Jurinová, Erika, podpredsedníčka NR SR (2013-03-15):
Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, milé kolegyne, kolegovia, jedným z účelov vládneho návrhu je podľa dôvodovej správy „precizovať právnu úpravu týkajúcu sa odškodňovania osôb poškodených násilnými trestnými činmi“. Navrhuje sa teda nová definícia ujmy na zdraví, pod ktorú možno okrem ublíženia na zdraví, ťažkej ujmy na zdraví alebo smrti spôsobených akýmkoľvek úmyselným násilným trestným činom spáchaných inou osobu zaradiť aj morálnu škodu, teda škodu spôsobenú porušením práva na zachovanie ľudskej dôstojnosti. Ustanovuje sa, že osoby poškodené trestnými činmi znásilnenia, sexuálneho násilia a sexuálneho zneužívania majú na jednej strane nárok na vyplatenie odškodnenia fyzickej ujmy na zdraví, ak bola takýmto trestným činom spôsobená, no na strane druhej majú nárok aj na vyplatenie odškodnenia za spôsobenú morálnu škodu. V tejto časti návrh úplne podporujeme, súhlasíme s ním. Z doterajšej praxe a zo štatistických zistení i z počtu prípadov, ktoré žiadali o odškodnenie podľa tohto zákona, je zrejmé, že pri týchto trestných činoch je ťažké dokazovať práve nemajetkovú ujmu, napr. sťaženie spoločenského uplatnenia, a aj poškodenie fyzického zdravia nemusí byť nevyhnutne prítomné. Zároveň sú obete týchto trestných činov vystavované druhotnej ujme pri dokazovaní nemajetkovej ujmy a konanie, ktoré by malo viesť k spravodlivosti, vedie často k ďalšiemu psychickému poškodeniu obetí. Preto je určite spravodlivé, ak sa berie do úvahy, že pri týchto trestných činoch prichádza k takému závažnému narušeniu osobnej integrity, že je namieste uznať takúto ujmu za hodnú odškodnenia. Oceňujem preto, že návrh jednoznačne ustanovuje, že osoby poškodené trestnými činmi znásilnenia, sexuálneho násilia a sexuálneho zneužívania majú dva navzájom nepodmienené právne nároky, t. j. nárok na vyplatenie odškodnenia za prípadnú utrpenú ujmu, teda fyzickú ujmu na zdraví, náhradu za bolesť, za sťaženie spoločenského uplatnenia a zároveň nárok na vyplatenie odškodnenia za spôsobenú morálnu škodu. Stojí za zmienku, že práve túto novinku, teda odškodnenie morálnej škody, si veľmi rýchlo všimli aj médiá. Je chvályhodné, že k takémuto kroku slovenské zákonodarstvo pristupuje, i keď treba povedať, že objektívne sa nová právna úprava dotkne obmedzeného počtu osôb, a to jednak preto, že odškodnenie morálnej škody sa týka iba vymedzených troch skupín trestných činov a v iných prípadoch, kde k morálnej ujme dochádza rovnako, čo sú napr. lúpeže, nebezpečné vyhrážania a prenasledovania, obmedzovanie osobnej slobody, tomu tak zatiaľ nebude. Verejnosť málo rozlišuje, že tento zákon rieši iba otázky odškodňovania štátom, pričom presne definuje oprávnené osoby a podmienky poskytnutia odškodnenia. Slovenský zákon o odškodňovaní nereflektuje požiadavku, že obete trestných činov majú mať právo na náhradu škody od páchateľa, ale aj na kompenzáciu od štátu, ktorý je povinný starať sa o bezpečnosť svojich občanov. O odškodnenie podľa tohto zákona však môžu poškodení žiadať iba v prípade, že nie je možné dostať odškodnenie od páchateľa alebo finančnú náhradu iného druhu. Zároveň o možnosti žiadať o odškodnenie od štátu sa uchádza i málo oprávnených osôb. Tam môžeme špekulovať, prečo sa tak deje. Malá ilustrácia. V roku 2012 prišlo na ministerstvo spravodlivosti 87 žiadostí o odškodnenie podľa tohto zákona, teda 215/2006. V tom istom roku bolo odškodnenie vyplatené 60 žiadateľom, v 18 prípadoch nebolo priznané, 5 prípadov bolo riešených inak. Celkovo bolo na odškodnenie vyplatených necelých 433 154 eur. Len na okraj, priemerná suma odškodnenia bola necelých 7 220 eur, kde je to napríklad od výšky nárokov na odškodnenie, ktoré si pýta predseda Najvyššieho súdu napríklad. V tejto súvislosti sú zaujímavé tieto súvislosti. Podľa štatistík Generálnej prokuratúry Slovenskej republiky sa na Slovensku ročne spácha niečo vyše 100-tisíc trestných činov. Pri tejto príležitosti mi nedá nepovedať, že skutočne dotknutých ľudí trestných činov je asi štvornásobok, to znamená, zo skupiny 100-tisíc ľudí máme veľkú armádu 400-tisíc, ktorí sú len dotknutí trestným činom. Vo veľkom počte trestných stíhaní je však neznámy páchateľ. Zistili sme, že je to viac ako 50 %. Pre trestné činy proti slobode a ľudskej dôstojnosti bolo v roku 2011 stíhaných 5 162 páchateľov. Za znásilnenie a sexuálne násilie bolo stíhaných 182, obžalovaných 113 a odsúdených spolu 87 páchateľov. Za sexuálne zneužívanie bolo 205 odsúdených. Je všeobecne známe, že trestné činy znásilnenia, sexuálneho násilia a sexuálneho zneužívania majú mimoriadne vysokú latenciu. Nevieme, koľko skutkov bolo naozaj spáchaných, podaných a prijatých trestných oznámení. Takéto štatistiky sme nezistili. Zo 60 prípadov, kedy bolo poškodeným priznané odškodnenie podľa tohto zákona, o ktorom sa bavíme, išlo v prevažnej väčšine o prípady ublíženia na zdraví. Počet odškodnených prípadov znásilnenia sa nám nepodarilo zistiť, je však údajne veľmi nízky. Je namieste teda otázka, čím je to spôsobené. Jednou z odpovedí môže byť aj skutočnosť, že orgány činné v trestnom konaní nedostatočne poučujú poškodených o ich právach, o konkrétnych nárokoch a že zaobchádzanie s obeťami trestných činov u nás ešte stále nedosahuje európske štandardy. Teraz nemyslím procesné úpravy, tie sú v poriadku. Ide o také súvislosti, ktoré realizáciu týchto práv priamo podmieňujú, a to sú služby pre obete a odborná pripravenosť personálu, ktorý s poškodenými prichádza do profesionálneho kontaktu, to sú policajti, vyšetrovatelia, sudcovia, prokurátori a ďalší. Táto okolnosť prekračuje rámec tohto zákona, vo viacerých rovinách ho však pretína. Podľa toho, ako budeme definovať práva obetí trestných činov, medzi ktoré patrí aj právo na informácie, dôstojné a profesionálne zaobchádzanie a odškodnenie od páchateľa aj od štátu, budú sa meniť aj kritériá, formy a možnosti ich odškodňovania. Nevieme, ako sa premietne nové ustanovenie o náhrade morálnej škody v prípadoch znásilnenia, sexuálneho násilia a sexuálneho zneužívania do praxe a predovšetkým do života obetí, ale určite je to pozitívny posun. Na to, aby sa dočkali satisfakcie tieto obete, potrebujú rozhodne kvalifikovanú pomoc a kompetentné zaobchádzanie vo všetkých fázach trestného konania i po ňom. Tento zákon a ustanovenie o odškodnení morálnej škody aspoň v definovaných kategóriách vítame ako ústretový krok voči obetiam a vykročenie správnym smerom. V nasledujúcom bode, ktorý by mal nasledovať, budeme rokovať o novele Trestného poriadku v súvislosti s transpozíciou dvoch smerníc, kde sa znova upravuje podobný problém, a zároveň nás čaká smernica Európskeho parlamentu z 25. októbra 2012, ktorá stanovuje minimálne normy v oblasti práv a ľudských práv, na ktoré poukazujem, podpory a ochrany voči trestných činom a jej implementácia. Bolo by dobré, keby sme sa sústredili na to, aby jej implementácia nebola skutočne iba formálna, aby sme nielen povinne zmenili niektoré ustanovenia trestných noriem, ale aby sme pripravili podmienky pre zmysluplnú pomoc obetiam, pre zmenu dominancie justičného systému, od sústredenia sa na trestanie páchateľov a na nápravu krívd a škôd obetí. Inak povedané, aby trestné senáty prestali považovať za svoju jedinú úlohu rozhodovanie o vine a treste a aby rozhodovali v rámci trestného konania, samozrejme, aj o odškodňovaní obetí. Majú možnosť, nerobia to, nevyužívajú to. Zatiaľ u nás vytrvalo odkazujú poškodených na občianskoprávne konanie bez ohľadu na reálne podmienky, všetky kritiky, školenia, medzinárodné dohovory a dokumenty. V ďalšom potom stojí za nasledovanie možno český príklad o prechode nároku na náhradu škody alebo nemajetkovej ujmy na štát. Sme naozaj pripravení konzultovať aj spolupracovať s rezortom ministerstva spravodlivosti aj s ďalšími relevantnými rezortami práve pri aplikácii smernice Európskej únie. Ďakujem pekne.