B. Bugár, podpredseda NR SR: (2004-02-04):
L. Polka, poslanec: Vážený pán podpredseda, páni ministri, dámy a páni, dovoľte mi vyjadriť niekoľko poznámok k predloženému návrhu zákona. Môžem otvorene povedať, že taký proces prerokúvania návrhu vládneho návrhu zákona, aký bol, akého sme boli svedkom na brano-bezpečnostnom výbore, som dlhú, dlhú dobu nezažil. Možno to porovnať len snáď s krátkym porevolučným obdobím. Zákon prišiel v podobe, by som povedal, zvlášť surovej, ja tu chcem ešte oceniť prácu legislatívcov NBÚ, pretože sa pohybovali pomerne v neznámom teréne a neviem, či z vládnej legislatívy im bola poskytnutá primeraná pomoc, ale, žiaľ, je osudom súčasnej vládnej legislatívy, že mnoho návrhov - a budem o tom hovoriť aj v iných súvislostiach s inými zákonmi -, je odôvodňovaných tak ledabolo, že to skutočne je podceňovanie významu zákonodarnej právomoci tohto štátu a zákonodarného orgánu. Prekáža mi v tomto zákone množstvo nesmierne vágnych ustanovení. § 14 ods. 2, ktorý vymedzuje bezpečnostné riziká preverovaných osôb, používa niektoré výrazy, ktoré si skutočne zasluhujú pozornosť, a treba oceniť prácu ľudí v branno-bezpečnostnom výbore, členov branno-bezpečnostného výboru, ktorí strávili niekoľko, možno desiatok hodín úpravami po konzultáciách s legislatívcami z NBÚ a s legislatívcami Národnej rady, aby sme sa dostali do prijateľných polôh. Príklad ako nadmerné požívanie alkoholických nápojov by znamenalo, že vo vedomí zlého úmyslu nejakého alebo so zlým úmyslom nejakým osobným, čo na Slovensku nie je vylúčené pri počte obyvateľov, kde každý každého pozná, je možné týchto ľudí eliminovať bez mihnutia oka, počínajúc od poslancov až po nejakých okresných náčelníkov na východnom Slovensku. Ustanovenie o nátlaku na príbuzných a blízkych priateľov je pre mňa ako pre právnika bodnutie do chrbta, pretože blízkych priateľov si nie každý dobrovoľne vyberáme. Ja môžem mať pocit o blízkom priateľovi k Ferovi, Paľovi, Janovi, ale či oni majú pocit blízkeho priateľstva ku mne a či oni budú konať niekde pod cudzím nátlakom, je opäť v našich slovenských pomeroch veľmi, veľmi diskutabilné a obávam sa, že ide o nekompatibilný a taký násilný preklad nejakých inštrukcií alebo nejakých smerníc, či už NATO alebo niektorého iného štátu, kde sa čerpali údaje. Náš Občiansky zákonník pozná jasnú kategóriu osoba blízka, žiadny blízky priateľ, alebo kamoš, alebo kamarát, alebo niečo podobné. Takže nemôžeme sa takouto terminológiou skutočne stotožňovať napriek existencii takejto terminológie v nejakých smerniciach. Obdobne to je pri nátlaku z dôvodov finančnej situácie. Myslím si, že tisícky našich učiteľov a zamestnancov štátnej správy sú v dennom, v denno-dennom nátlaku z hľadiska finančnej situácie, pretože ich finančné ocenenie im spôsobuje niekoľko dní pred výplatou vážny finančný nátlak, ktorý, dúfajme, že cudzia moc nebude nikdy využívať. Veľmi vážnym bolo ustanovenie, ktoré vymedzovalo - v prílohe 1 alebo 2 - a položilo základ súťaže o najmenšieho eštébáčika v bývalom Česko-Slovensku. Ja skutočne sa odmietam angažovať v takýchto súťažiach a hodnotiť eštébáka podľa toho, či bol tam alebo onam, ale nerozumiem tomu, prečo niektoré služby ŠtB vypadli s odôvodnením toho, že tí boli iba tam a tí boli tam a tam. Ak sme principiálne mali riešiť členstvo v ŠtB a vyčíňanie niektorých v ŠtB, tak to bolo treba robiť v roku 1990, 1991 možno, raz a navždy a nevracať sa k tomu po 14 rokoch a skúmať, či sprievody na lietadlách boli zlé alebo dobré z hľadiska príslušnosti k ŠtB, či ochrankári boli dobrí eštébáci alebo zlí eštébáci a či napríklad pasováci, ktorí z nevedno akých príčin boli v štruktúrach ŠtB, boli dobrí alebo zlí. Kto toto chce súdiť, prosím, nech sa páči. Nedávno som čítal, asi pred dvoma alebo troma dňami, že Ústav pamäti národa už až desiatim ľuďom umožnil nazeranie do spisov ŠtB. Myslím, že táto psychóza je za nami. V tej súvislosti by som chcel poukázať aj na niektoré ďalšie ustanovenia týkajúce sa bezpečnostného rizika spočívajúceho v štúdiu na školách v bývalom Sovietskom zväze. V bývalom Sovietskom zväze je tam výpočet taký viac menej náhodný, ešte, myslím si, že aj nie celkom presný. Bola to pre príslušníkov vtedajšieho Zboru národnej bezpečnosti a príslušníkov armády jediná možnosť. Neviem si predstaviť, že by Česko-slovenská ľudová armáda vedená Komunistickou stranou Česko-Slovenska vyslala svojich ľudí na štúdium vo West Pointe. Chodili tam, kde ich poslali. Ustanovenia o tom, že niekto 30 dní sa zúčastnil na kurze v Moskve na inštitúte alebo v akadémii vnútorných vecí, prepáčte, ale 30 dní od kedy? Od vycestovania z hlavnej stanice v Bratislave, alebo od prístupu na akadémiu alebo od kontaktu s nejakým kágebákom, alebo ukončenie kedy, akých 30 dní? A čo to znamená 30 dní? Ak považujeme bývalých funkcionárov alebo bývalú KGB za hlupákov, tak prosím. Domnievam sa, že to hlupáci neboli. Myslím v tom zmysle, že by si pozývali docenta Ivora napríklad, aj iných ľudí, ktorí dnes pracujú vo významných spoločenských i štátnych funkciách, na kurz, spravodajský na Akadémiu ministerstva vnútra. Tak buď všetky alebo nikto a limit 30 dní, 5 dní, ja sa domnievam, že ten limit by mal byť niekde inde, a nie tridsaťdňový. Veľmi čudné je tam ustanovenie o príslušnosti k spravodajskej správe Generálneho štábu Česko-slovenskej ľudovej armády. Táto zložka mala minimálne tri útvary, z ktorých jeden sa zaoberal starostlivosťou, „starostlivosťou“ v úvodzovkách o vojenských a leteckých pridelencov, ďalší sa zaoberal organizáciou takzvaného prieskumu od úrovne roty vyššie a tretí bol ten, na ktorý sme asi mysleli. To bol ten, ktorý organizoval spravodajskú činnosť vnútri armády, pomimo vojenskej kontrarozviedky, ale nemáme to tu vyšpecifikované a vzniká tu riziko. Ja viem, že v praktických prípadoch ide možno o 10-15 ľudí v rámci celej Slovenskej republiky, ale ublíženie čo len jednému človeku, pokiaľ ide o občianske práva, znamená nerešpektovanie občianskych práv. Chcel by som vyjadriť aj niekoľko pochybností o niektorých ustanoveniach, ktoré vznikli z tej bohumilej činnosti branno-bezpečnostného výboru a niektorých ďalších. Mám veľmi vážne pochybnosti o úspešnosti a o vhodnosti zapájania sa zákonodarného zboru, konkrétne X počtu poslancov do nejakého hodnotiaceho a do nejakého odvolávacieho procesu voči rozhodnutiam NBÚ. Priznám sa, že nerád by som patril medzi tých 11 odvážlivcov, ktorí budú hodnotiť ako poslanci Národnej rady v rámci odvolacieho konania činnosť zložiek Slovenskej informačnej služby, Policajného zboru a v záverečnej fáze NBÚ a potom povedať s bohorovným pokojom a čistým svedomím: Toto rozhodnutie nie je dobré alebo je zlé z takých a takých dôvodov. Páni, je to porušovanie trojdelenia štátnej moci, na ktorej je založený náš demokratický právny štát. Pevne verím, že demokratický a právny. Je to skutočne veľmi vážna pochybnosť, ktorú by sme mali riešiť a mal by sa k tomu vyjadrovať nielen ústavnoprávny výbor, ale aj odborná obec. Obdobne je to aj s voľbou riaditeľa. Ja fandím a chápem názor predsedu branno-bezpečnostného výboru i vo viacerých súvislostiach, že chce, aby parlament rozhodol voľbou o ďalšom konaní v prípade či už šéfa SIS alebo šéfa NBÚ, ale neviem si predstaviť živnejšiu pôdu pre politikárčenie, ako je parlament, ale v tom dobrom slova zmysle. Kde inde sa majú ruvať politické sily, ak nie v parlamente? Ja si skôr myslím, že je to systémová chyba, že naša vláda doposiaľ nemá zodpovedného podpredsedu alebo ministra, ktorý by riadil spravodajské služby vrátane NBÚ, aj keď viem, že to je iná, a nie spravodajská zložka. Činnosť týchto služieb, dôležitých služieb pre existenciu štátu je vo vláde veľmi vágne upravená, prelieva sa z vlády na bezpečnostnú radu štátu. A posledný polrok, možno trištvrťrok sme toho svedkami, že táto zodpovednosť sa vyvodzuje skutočne len politicky a veľmi, veľmi vágne. Záverom mi dovoľte - alebo tesne pred záverom - povedať ešte jednu skutočnosť. Po veľkých, veľkých peripetiách sa vláda zhodla na vymenovaní nového riaditeľa Národného bezpečnostného úradu. Ja neviem, aké sú dôveryhodné informácie, že v NATO niekto niekomu povedal: No, no, no, na Slovensku keď nebudete mať riaditeľa NBÚ a keď nebudete mať zákon o utajovaných skutočnostiach, budete popoťahovaní. Myslím si, že vedia pochopiť, že k tomu pristupujeme zodpovedne, vážne a chceme mať dobrý zákon, a chceli sme mať zodpovedného a dobrého riaditeľa NBÚ, ale chcel by som vám navrhnúť, dajme novému riaditeľovi šancu, aby aj on mal možnosť vo vláde, v bezpečnostnej rade a prostredníctvom ministra vnútra i v parlamente vyjadriť svoj názor, svoje postoje k činnosti orgánu a k činnosti samotnej, ktorú bude - možno, dúfajme - niekoľko rokov riadiť. A on bude tým, ktorý bude zasielať správy do príslušných orgánov NATO a on bude tým, ktorý bude v príslušnom orgáne NATO zodpovedať za činnosti NBÚ. Takže dovoľte mi, aby som predložil procedurálny návrh vrátiť tento materiál na - zdôrazňujem - rýchle dopracovanie a predloženie do parlamentu na včasné prerokovanie. Ďakujem pekne za pozornosť.