P. Hrušovský, poslanec: (2008-02-13):
Hovorím preto o cti, lebo mi to pripomenulo obdobie 1. januára 2003 a pamätné slávnostné rokovanie Národnej rady Slovenskej republiky pri príležitosti 10. výročia vzniku Slovenskej republiky a kedy sa mi podarilo sformulovať základnú tézu o slovenskej histórii, tak ako som to vnímal ja a ako to doteraz cítim. Návrh pána poslanca Minárika dopĺňa pamätné dni Slovenskej republiky o štyri významné jubileá. O 22. marec, ktorý je dňom výročia narodenia Mateja Bela, o 25. jún ako deň výročia korunovácie Márie Terézie za uhorskú kráľovnú v Bratislave, o 16. august ako deň výročia úmrtia Štefana, prvého uhorského kráľa, o 3. október ako deň výročia úmrtia Chatama Sofera, ako aj o štyri významné vzdelávacie a kultúrne inštitúcie, ktoré sa zapísali významným spôsobom do dejín Slovenska, našej vzdelanosti a kultúrnosti. O 12. máj ako deň výročia založenia Trnavskej univerzity, o 29. máj ako deň výročia založenia Academie Istropolitany, o 11. august ako deň výročia založenia Prešovského evanjelického kolégia a o 1. október ako deň výročia založenia Baníckej školy v Banskej Štiavnici. Panie poslankyne, páni poslanci, pri všetkých štyroch menách, ako aj pri všetkých štyroch inštitúciách ide o významné a nespochybniteľné jubileá a inštitúcie našich dejín. Dovoľte mi však, aby som sa vo svojom vystúpení venoval najmä vnútornej logike celého predloženého návrhu. Tak ako som už spomenul, pri 10. výročí vzniku samostatnej Slovenskej republiky som 1. januára 2003 sformuloval základnú myšlienku o historickej tvári Slovenska, v ktorej sa odráža jej charakter. Ako u človeka aj pri krajine totiž práve jej tvár najviac vypovedá o tom, aké spoločenstvo ju tvorí, čo prežilo a čím je vo svojej podstate. Tvár o podstate vypovedá viac ako samotné meno, pretože odzrkadľuje všetko dobré aj zlé, otvorené aj zabudnuté. Tvár nie je možné odňať a veľmi ťažké je nestretnúť sa s ňou. Preto je najlepším a najvernejším obrazom histórie individuálneho človeka aj krajiny. Hovoril som vtedy o historických udalostiach, ktoré vytvárajú tvár Slovenska. Za najdôležitejšiu som považoval a považujem prijatie kresťanstva v roku 829. Medzi významné medzníky som zaradil aj vznik Uhorska v roku 1000 spojený s menom svätého Štefana, zakladateľa Uhorska, ktorý, a dovoľte mi, pristavím sa dlhšie pri tejto významnej osobnosti, vo svojom závete vyzýval svojho syna k rešpektovaniu jazykovej a etnickej znášanlivosti obyvateľov svojho kráľovstva. Tak ako už spomenul predrečník František Mikloško, vďaka nemu takmer 800 rokov jeho nasledovníci toto prorocké odporúčanie rešpektovali a aj preto bolo Slovensko 800 rokov nie objektom, ale subjektom uhorských dejín. Práve vďaka tomu sa do tváre našej krajiny vpísala bohatá skúsenosť všetkých dôležitých udalostí, ktoré vtedy oplývali Európou. Ďalej za významnú a historickú udalosť som označil korunováciu Márie Terézie v Bratislave v roku 1740, založenie Academie Istropolitany a Trnavskej univerzity, ktoré boli vo svojej dobe významnými centrami vzdelanosti, ale platí to rovnako aj o Prešovskom kolégiu a Banskej škole v Štiavnici. Panie poslankyne, páni poslanci, všetky tieto významné udalosti spájajú dve základné vlastnosti, ktoré sú príznačné pre dejinnú tvár Slovenska. Všetky sú súčasťou nášho  slovenského vkladu do dejín Uhorska, čím sa aj stávajú aj našimi dejinami a dejinami našej národnej hrdosti. Všetky však zároveň svedčia o tom, že v najsvetlejších chvíľach našich dejín znamenala mnohorakosť obohatenie slovenských dejín prekonávajúcich našu kultúrnu, etnickú a religióznu rozpoltenosť. Platí to nielen o spolupráci medzi vzdelancami katolíckej a evanjelickej konfesie, v ktorých sa od konca 18. storočia len pozvoľne formovala súhra pri presadzovaní slovenských národných záujmov, ktorá doznela pamätným spoločným prijatím spisovného jazyka v roku 1843 a politických vystúpením v roku 1848, ale rovnako to platí aj pre náš vzťah k uhorskej svätoštefanskej tradícii, k židovskej tradícii, ktorú na Slovensku reprezentuje v najväčšej miere práve Chatam Sofer, ale aj k našej uhorskej tradícii, ako ju stelesňuje jeden z najvýznamnejších novovekých slovenských a uhorských vzdelancov Matej Bel. Panie poslankyne, páni poslanci, logika návrhu novely zákona o pamätných dňoch Slovenskej republiky vychádza teda, ako som už spomenul, z logiky vystúpenia a hodnotenia histórie Slovenska v roku 2003 a je jej legislatívnym ukotvením. Vychádza z presvedčenia, že pamätné dni majú odzrkadľovať historických koncept dejín Slovenska a že to má byť koncept, ktorý stelesňuje bohatstvo a rozmanitosť našich dejín. To je tvár Slovenska, ku ktorej nielen historicky odkazujeme, ale ktorú chceme vytvárať aj pre našich potomkov. Panie poslankyne, páni poslanci, do tohto historického rámca patria, samozrejme, významné dni spojené s novodobými dejinami Slovenska, ale aj pamätné dni z obdobia našej existencie v rámci Uhorska, ktoré tým prestáva byť bielym miestom na našej kultúrnej pamäti a stáva sa súčasťou našej národnej hrdosti stelesnenej v štátnych sviatkoch a pamätných dňoch Slovenskej republiky. Som presvedčený, že poslanecký návrh pána poslanca Minárika zodpovedá v najvyššej miere tomuto záujmu, a preto ho ja aj celý poslanecký klub Kresťanskodemokratického hnutia podporí. Ďakujem pekne. (Potlesk.)