B. Bugár, podpredseda NR SR: (2004-09-22):
J. Bielik, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, dámy a páni, v dohľadnej chvíli sa uskutoční záverečné hlasovanie o ostatných štyroch zo šiestich zákonov predkladaných ministrom zdravotníctva za vládu Slovenskej republiky. Dovoľte, aby som vyslovil uznanie všetkým, ktorí sa zúčastnili na ich príprave a tvorbe, ako aj poďakovanie všetkým, ktorí zabezpečovali potrebné administratívne a pomocné práce. Chcem poďakovať členom Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre zdravotníctvo, ktorí svojím dielom prispeli k zvýšeniu kvality výslednej podoby spomínaných zákonov. Prijatím zákonov sa uzatvorí jedna etapa prijatej reformy. Súčasne sa však otvára druhá etapa, ktorú môžeme nazvať etapou realizačnou. Práve realizácia v praxi bude takrečeno skúškou pravdy. Pre všetky zúčastnené strany bude chvíľačiť stav deň po mimoriadne závažnou výzvou v ich ďalšom pôsobení v nových podmienkach a v nových vzťahoch. Vieme, že zdravotné poisťovne ako akciové spoločnosti budú objednávať len tie výkony a služby, ktoré budú môcť uhradiť. Vieme, že zdravotnícke zariadenia budú realizovať len tie výkony, ktoré budú mať uhradené zdravotnými poisťovňami. Vieme, že prevencii sme dali významné miesto z pohľadu jej rozsahu i vynaložených nákladov. Každé preventívne opatrenie však musí byť sledované a potvrdené nielen z hľadiska klinickej prospešnosti, ale aj z hľadiska efektivity vynaložených nákladov. Sú oblasti, ktoré budeme musieť obsahovo dotvárať. Budeme hľadať kľúč na stanovenie správnych zásad tvorby siete zdravotníckych zariadení, ktorá by mala byť založená na regionálnom princípe. Každý región by mal poskytovať maximálne možný rozsah zdravotnej starostlivosti. Budeme hľadať korektnú mieru spoluúčasti pacienta nielen v rámci zdravotníctva, ale, verím, aj v celkovom kontexte ostatných reforiem a so zvláštnym ohľadom na sociálne najslabšie, a tým aj najzraniteľnejšie skupiny obyvateľstva. Budeme hľadať mieru spoluúčasti štátu, kde verím, že od budúceho roku budeme pokračovať vo vyrovnávaní rozdielov od bodov poistného za tzv. štátnych a ostatných poistencov, pretože zdravie a zdravotná starostlivosť sú pre všetkých rovnaké. Stavovské organizácie budú musieť hľadať novú tvár a novú kvalitu činností, aby potvrdili opodstatnenosť svojej existencie a stali sa hodnotnými zástupcami svojho stavu za nových podmienok. Ohodnotenie práce lekárov a ostatných zdravotníckych pracovníkov by malo byť úmerné k náročnosti ich práce a k priamym i nepriamym, i skrytým hodnotám, ktoré svojou prácou vytvárajú. Dúfam, že na konci týchto krokov budeme vedieť stanoviť prirodzenú potrebu zdravotnej starostlivosti v našej krajine s určením jej obsahu a rozsahu. Musíme sa snažiť o stanovenie reálnej ceny tejto starostlivosti a na základe tohto poznania aj o stanovenie reálnej miery finančnej spoluúčasti pacienta. Musíme sa vyhnúť nástrahám nerovnosti prístupu ku zdraviu a nerovnosti možnosti samotných pacientov, ktoré sa premietajú do rôznych foriem korupcie. Musíme sa vrátiť k odsunutej téme etiky a bioetiky, pretože ich postuláty sú zrkadlom, v ktorom konfrontujeme svoje zámery a svoje správanie. Zdravie je hodnotou, ktorú musíme chrániť a pred ktorou musíme vytvárať patričné podmienky. Túto hodnotu chránia a zveľaďujú muži a ženy, ktorí by mali vedieť spájať profesionalitu s poslaním. Ovládajú nielen ars medicinae, t. j. umenie medicíny ako remeslo, ako profesiu, ale súčasne vynikajúcim spôsobom vdychujú tomuto remeslu svojho ducha súcitu, dobroty a lásky. Douglas P. Zipes, predseda Americkej kardiologickej spoločnosti povedal v roku 2002 na plenárnom zasadnutí 51. výročného kongresu tejto spoločnosti, že lekár sa stáva lekárom vtedy, keď sa vzťah medzi ním a pacientom stáva zmluvou o dôvere, a nie obchodnou zmluvou a keď rozpoznateľný zmysel nášho života je navždy spojený so zmierňovaním utrpenia. Dnes nedokážeme s istotou povedať, aké prostredie vytvoríme našimi krokmi. Mali by sme však chcieť, aby to bolo prostredie, v ktorom nám bude lekár lekárom a pacient pacientom s právom na dôstojnosť vo všetkých stránkach, na vzájomný rešpekt a na vzájomnú úctu. Bude to dlhá a možno nikdy nekončiaca cesta. Zrejme sa na nej nevyhneme spytovaniu svedomia, či sme skutočne všetko robili tak, ako sme mali, a či sme to, čo sme mali urobiť, urobiť chceli. Verím, že zdravie v rozmere ľudského bytia bude ako jeho podstatná hodnota naším trvalým záujmom. Verím, že na tomto postuláte sa raz dokáže čo najviac spojiť, resp. úplne zjednotiť aj 150 vybraných žien a mužov tohto pléna. Ďakujem za vypočutie.