P. Hrušovský, predseda NR SR: (2003-07-01):
V. Tkáč, poslanec: Vážený pán predseda, vážený pán minister, vážený pán spravodajca, členovia vlády, vaše excelencie, hostia, dámy a páni. Dovoľte, aby som v mene skupiny poslancov z Ľudovej únie otvoril svoje vystúpenie prehlásením, že poslanecký klub bude v plnom rozsahu podporovať súhlas Národnej rady Slovenskej republiky so zmluvou o pristúpení k Európskej únii. Chcel by som v úvode zdôrazniť skutočnosť, že integrácia štátov, spolku, ktorý má dnes názov Európska únia, nie je jediným integračným zoskupením v Európe. V súčasnosti prebieha veľmi dynamický proces integrácie v rámci ďalších inštitúcií. Osobitne by som chcel zdôrazniť azda najdynamickejší proces v Rade Európy. Pred niekoľkými týždňami sme súhlasili so vstupom ďalšej krajiny, 45. krajiny do Rady Európy, a to Srbsko-Čierna Hora. Spomínam si veľmi rád, ako prežívali jednotlivé delegácie - Arménska, Azerbajdžanu či Gruzínska - vstup do týchto inštitúcií, ako sa snažili v jednotlivých výboroch či frakciách presviedčať o tom, že spĺňajú kritériá parlamentnej demokracie, že spĺňajú všetky predpoklady pre to, aby mohli do týchto európskych zoskupení vojsť. Možno rýchle vzlietnem k inej oblasti, ale ona s tým veľmi úzko súvisí. V súčasnosti napríklad prebiehajú medzi geológmi, geografmi, kartografmi úžasné diskusie, čo je Európa a ktoré územia dnes patria pod toto krásne zoskupenie, pod tento nádherný kontinent. Dokonca už ani Mont Blanc nie je vraj tým, čo je, a sa hodnotí ako najvyšší vrch Európy nejaký úplne iný vrch. Štatistické ročenky Rady Európy v súvislosti napríklad s populáciou za rok 2002 sú rozdielne takmer o sto miliónov občanov, obyvateľov Európy, s Organizáciou Spojených národov. Čo tým chcem zdôrazniť? Chcem tým povedať, že Európa dnes je úžasný konglomerát, v ktorom práve otázka ľudských práv, politických, občianskych práv, postavenia národov, postavenia jednotlivých štátov, je mimoriadne diskutovaný problém. Európa dnes je Európou a treba súhlasiť s tými, ktorí hovoria, že vstupom do Európskej únie nevstupujeme do Európy, v Európe sme, vstupujeme do Európskej únie, teda do inštitúcie, ktorá si v súčasnosti hľadá svoju tvár. Chcem povedať aj to, že po vstupe a možno už aj na jeseň tohto roku, teda ešte pred vstupom sa v podstate dostávame do určitej etapy finalizácie európskej integrácie. A aké bude to finále európskej integrácie, to je otázka, na ktorú náš parlament dáva primálo odpovedí. Aj súčasná diskusia, dnešná diskusia je nedôstojná téme. Ak to zaujíma akurát tých, čo sedia, alebo pracujú pri rečníckom pulte, tak to je asi málo a zaujíma to azda hostí na balkóne. Chcem poprosiť, pán predseda, aby ste požiadali kolegov, nech si vybavujú stranícke záležitosti mimo sály. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Poprosím, páni poslanci, o pokoj v rokovacej sále. V. Tkáč, poslanec: Ďakujem pekne. Finalizácia európskej integrácie je dnes zásadne viazaná mimoriadnou alternatívou, a to je otázka európskeho federalizmu a otázky alebo systému nadštátnej spolupráce. Čo je dôležitejšie a čo je metóda pre riadenie a riešenie európskych problémov? Je to federálne spoločenstvo, alebo federálne spojené štáty európske? Alebo Európa spojených štátov, národných štátov, rozumej s malým s, alebo majú to byť spojené štáty európske, rozumej s veľkým S? Nejde tu len o hru o písmená, ani o hru o sémantiku, ale sú to zásadné otázky. Treba tiež uviesť, že aj v súčasnosti Európska únia nemá paralelu v medzinárodnom práve, je zoskupením, ktoré je doslova niečím medzi medzinárodným právom a národným právom, je to entita medzi medzinárodnou organizáciou a medzi európskym štátom. V tejto súvislosti naozaj je ten termín supranacionalita ako nadštátnosť mimoriadne závažná a dôležitá. Vstupom do Európskej únie si myslím, že by sme mali zvážiť a prehodnotiť postavenie Národnej rady Slovenskej republiky v týchto procesoch. Nehovorím o týchto otázkach prvýkrát, pripomínam to len z toho dôvodu, že je pripravený návrh ústavného zákona a že bude treba jasne stanoviť priestor pre všetkých tých, ktorí budú z titulu štátnych tajomníkov, ministrov, podpredsedov vlády či predsedu vlády vyjednávať a rokovať v orgánoch Európskej komisie v Európskej únii. Myslím si, že tento mechanizmus, jeho priestoru pre vyjednávanie zo strany parlamentu tu na Slovensku chýba. Myslím tým tie Grand Committees, ktoré sú v severských štátoch či v Nemecku, ktoré zasadajú toľkokrát, koľko je týždňov v roku, s tým, že vždy tam príde minister či štátny tajomník, ktorý na budúci týždeň rokuje v Luxemburgu, v Štrasburgu či v Bruseli a diskutuje s poslancami o otázkach, ktoré sú predmetom rokovania o niekoľko dní. Ten mechanizmus naštudovaný máme, len ho treba skutočne preniesť tak, aby aj Národná rada plnila svoju úlohu kontrolného orgánu v exekutíve, ale aj všetci tí, ktorí reprezentujú exekutívu, teda reprezentujú Slovensko v zahraničí, mali jasne vymedzené postavenie a aj svoju vlastnú zodpovednosť. V tomto zmysle by som chcel aj skončiť svoje vystúpenie, že na Slovensku je diskusia o Európskej únii, o integrácii a na tej odbornej aj, povedal by som, ľudskej rovine, tých diskusií je veľmi málo. Dnes málokto aj v médiách vám povie, aká je zodpovednosť či postavenie európskeho poslanca. Diskutuje sa o diétach, diskutuje sa o tom, kto aké má letenky, a o náplni práce, o zodpovednosti, o možnosti robiť európsku politiku sa toho dozvieme skutočne pramálo. Dokonca sa zosmiešňujú ľudia, ktorí dnes pracujú v európskych inštitúciách, plnia tam úlohy a robia skutočne už dnes európsku politiku. Aj toto je istá malosť a niekedy sa to volalo malomeštiactvo, ktoré v súčasnosti v tejto integračnej etape evidujeme. Nehovorím to z toho dôvodu, že si myslím, že to je vážny problém, ale vážnejší problém je ten, že sa diskutuje priveľmi málo, a to aj na pôde Národnej rady. Chcem pripomenúť príklad, že keď skončil Kodanský samit, tak jednotlivé parlamenty, aj prístupových krajín, sa stretli a diskutovali s členmi vlády, alebo s tými, ktorí vyjednávali o jednotlivých pozíciách dlhé hodiny aj napriek tomu, že sa blížili vianočné sviatky. My sme mali koniec rokovania a všetci sme sa rozišli bez toho, aby sme tieto záležitosti mali rozdiskutované. Budú vážne témy, ktorými sa Európa bude zaoberať, bude to otázka európskeho konštitucionalizmu, kreovania novej inštitucionálnej siete v rámci Európskej únie a tam treba, aby v Národnej rade bola iná klíma, než je klíma v súčasnosti. Chcem vysloviť tiež poďakovanie všetkým, ktorí sa podieľali pri tvorbe tejto prístupovej zmluvy, klobúk dole, bola to poctivá štátnická, politická aj ľudská práca a chcem vysloviť presvedčenie, že tie naznačené záležitosti týkajúce sa budúcej Európy, finalizácie, teda tej európskej integrácie, bude vedieť náš parlament spolu s tými zodpovednými, ktorí v čase a priestore budú pôsobiť, bude vedieť naplniť. Nie otázka fondov, nie otázka zdrojov, nie otázka peňazí či využitia pobytu v Európskej únii je pre mňa kľúčové slovo. Tým kľúčovým slovom aj pri dnešnom hlasovaní je zodpovednosť. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: V rozprave ďalej vystúpi za poslanecký klub Komunistickej strany Slovenska pán poslanec Fajnor, po ňom za poslanecký klub strany Smer pán Fico. K. Fajnor, poslanec: Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, členovia vlády, vážené kolegyne, kolegovia, ctení hostia. Komunistická strana podporila tak referendum o vstupe Slovenska do Európskej únie, ako aj samotný vstup v presvedčení, že o závažných celospoločenských otázkach by sa malo rozhodovať v plebiscite. Za vstup do Európskej únie sme odporučili hlasovať svojim členom a stúpencom. Nie z nadšenia pre Európsku úniu, ani preto, aby sme v členstve v EÚ videli všeliek na sociálne a iné neduhy, v ktorých sa topí súčasné Slovensko. A už vôbec nie preto, že by sme boli spokojní s priebehom a výsledkami okolo prístupového procesu do Európskej únie. Komunistická strana Slovenska je za vstup Slovenskej republiky do Európskej únie hlavne preto, lebo je proti izolácii Slovenska, ktorá by nám mohla zo všetkého najviac ublížiť, a v nádeji, že sa postupne zmenia pomery v samotnej Európskej únii. Ukazuje sa, že predmetný problém je oveľa hlbší a závažnejší, ako by sa mohlo na prvý pohľad javiť. Transformačné krajiny strednej a východnej Európy čelia teraz regulácii a odovzdávaniu zvrchovanosti. Sú tu aj najčastejšie obavy našich občanov. Keď transformačné krajiny prehadzovali „výhybky“, dominantným krédom bola deregulácia, liberalizácia a privatizácia. Teraz sa presadzuje tvrdá regulácia a odovzdávanie zvrchovanosti do rúk medzinárodných organizácií a inštitúcií. Pre nás je dôležitá kardinálna otázka: Spolu s našimi voličmi a mnohými ďalšími občanmi sa pýtame, či rozširovanie Európskej únie prinesie so sebou zvýšenie blahobytu občanov. Či sa bude prehlbovať sloboda, sociálne istoty, či sa zdokonalí fungovanie našej ekonomiky a posilní postavenie v Európe. Zatiaľ čo sa o týchto závažných otázkach skutočne vážne vôbec nehovorilo, značná časť občanov, čo sa na referende zúčastnili a hlasovali za vstup, urobili tak preto, lebo sa stotožnili s predpokladom, že naše členstvo v Európskej únii nás nielen oprávni, ale nám skutočne aj umožní, aby sme sa aktívne zúčastňovali na zmenách v Európskej únii a na dosahovaní cieľov, ktoré od svojho členstva, samozrejme, očakávame. Komunistická strana Slovenska za mimoriadne dôležitý pilier ďalšieho rozvoja a upevňovania Európskej únie považuje princíp solidarity. S poľutovaním musíme konštatovať, že sa naň cieľavedome zabúda, respektíve, že je často potlačovaný egoistickými záujmami. Bez jeho dominantnej prítomnosti v myslení, v konaní a v správaní sa predstaviteľov tak doterajších ako aj nových členov, by sotva budúcnosť Európskej únie bola taká ako si ju všetci želáme. V tomto kontexte vidíme aj nesmierne dôležitý význam a perspektívu činnosti predstaviteľov ľavicových strán a Hnutia zelených vo všetkých orgánoch Európskej únie. Ak chce Európa byť pre Spojené štáty rovnocenným partnerom, musí sa zjednotiť, a to aj v oblasti spoločnej zahraničnej politiky, v prístupe k Charte Organizácie Spojených národov a rešpektovaniu medzinárodného práva. Komunistická strana Slovenska nespochybňuje potrebu bojovať proti terorizmu. Sme však toho názoru, že vojenská sila nie je a nikdy nebude liekom na vyliečenie súčasného chorého sveta a vybudovanie lepšieho. Tou silou nie je a nikdy nebude ani spoločensko-ekonomický systém založený na krajnom egoizme, na vykorisťovaní miliónov ľudí, na ovládaní sveta a drancovaní prírodného bohatstva a ľudských zdrojov, založený na preventívnom zabíjaní nevinných ľudí, na podpaľovaní stále nových nebezpečných vojnových požiarov, ktoré menia sveta na novú otrokársku spoločnosť. Nechceme svet, ktorému bude vládnuť zlatá miliarda vyvolených, a všetci ostatní budú modernými otrokmi. Pokiaľ ide o otázku obetí, respektíve toho, koľko nás bude stáť členstvo v Európskej únii, je to pre nás otázka podstatná. Bude to závisieť od Európskej únie, situácie v nej, od samotných členov, ale vo veľkej miere aj od nás, od našej pripravenosti a koncepčnosti. A to je zatiaľ najväčší problém. Žiaľ, vláda ani v tomto momente si neuvedomuje jeho možné katastrofálne dôsledky. Zjednotenie západnej, strednej, južnej a čiastočne východnej Európy do Európskej únie bude mať ďalekosiahle dôsledky na hospodársky, sociálny, politický vývoj a na medzinárodné vzťahy. Rovnako ovplyvní činnosť jednotlivých orgánov národných štátov, činnosť politických strán a hnutí, v tom čísle aj postavenie a činnosť našej Národnej rady. Vážené kolegyne, kolegovia, chápeme, že rozširovanie Európskej únie je objektívny proces. Jeho zmyslom je vznik novej civilizačnej štruktúry v Európe. Novej v zmysle jej obohatenia o nové členské štáty, ale aj o dimenzie, ktoré vzniknú vďaka novému celku. Zjednocovanie súčastí do celku by v žiadnom prípade  nemalo viesť k ich oslabovaniu a už vôbec nie k zániku, ale naopak, k obsahovému obohateniu Európskej únie, vzniku nových možností, nového priestoru pre plnšiu sebarealizáciu všetkých členských štátov. Európsky integračný proces prebieha v konkrétnych historických podmienkach. Tie mu vtláčajú svoj charakter a tvár, formujú ho na svoj obraz. Lepšie povedané, ho deformujú. Máme veľké obavy, že v dôsledku toho koncepcia a prax európskej integrácie je nedeliteľnou súčasťou taktiky a stratégie súčasnej západnej civilizácie pre 21. storočie. Hlavnými piliermi tejto taktiky a stratégie je vytvorenie novej štruktúry medzinárodnej deľby práce pre 21. storočie, dominancia finančného kapitálu, hegemónia jednej civilizácie, nadnárodné korporácie ako hlavná forma priemyselných a finančných vzťahov, vytváranie integračných, hospodárskych a vojenských zoskupení. Inými slovami, integrácia v rámci Európskej únie svojím obsahom je súčasťou globalizácie a globálny kapitál, ktorého hlavným cieľom je zvyšovanie ziskov bez ohľadu na záujmy národov a životné prostredie, sa usiluje o oslabovanie a postupnú likvidáciu národnej a sociálnej solidarity. Pri všeobecnom kultúrnom úpadku ekonomický démonizmus a globálny geopolitický mesianizmus hádžu rukavicu všetkým ostatným duchovným, kultúrnym a národným tradíciám ľudstva. Slepota všemocnej ruky trhu sa povyšuje na tabu a na všemocný prostriedok proti všetkým spoločenským neduhom. Diktatúra trhu hrozí ekologickou, sociálnou a ekonomickou katastrofou a predstavuje nový typ totality. Väčšina výdobytkov liberálnej spoločnosti a demokracie existuje v ústavách jednotlivých štátoch iba deklaratívne, ako zdrap papiera popísaného šľachetnými myšlienkami, ktoré sa v každodennej politickej praxi nerešpektujú, alebo sa nedajú realizovať. Alternatívne názory sa potláčajú mocou, zbyrokratizovanou do takej miery, o akej sa v socializme nikomu nesnívalo ani v najhoršom sne. Európska únia so svojimi nehybnými, ťažkopádnymi komisariátmi, je toho dôkazom. Členstvo v Európskej únii preto môže znamenať prechod do ďalšieho, tvrdšieho „dirigizmu“. Vidíme to ako celkom reálne nebezpečenstvo. U veľkej časti obyvateľov Slovenska sa upevňuje presvedčenie, že sa dnes na úkor krajín strednej a východnej Európy riešia najpálčivejšie ekonomické, kultúrno-sociálne, ekologické a bezpečnostné problémy Európy. Na to, aby naša verejnosť vnímala to, čo sa deje v pozmenenom a želateľnom svetle, sa vynakladá nemálo úsilia, energie a finančných prostriedkov. Doterajšia integračná prax v mnohom evokuje americký kultúrny a mediálny imperializmus spojený s aktuálnymi a perspektívnymi obchodnými a strategickými záujmami nadnárodných spoločností. Veľa ľudí u nás si kladie otázku, ako Európska únia zvládne vlastnú politiku dvoch tvárí. Európska únia akoby si neuvedomovala, že takáto politika nerovnakých metrov a požiadaviek, ktoré jednostranne kladie na kandidátske štáty, vzbudzuje u ich obyvateľstva viac nedôvery, ako si to uvedomujú v Bruseli, respektíve komisári Európskej únie. Všetko, o čom hovorím, môže generovať obozretný dištanc, ale aj možnú nevraživosť zo strany obyvateľov Slovenska k Európskej únii. Viac pochopenia by tu zaiste v záujme veci bolo namieste. Treba si položiť aj otázku, čím sa vlastne odlišuje demokratické usporiadanie spoločnosti od totalitného, ak sa napríklad členské a kandidátske krajiny Európskej únie vrátane Slovenska podieľali na vojnovej agresii proti suverénnemu Iraku napriek tomu, že 80 % ich obyvateľov s tým nesúhlasilo. Projekt a proces integrácie, ktorá by mala byť založená na myšlienke vzájomného obohacovania všetkých zúčastnených etník, sa nám tak pred očami už v zárodku mení na vulgárne presadzovanie univerzálnych ašpirácií jedného superimperiálneho centra. Ako vidieť, integračný vývoj v Európe kladie nemálo otázok, ktoré zostávajú za nepriehľadnou oponou mocenských centier a to napriek tomu, že sa formálne hovorí o dôslednom presadzovaní princípov transparentnej politiky. Okrem už uvedených otázok a problémov si ľudia najčastejšie kladú otázky: Zmení politika zemepis? Nakreslí novú mapu kontinentu? Ktoré krajiny na nej zostanú a prečo? Ktoré štáty z Európy zmiznú a kam? Bude zjednotená Európa konkurentom, alebo kolóniou Spojených štátov? Bude nemecká, francúzska, anglická? Alebo sa uskutoční sen o vzájomnom obohacovaní sa rovnoprávnych členských štátov. Akú pozíciu majú v západných víziách kontinentálneho zjednotenia duchovné pramene slovanských krajín. K frekventovaným témam i naliehavým výzvam dnešného sveta patrí potreba nielen politickej, ale aj medzinárodnej a kultúrnej plurality. Sme stále nástojčivejšie konfrontovaní konfliktom unipolárnej koncepcie a multipolárnej vízie sveta. V uvedenom kontexte silnie otázka, aké bude postavenie a úloha Európy vo svete. Čo bude treba urobiť, aby Európska únia bola vnútorne konzistentná a zároveň kompatibilná s globálnymi tendenciami. Proces európskej integrácie je realita, to však neznamená, že nemôžu vzniknúť jeho varianty. My v to pevne veríme. Štruktúra Európskej únie sa isto bude optimalizovať a proces integrácie modifikovať. K ukončeniu nepriateľstva v studenej vojne prispelo akceptovanie priority všeľudských hodnôt a vízia Európy Charlesa de Gaula - od Atlantiku po Ural. Medzi časom akoby táto architektúra zapadla prachom zabudnutia. Všetky vzletné predsavzatia a humanistické deklarácie treba vnímať na základe reálnych historických a sociálnych skúseností. A celý vývoj na konci 20. a na začiatku 21. storočia je učebnicovou ukážkou politickej kultúry a štátnickej morálky, o ktorých si v žiadnom prípade nemožno robiť naivné ilúzie. Bolo by naozaj nezodpovedné prehliadnuť, že pod rúškom integračnej rétoriky prednášanej s posvätnou dôstojnosťou sa neraz pracuje na protichodných zámeroch, o ktorých ušľachtilosti hovoriť by bolo iste nedôstojné. Vstupujúc do tretieho tisícročia s ideálmi jednoty sveta a Európy potrebujeme jasnú predstavu o vzťahoch medzi národmi. Na akom základe môže byť vytvorená európska jednota, na čom spočívajú univerzálne ciele a škála hodnôt osobnostného a všeľudského bytia. Musíme identifikovať, čo spájalo a spája európske národy do jednej civilizácie. Rozdielne politické skúsenosti 20. storočia nás skôr separujú, ako zjednocujú. To isté platí o prírodných podmienkach, o úrovni rozvoja výrobných síl a o životnej úrovni. Možno najviac by nás mohla spojiť úcta k rozdielom, ktoré vznikli v doterajšom evolučnom procese. Skutočnú jednotu Európy by sme nemali hľadať v nových deliacich čiarach. Nenájdeme ju ani v diktáte ideologických štandardov Rady Európy. To by tiež nebolo nič nové. Skutočná jednota, ktorá by priniesla napredovanie a samostatnosť v Európe, môže vzniknúť len priznaním a rešpektovaním rovnocennosti našich skúseností. Budúcnosť Európy je v konštruktívnom zjednotení historického dedičstva a tvorivosti všetkých etnických a kultúrnych snažení. Preto obsahovo výzva k zjednoteniu by mala byť skôr pozvánkou ako nátlakom. Pre súčasný svet, usporiadanie vecí aj naďalej znamená vyriešenie problému spravodlivého uspokojovania potrieb respektíve spravodlivého rozdeľovania bohatstva medzi rozličnými spoločenstvami, krajinami, národmi, triedami a ľuďmi. V tejto revolučnej zmene stojí v ceste nedostatok poznania, ale aj najrôznejšie egoizmy, za ktorými sú obrovské spoločenské sily. Paradox vedecko-technického pokroku spočíva v tom, že zatiaľ všetko, čím si človek znásobuje svoje sily, ho v konečnom dôsledku  zotročuje. Všeobecne sa vie, že rozširovanie Európskej únie vyvoláva aj veľké riziká. Je najvyšší čas, aby aj Európa definovala a zaujala to miesto za stolom svetovej politiky, ktoré jej oprávnene patrí. Európski politici sa zaviazali na samite v Lisabone urobiť z Európy najdynamickejší konkurencieschopný región na svete do roku 2010. Zdá sa, že sen zjednotenej Európy stráca svoje čaro a stále viac naplňuje Európanov pocit odcudzenosti. Lídri strácajú víziu, čím by zjednotená Európa mohla a hlavne mala byť. Čo by mala ponúknuť a dať občanovi. Neuspeli dať jasný signál, akým smerom by sa mala vydať Európa do budúcnosti. Mnohí naši občania si nemôžu urobiť jasnú predstavu, čím všetkým zjednotená Európa chce a hlavne prispeje k zdokonaleniu ich života. Uvedené skutočnosti a ďalšie okolnosti nám bránia hlasovať za predložený návrh prístupovej zmluvy. To však neznamená, že Komunistická strana Slovenska tým dáva na vedomie svoj odmietavý postoj k výsledku referenda, k vstupu Slovenskej republiky do Európskej únie. Opak je pravda. Aj naším pričinením referendum bolo úspešné. Nedištancujeme sa tým ani od ďalšieho spoločného úsilia, zameraného na úspešné a želateľné rozšírenie EÚ. Pred týždňom, bolo to 23., 24. júna, sa konala v Bratislave veľmi užitočná konferencia pod názvom Za úspešné rozšírenie. Usporiadala ju parlamentná skupina Európskeho parlamentu, Európska zjednotená ľavica a Severská ľavica zelených v spolupráci s Komunistickou stranou Slovenska. Odznelo na nej veľa podnetných myšlienok a pozoruhodných návrhov v prospech úspešného zavŕšenia procesu terajšej etapy rozširovania Európskej únie. Je len na škodu veci, že ju ignorovali nielen vládne a parlamentné štruktúry, ale aj slovenské, takzvané nezávislé masmédiá. Dokonca aj Slovenská televízia. Je len ťažko povedať, či to bolo z jej vlastného rozhodnutia. Aj pri tejto príležitosti považujeme za nevyhnutné zdôrazniť, že demokracia nemá nič spoločné s bezduchou hlasovacou mašinériou, ktorá bezostyšne presadzuje skupinové, stranícke záujmy a ignoruje záujmy občianskej väčšiny. Chceme, aby bolo jasné, že budeme podporovať v Národnej rade len také návrhy zákonov a medzinárodných zmlúv, ktoré budú zohľadňovať záujmy všetkých skupín občanov. V každom prípade väčšiny občanov Slovenskej republiky. Sme pripravení k takej spolupráci tu, ako aj na pôde Európskej únie. Zatiaľ musíme konštatovať, že Slovenská republika nie je pripravená na vstup do Európskej únie. Vláda Slovenskej republiky v uplynulom období nedokázala vytvoriť také podmienky, ktoré by v prístupových kapitolách odstránili diskrimináciu Slovenska vo vzťahu k členským štátom Európskej únie. Je nad ľudské možnosti v krátkom čase preštudovať obsah uzavretých kapitol na rokovaniach SR s Európskou úniou, preto nepripravenosť Slovenska pre vstup do Európskej únie  a nevýhodné podmienky dohodnuté vládou Slovenskej republiky budem dokumentovať  iba na niektorých príkladoch. V kapitole Slobodný pohyb osôb Slovenská republika bude občanom Európskej únie garantovať práva bez akejkoľvek diskriminácie, vrátane práva požiadať o prácu, bývať na území Slovenskej republiky, a to aj takým, ktorí prestali byť zamestnanými. Pre občanov Slovenskej republiky však bola prijatá spoločná pozícia Európskej únie na 7-ročné prechodné obdobie a to v štruktúre, ktorú veľmi dobre poznáte, dva plus tri plus dva roky. V kapitole Slobodné postavenie služieb Slovenská republika „vynegociovala“ trojročné prechodné obdobie, v ktorom napríklad členské štáty môžu zabrániť pobočke investičnej firmy zo Slovenska podnikať na ich území. Slovenské poľnohospodárstvo dostane iba 25 % dotácií v porovnaní s inými členskými štátmi. V dopravnej politike štáty Európskej únie odsúhlasili prechodné obdobie na kabotáž v nákladnej medzinárodnej doprave na 5 rokov, počas ktorého by boli podniky registrované na Slovensku vyňaté z pôsobenia z nadnárodných dopravných služieb. Pritom hociktorý členský štát môže uplatniť ochrannú klauzulu v prípade narušenia domáceho trhu. Pre Slovensko je nevýhodné aj odstránenie atómovej elektrárne Jaslovské Bohunice. Iba taký ekonómovia ako zostavovatelia štátneho rozpočtu na rok 2003 pod vedením Ivana Mikloša môžu tvrdiť opak. Slovenku sa črtá perspektíva, že bude dovážať drahú elektrickú energiu, veď nakoniec o to terajším štátom Európskej únie aj ide. Diskriminačné podmienky pre Slovenskú republiku vyjednala vláda Slovenskej republiky aj v ďalších uzavretých kapitolách. Nie je priestor na ich komplexnú charakteristiku. S určitosťou však možno konštatovať, že súčasný stav ekonomiky Slovenska, nízka úroveň priemyslu a poľnohospodárstva, vysoká miera nezamestnanosti, sociálne problémy obyvateľstva, nízke mzdy, dôchodky a podpory v nezamestnanosti v porovnaní s členskými štátmi Európskej únie jednoznačne dokumentujú, že Slovensko nie je pripravené na vstup do Európskej únie. Samotný obsah prístupovej zmluvy je rovnako nevýhodný pre Slovenskú republiku. Vážené kolegyne, kolegovia, z uvedených dôvodov Klub poslancov Národnej rady Slovenskej republiky za Komunistickú stranu Slovenska nemôže hlasovať za vládny návrh na vyslovenie súhlasu Národnej rady Slovenskej republiky so zmluvou o pristúpení k Európskej únii. Ďakujem vám veľmi pekne za pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Za poslanecký klub strany Smer vystúpi pán poslanec Robert Fico, po ňom je do rozpravy prihlásený pán poslanec Ondriaš.