V. Palko, poslanec: (2002-04-09):
M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pýtam sa pána spravodajcu, či chce vystúpiť? Nie. Ďakujem vám, páni, prerušujem rokovanie o tomto bode nášho programu. Teraz budeme pokračovať prvým čítaním o návrhu poslanca Národnej rady Slovenskej republiky Jána Langoša na vydanie zákona o podmienkach spoľahlivosti pre prácu v tajných službách a o doplnení niektorých zákonov. Návrh zákona ste dostali ako tlač 1397, návrh na pridelenie návrhu zákona na prerokovanie výborom Národnej rady máte v rozhodnutí predsedu Národnej rady č. 1567. Dávam slovo poslancovi pánovi Langošovi a prosím ho, aby nám predložený návrh zákona odôvodnil. J. Langoš, poslanec: Ďakujem pekne za slovo, pán predsedajúci. Dámy a páni, s podobným, aj keď teraz z formálno-právnej stránky ináč koncipovaným návrhom, som vystúpil niekedy pred letom v minulom roku, keď sme rokovali o návrhu zákona o ochrane utajovaných skutočností. Odvtedy sa v našom politickom živote a v štátnom živote udiali významné zmeny a preto si dovoľujem v pozmenenej podobe predložiť návrh znova. Dámy a páni, Národná rada Slovenskej republiky prijala základné strategické dokumenty pre národnú bezpečnosť a obranu republiky. Sú to „Bezpečnostná stratégia Slovenskej republiky“ a „Obranná stratégia Slovenskej republiky“. V obidvoch dokumentoch sa ústavné orgány zaväzujú meniť bezpečnostné prostredie Slovenskej republiky tak, aby postupne zodpovedalo štandardom platným v členských krajinách NATO a vytvorilo sa právne, inštitucionálne a personálne prostredie potrebné pre účinnú ochranu národnej bezpečnosti Slovenska, aby sme dosiahli naše plné členstvo v NATO. Prijatím zákona, vlaňajším prijatím zákona č. 241 o ochrane utajovaných skutočností a vznikom Národného bezpečnostného úradu boli vytvorené právne a inštitucionálne podmienky pre účinnú ochranu utajovaných skutočností zdieľaných s NATO a tiež pre ochranu utajovaných skutočností spojených s národnou bezpečnosťou Slovenska. Úlohou NBÚ je preverovať spoľahlivosť osôb pre styk s utajovanými skutočnosťami, vydávať a kontrolovať bezpečnostné štandardy a certifikáty pre technické zabezpečovacie prostriedky a ochranu budov a priestorov. Tajné služby, teda Slovenská informačná služba a Vojenské spravodajstvo zabezpečujú preverovanie podľa zákona o ochrane utajovaných skutočností vo vlastnej pôsobnosti. V obidvoch službách pracujú niektorí príslušníci a vojaci, ktorí slúžili v bezpečnostných zložkách komunistickej moci pred 15. februárom 1990, kedy boli zrušené organizačné zložky komunistickej Štátnej bezpečnosti. Zákon č. 125 z roku 1996 o nemorálnosti a protiprávnosti komunistického systému v preambule hovorí, že, citujem: „Komunistický režim a tí, ktorí ho aktívne presadzovali, zneužíval na prenasledovanie občanov mocenské nástroje, a to najmä popravoval, vraždil a žalároval ich vo väzniciach a táboroch nútených prác. Pri vyšetrovaní a v dobe žalárovania používal brutálne metódy vrátane fyzického a psychického mučenia, zraňoval a usmrcoval občanov pri pokusoch o útek do cudziny.“ Koniec citátu. Hlavným mocenským nástrojom bola Štátna bezpečnosť a iné bezpečnostné zložky štátu. Okrem násilia na vlastnom obyvateľstve, hlavne počas okupácie Československa vojskami Sovietskeho zväzu, boli tajné bezpečnostné zložky štátu priamo riadené bezpečnostnými orgánmi Sovietskeho zväzu, KGB a GRÚ na špionáž a tiež aktívne a vplyvové akcie, ktoré priamo ohrozovali bezpečnosť a základy demokracie členských štátov NATO ako proti svojmu hlavnému nepriateľovi. Dovolím si použiť citát z rezolúcie č. 690/1979 Parlamentného zhromaždenia Rady Európy o deklarácii o polícii, ktorá v bode 3 preambuly hovorí, citujem: „Nie je namieste, aby tí, čo sa dopustili porušenia ľudských práv počas výkonu služby v bezpečnostných zložkách alebo príslušníci takej policajnej jednotky, ktorá bola rozpustená na základe nehumánneho konania, boli zamestnaní ako policajti“. Pre tieto dôvody a na zvýšenie dôveryhodnosti našej republiky a jej tajných služieb voči novým partnerom v NATO, ale tiež pre vlastnú ochranu národnej bezpečnosti sa rozširuje význam pojmu spoľahlivosť, ktorý je zavedený v zákone č. 73/1998 Z. z. o štátnej službe príslušníkov, skrátene povedané, a zavádza sa ako podmienka pre vznik služobného pomeru policajta a tiež ako podmienka pre plnenie úloh vo vojenskom spravodajstve. Príslušníci a vojaci, ktorí nespĺňajú túto podmienku spoľahlivosti, budú prepustení. Oprávnenosť takejto úpravy potvrdzuje aj nález Ústavného súdu Českej a slovenskej federatívnej republiky, vydaný pod číslom TL ÚS 1/92, vydaný na podnet skupiny poslancov Federálneho zhromaždenia proti takzvanému lustračnému zákonu. Z odôvodnenia k tomuto nálezu si dovolím citovať toto: „V demokratických spoločnostiach sa v štátnych a verejných orgánoch, ale tiež na pracoviskách, ktoré majú vzťah k bezpečnosti štátu, požaduje splnenie určitých štáto-občianskych predpokladov, ktoré možno právom charakterizovať ako lojalitu s demokratickými princípmi, na ktorých je štát budovaný, a ich rešpektovanie. Takéto obmedzenia sa môžu dotýkať aj určitých skupín osôb bez toho, aby boli tieto osoby individuálne hodnotené, ako napríklad v Spolkovej republike Nemecko nemohli byť do podnikov vyrábajúcich vysoko vyvinutú technológiu pre zbrojný priemysel prijímané osoby z bývalej NDR alebo východného bloku. Podľa presvedčenia Ústavného súdu ČSFR nemožno štátu uprieť, aby v súlade s prijatými medzinárodnými záväzkami vo svojom vnútroštátnom práve ustanovil pre výkon riadiacich alebo inak rozhodujúcich funkcií podmienky alebo predpoklady, v ktorých, ako už bolo povedané, berie ohľad i na svoju vlastnú bezpečnosť, bezpečnosť občanov a na ďalší demokratický vývoj“. Citát pokračuje: „Na rozdiel od totalitného systému, ktorý bol založený na okamžitom účele a nikdy nebol viazaný na právne zásady a už vôbec nie na ústavnoprávne, demokratický štát vychádza z celkom odlišných hodnôt a kritérií. Na nich je založený aj posudzovaný zákon č. 451/1991 Zb. Nemožno ho chápať ako odplatu voči jednotlivým osobám alebo skupinám osôb, ani ako diskrimináciu osôb, ktoré v minulosti v rozpore so všeobecne uznávanými postulátmi, ale aj s vtedy platnými normami porušovali samotné, v súčinnosti alebo prostredníctvom represívnych orgánov, základné ľudské práva a slobody tak, ako ich chápe demokratická spoločnosť“. Na inom mieste sa hovorí: „Tieto osoby ani nediskriminuje v zamestnaní alebo povolaní, lebo ustanovuje, a to do budúcnosti, len niektoré ďalšie podmienky pre zastávanie zákonom vyznačených rozhodujúcich funkcií, prípadne pre vykonávanie koncesovaných živností spojených s držaním alebo prístupom k strelným zbraniam, strelivu, obzvlášť nebezpečným jedom alebo zdrojom žiarenia“. A na inom mieste rozhodnutia Ústavného súdu sa píše: „Takto všeobecne ustanovené podmienky nie sú teda v rozpore ani s ústavnými predpismi, ani s medzinárodnými paktmi a dohovormi. Každý štát, najskôr však ten, ktorý bol nútený trpieť počas viac ako 40 rokov porušovanie základných práv a slobôd zo strany totalitnej moci, má právo na nastolenie demokratického zriadenia a uplatniť také legislatívne opatrenia, ktoré smerujú k odvráteniu rizika subverzie alebo možnej recidívy totality. Právna istota ako jeden zo základných pojmov a požiadaviek právneho štátu musí byť teda istotou jeho obsahových hodnôt. Súčasne, budovaný právny štát, ktorý vychádza z hodnotovej diskontinuity s totalitným režimom, nemôže preto preberať také kritériá formálno-právne a materiálno-právne kontinuity, ktoré vychádzajú z odlišného systému hodnôt, a to ani v situácii, keď to formálno-normatívna kontinuita umožňuje. Rešpektovanie kontinuity starého hodnotového systému by nebolo zárukou právnej istoty, ale spochybnením nových hodnôt dôvery občanov vo vierohodnosť nového systému a ohrozením právnej istoty v spoločnosti“. Ústavný súd sa ďalej zaoberal aj námietkou navrhovateľov, pokiaľ ide o tvrdenú neprípustnosť retroaktivity napadnutého zákona. Podstata námietky spočíva v tvrdení, že so spätnou účinnosťou nie je možné zákon aplikovať na situácie a právne vzťahy vzniknuté pred jeho vydaním iba vtedy, ak tým nedôjde k porušeniu skôr nadobudnutých práv. V prípade napadnutého zákona nie je však zásada retroaktivity vôbec uplatnená. Zákon neprehlasuje zastávanie určitých funkcií v minulosti ani za protizákonné, ani za právne postihnuteľné skutočnosti alebo skutkové podstaty trestných činov a nespája s nimi spätne nijaký právny následok. Ako už bolo vyložené v predošlom, ustanovuje iba niektoré ďalšie predpoklady pre zastávanie určitých exponovaných funkcií do budúcnosti. Dámy a páni, tento právny názor je možné použiť obdobne aj na predkladanú právnu úpravu. Navrhovaná úprava nepredpokladá zvýšenie nárokov na finančné prostriedky zo štátneho rozpočtu. Táto úprava je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky ako aj s medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná. Ďakujem za pozornosť a prosím o podporu pre uznesenie, ktoré umožní prerokovať tento zákon v druhom čítaní. Ďakujem. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán kolega, za uvedenie návrhu zákona. Nech sa páči, zaujmite miesto určené pre navrhovateľa. Teraz dávam slovo určenému spravodajcovi, ktorého určil navrhnutý gestorský výbor, výbor pre obranu a bezpečnosť, poslancovi a predsedovi tohto výboru, poslancovi Vladimírovi Palkovi. Pán kolega, máte slovo.