiaci so zdravotným znevýhodnením. A napokon, a dalo by sa o tom hovoriť ešte veľmi, veľmi dlho, chcem oceniť aj to, že ministerstvo začína riešiť školy, kde dochádza k vážnym pochybeniam a rieši sa to aj paragrafmi a ustanoveniami pri štátnej školskej inšpekcii. Tu by som išiel možno aj hlbšie, pretože po pravde na základe indícií, ktoré sú z regiónov z rôznych druhov škôl, častokrát začína zriaďovateľ konať v prípade neodborného a nekompetentného riadenia školy až vtedy, keď to pocíti na peniazoch. Takže ako som povedal, som optimista a verím, že vzájomnou diskusiou koalícia prejaví nám opozícii priazeň a niektoré naše návrhy, ktoré naozaj vylepšia tieto drobné krôčiky, pretože nejde o systémové zmeny, ide o drobné krôčiky, ako môžeme niečo zlepšovať, prijme a poukáže tým veľkosť, ale nie nám, preukáže tým veľkosť našim deťom. Ďakujem.