M. Číž, podpredseda NR SR: (2006-12-05):
Na pána Horta by som sa nedal vyprovokovať k vystúpeniu, pretože jeho arzenál je známy. Boľševici, Bielorusko, staré časy, neviem aká krajina a podobne. Nato myslím reagovať netreba a to zrejme časť ľudí toto vystúpenie uvíta, ale pevne verím, tí, ktorí trošku rozmýšľajú nad stavom tejto krajiny a nejakým spôsobom vnímajú základné procesy, ktoré sa tu dejú, si na to vedia urobiť názor. Čo ma ale nesmierne mrzí a kde som teda sám vnútorne nedodržal tú dohodu bolo vystúpenie pána Brocku, lebo to ma priviedlo do úžasu. Vážne sa postaviť ako kresťanský demokrat pred parlament, pred verejnosť a povedať, že teda KDH je, preňho sú dane trestom, že KDH teda najnižšie dane považuje za najdôležitejšiu vec a jedine rodina, teda neplatenie daní alebo teda čo najnižšie dane považuje za základný cieľ ochrana podnikateľa a tretieho sektora, že to je to hlavné s tým, že teda hlavne je to rodina. No môj problém je, že veľmi ľahko sa to dá preložiť, veď tých 80-tis. invalidov s tým 6 500-korunovým priemerným invalidným dôchodkom, ktorý je hanbou našej krajiny a za to niekto môže, že to tak je, tých naozaj potešíte, že nebudete ich zdaňovať alebo budete ich zdaňovať minimálne. Teraz som pozeral, v tom Novom Čase beží, platy zdravotných sestier, ktoré zarábajú 10-tis. korún, od rána do noci v službách drú po  nemocniciach a dneska hľadajú možnosti opustiť krajinu, aby išli pracovať tam, tých tiež nesmierne poteší, že im o 2 % alebo o 200, alebo o 300 korún znížite dane. Rovnako však a úplne v rovnakom pomere ako u obrovskej právnickej osoby, kde, samozrejme, na tretí sektor s veľkou chuťou Slovnaft tých 109 mil. korún dá, lebo však prečo by ich nedal, ktoré, samozrejme, ale štátu chýbajú, pretože niekto tu za pár rokov dane, ktoré sú trestom pre niekoho, čo tu vážne beztrestne rozprávajú ľudia, to v slušnom európskom parlamente, a hovorím to s plnou zodpovednosťou za to, čo hovorím, hovorí krajná pravica a slušný človek, stredový politik si nedovolí postaviť sa pred ľudí a toto povedať. To sa proste jednoducho nedá nechať bez povšimnutia. Niekoľkokrát som zdôraznil veľmi vážne v ustanoveniach ústavne v iných krajinách, v Nemeckej spolkovej republike, kde sú v ústave veci typu, že štát prostredníctvom dane z dedičstva dbá na to, aby sa v rukách jedincov nehromadil nadštandardný majetok, v Nemecku, ktoré pod egidou sociálnych demokratov a v spolupráci so sociálnymi demokratmi spravuje Nemecko a drží ho v polohe, je jednou z najúspešnejších  ekonomických krajín sveta. A táto krajina je pre mňa istým spôsobom osobitne v daňovej oblasti vzorom. Nepochybne rozbité hospodárstvo a transformácia naozaj ukazuje, že jedným najucelenejším prostriedkom národohospodárskej politiky je okrem iného aj daňový damping a vytváranie priestoru pre podnikateľov. Odhliadnuc od pozitív treba a slušný človek zdôrazní aj negatíva a ten problém, ktorý v tejto krajine v tomto smere je, je postupná retardácia dobrej pracovnej sily, iba hrubá mechanická práca, relatívna malá pridaná hodnota a podobne. Dá sa s tým pracovať. Ale aby kresťanský demokrat hovoril o daniach ako o treste, pán poslanec, a tých učiteľov z čoho budeme platiť, ktorým tiež dáte o 200 korún menšie dane, ktorí za celý život ako vrchol ich profesionálnej kariéry dostanú 18-tis., keď si v živote učiteľ nekúpi dom, nekúpi si auto a nepôjde na poriadnu dovolenku. Akým spôsobom chcete sanovať verejné služby a budete hovoriť o podpore ktorej rodiny, tých privatizérov, ktorí za rok zarábajú 200, 300 mil. korún? A tých majetok musíte chrániť ako principiálny, ktorí za dva roky z nuly majú 200, 300, 500 mil., ktorí v živote nie sú ochotní sa podrobiť elementárnemu dohľadu zákona nad tým, že ako získali ten majetok a podobne? Týchto vy chránite, a to ste kresťanský demokrat? Prečítali ste si aspoň niečo o kresťanskej sociálnej náuke? Ja vám môžem opäť citovať či osobne, ako chcete, ja neviem, je to z nevedomosti? Ako chcete pomáhať tým rodinám? Tým mladým rodinám, ktorí nemajú príspevok na narodenie dieťaťa. Viete, aká je populačná politika na Slovensku, aký je stav? Ako ju chcete reálne, čo ste urobili ako minister práce a sociálnych vecí, ako ste ten štandard rodiny s tými 15, 16, 19 %, o ktorých ste tu furt rozprávali, ako ste ho chceli zabezpečovať? Kde sa rozplynul jeden biliónový spoločný majetok, verejný majetok, ktorý sme tu mali k dispozícii, ktorý bol vlastníctvom a urobili ho títo ľudia dokonca za toho „totáča“, za tých boľševikov, ale vznikol? Ako sa s ním naložilo a ako idú peniaze z neho do verejného sektora? Ako sanujeme elementárne zásady dôstojného života a humanitu, ktorú máme fixovanú v našej ústave? Takže poprosím pekne, ja sa ospravedlňujem za to, že ma to vzrušilo, ale vážne, pán poslanec, toto sa nesmie hovoriť v slušnom štáte. My sa môžeme baviť o tom, ako optimálnejšie nastaviť daňový systém, akým spôsobom budeme organizovať daňovú solidaritu a môžeme sa škriepiť o percentách, ale vyhlasovať to, čo vyhlasujete, to nemá s kresťanskou demokraciou, nehnevajte sa, ale absolútne nič spoločného. Je to neoliberálny ultraradikálny názor. A jednoducho nekontaminujme verejnú mienku tým, že tu ide o čosi, čo má niečo spoločné s kresťanstvom. Odpustite mi ten osobný tón, ale naozaj sa to nedalo vydržať. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)