Mikuš, Jozef, poslanec NR SR (2012-09-13):
Ďakujem pekne, vážená pani podpredsedníčka Národnej rady. Kolegyne, kolegovia, pán minister, stalo sa už tradíciou, že nástupom novej vlády, ktorá je opačného politického zamerania ako jej predchodkyňa, nastupuje zmena pracovného kódexu. Keď sa vrátime do niekoľkoročnej minulosti dozadu, bolo to takmer pravidlo. To len dokazuje, že pracovné právo je predmetom zvýšenej pozornosti každej politickej strany alebo rozhodujúcich politických strán, aj sa dotýka veľkej časti voličov, a preto k nemu pristupujú každý svojím spôsobom. Všeobecne platí, že čím chce byť politická strana populárnejšia, tým viac jej leží na srdci radový zamestnanec a snaží sa mu zabezpečiť čo najväčšie výhody. A naopak, čím je strana zodpovednejšia, tým viac sleduje cieľ dosahovať čím lepšie podmienky na vytváranie nových pracovných miest. Ten prvý typ politických strán má výhodu. Ľúbivé vyhlásenia o starostlivosti o utláčaného zamestnanca ľahko nachádzajú pozitívnu odozvu voliča. Druhý typ politických strán to má omnoho ťažšie. Politici musia prácne vysvetľovať, že nepružný pracovný kódex vedie k zníženej ochote podnikateľov zamestnávať a prispieva k rastu nezamestnanosti. Pred nami je návrh ďalšej novely Zákonníka práce, tentokrát priamo z dielne vládnej strany SMER – sociálna demokracia. Identifikovať, do ktorej z dvoch skupín spomínaných prístupov patrí, je jednoduché. V dojemnej starostlivosti o zamestnancov, dokonca aj o odbory, vláda ponúka zakotvenie množstva ústupkov zamestnávateľov voči zamestnancom. Cieľom je, ako tvrdí v dôvodovej správe, citujem, „presadzovanie rovnováhy uplatňovania práv a im korešpondujúcich povinností medzi zamestnancom a zamestnávateľom, ako aj vytváranie dôstojných pracovných podmienok s osobitným dôrazom na prerokovanie týchto podmienok so sociálnym partnerom“. Hravo sa dá napadnúť už uvedená formulácia. Hovoriť v pracovnoprávnych vzťahoch o rovnoprávnosti medzi dvoma skupinami je nezmysel. Pracovné vzťahy nikdy nemôžu byť vyvážené. Jednoducho preto, že na jednej strane niekto prácu ponúka a druhý jej prijatím sa zaväzuje plniť príkazy toho prvého, a ak tak koná, za odvedený výkon dostane odmenu. Kde sa tu dá hľadať rovnováha? Nespochybňujem a dvakrát alebo aj trikrát podčiarkujem, že je potrebné stanoviť pevné pravidlá medzi ponúkateľom a prijímateľom práce, veď napokon ich prijatie bolo agendou európskych kresťansky orientovaných strán už v prvej polovici 20. storočia. Pán kolega Blaha o tom hovoril. Aj v neskorších časoch. Ale ide len o pravidlá a nie o dosiahnutie rovnováhy akýchsi dvoch triednych nepriateľov – kapitalistov a proletárov. Druhým nezmyslom z citátu dôvodovej správy je, že pri novele Zákonníka práce sa kládol dôraz na prerokovanie so sociálnymi partnermi. Nuž, aký dôraz? A ak by to bola pravda, potom by zamestnávateľské asociácie museli s týmto návrhom aspoň čiastočne súhlasiť. Nie je však tomu tak. Naopak, zamestnávatelia proti prijatiu novely výrazne protestujú s poukázaním aj na ďalšie pripravované zmeny v daňovej a odvodovej oblasti varujú, že tvorba pracovných miest bude ohrozená, čo môže spôsobiť rast nezamestnanosti. Dojemná starostlivosť vlády o zamestnanca sa tak môže otočiť a otočí proti nemu samému. Zachytil som tu názory v predchádzajúcej diskusii o tom, zo strany poslancov SMER-u, že Zákonník práce nemá žiadny vplyv na zamestnanosť. Nuž, okrem toho, že to nepovedal pán minister, nepovedal to ani pán premiér, dokonca naopak, povedal, že ak novela zákonníka sa ukáže v praxi ako zlá, tak je ochotný ju vrátiť späť, respektíve urobiť určité opatrenia ku kroku späť. Nuž, ak teda neveríte nám, zamestnávateľom, nechcem povedať aj premiérovi tejto krajiny, pretože jeho vláda schválila súčasný zákonník, chcem ako jeden z dôkazov ponúknuť analýzu Organizácie pre hospodársku spoluprácu a rozvoj, ktorej je Slovensko členom. Tie dokazujú, že štáty s flexibilnejším pracovným právom dosahujú nižšiu mieru nezamestnanosti ako štáty s prísnejším. Menovať možno aj konkrétne príklady. Na jednej strane sa darí Dánsku, Švajčiarsku, Veľkej Británii, Japonsku či Novému Zélandu, na druhej strane zaostávajú Portugalsko, Taliansko, Španielsko či Grécko. Kým pri prvej skupine štátov priemerná miera zamestnanosti presahuje 70 %, pri druhej nedosahuje ani 60 %. Predložená novela Zákonníka práce má priniesť viacero zmien. Popri novinkách v oblasti odvodov, hlavne pri dohodách o vykonaní práce, častým argumentom vládnych politikov je zvýšiť podiel klasických zamestnancov oproti dohodárom či živnostníkom. Tento cieľ je ušľachtilý a myslím si, že aj dobrý, no ide nesprávnym smerom. Veď či je dobré zaťažiť dohody o vykonaní práce pre študentov masívnymi odvodmi a tým im vlastne zobrať možnosť zárobku na prilepšenie? Ak chceme dať zamestnávateľom nástroj na zvýšenie prijímania ľudí do bežného pracovného pomeru, potom poďme cestou spružnenia čiastočných pracovných úväzkov, ako to robia už roky v Dánsku či Holandsku, kde je nezamestnanosť na najnižších priečkach v Európe. Ak by minister, pán minister, ak by ste počúvali viac zamestnávateľov, dozvedeli by ste sa, že sprísnenie definície pracovnej činnosti, čím sa má dosiahnuť prechod živnostníkov na radových zamestnancov, nie je zďaleka ten najzávažnejší problém predloženej novely. Zamestnávatelia nie sú teda tí, ktorí by cielene chceli zdierať pracovníkov takým spôsobom, že by ich nútili pracovať na živnosť. Odhliadnuc od anomálií, ktoré sa nájdu v každej vrstve spoločnosti, robia si len svoju robotu. Snažia sa znižovať náklady, aby mohli čo najlepšie podnikať. Vypočujme si teda, čo zamestnávateľov na predloženej novele skutočne trápi. Podľa prieskumu podnikateľskej aliancie im najviac prekáža, citujem, „opätovné zavedenie súbehu výpovednej doby a odstupného, obmedzenie uzatvárania pracovných pomerov na určitú dobu a posilňovanie právomocí a manažérskych kompetencií zástupcov zamestnancov, napríklad pri stanovení noriem práce alebo zavádzaní pružného času“. Koniec citátu. O tom tu už bolo hovorené. Inými slovami, zamestnávatelia, strážiaci v tuhom konkurenčnom boji mzdové náklady, varujú pred znepružnením pracovného práva, čo môže ohroziť zamestnanosť v ich firmách. Aby bolo jasné, tu nejde len o vyjadrenia najväčších podnikateľov, zamestnávateľov, napríklad z automobilového priemyslu, ktorý na Slovensku tento rok zažíva boom. Nízka cena práce v porovnaní so západnou Európu tvorí pre nich určitý vankúš, z ktorého môžu pustiť perie. Mne ide hlavne o menších, malých a stredných podnikateľov, zamestnávajúcich pár jednotlivcov či niekoľko desiatok pracovníkov. Oni sú kľúčoví pre chod ekonomiky. A hlavne oni sú kľúčoví pre zamestnávanie v zaostávajúcich regiónoch Slovenska. Ak priťažíme im, zatneme do tých najcitlivejších miest na Slovensku. A ešte možno sa budeme chvíľu tešiť, že náš priemysel rastie v Európskej únii rekordnými číslami, ale vďaka ťahu niekoľkých automobiliek v západnej časti našej krajiny. Po avizovaných zmenách v odvodovej a daňovej oblasti nám už dnes klesá počet živnostníkov. Obávam sa, že po ďalšej rane v podobe rigidného pracovného kódexu nám začnú kapať aj malé firmy, ktorých už aj tak je na Slovensku dlhodobo nedostatok. Spomínané analýzy Organizácie pre hospodársku spoluprácu a rozvoj nedémonizujú pracovné kódexy a priznávajú, že pracovné právo má zhruba pätinový podiel na miere zamestnanosti v spoločnosti. Podobnú pozíciu zohráva úroveň vzdelania, daňovo-odvodové zaťaženie, administratívna náročnosť podnikania či vymožiteľnosť práva. Keď si však pritvrdenie Zákonníka práce spojíme s avizovaným zvýšením daní a odvodov, problémami v školstve ústiacim až do štrajkov, či s pretrvávajúcou nízkou vymožiteľnosťou práva a rozbujnenou korupciou, niet sa veru na čo tešiť. Hrozí nám, že zamestnanosť poklesne. A práve veľký hazard tkvie v jednostrannej orientácii našej ekonomiky na niekoľko odvetví, hlavne automobilový priemysel. Kombinácia poklesu kvality domáceho podnikateľského prostredia s európskou recesiou a prepadom strojárskej a elektrotechnickej výroby by bola pre slovenskú ekonomiku mimoriadne nebezpečná. Toto všetko treba brať do úvahy o návrhu, respektíve pri zmene súčasného Zákonníka práce. Vláda naň siaha v období, keď Európa s veľkou pravdepodobnosťou vstupuje do druhej priehlbiny recesie v tvare dvojité w. Najlepšou prípravou na prekonanie hroziaceho poklesu ekonomiky a stúpajúcej miery nezamestnanosti na Slovensku by bolo práve vykonanie razantných krokov na zlepšenie podnikateľského prostredia. Je chronicky známe, že nám nefungujú súdy a prokuratúra a vymožiteľnosť práva je nízka. Odvodový systém sa komplikuje ešte viac, ako poznáme doteraz. Siahame na rovnú daň. Korupcia je rozbujnená, deformujú sa vzťahy medzi štátom a podnikateľmi, i podnikateľmi navzájom. Sústreďme svoju pozornosť na tieto oblasti a nechajme Zákonník práce dnes na pokoji. Zachovajme aspoň niečo, na čo dnes hľadia podnikatelia pozitívne. Počúvajme ich hlas, lebo práve oni vytvárajú pracovné miesta, ktoré potom môže regulovať Zákonník práce. Nerozumiem, ozaj nerozumiem, prečo práve teraz prichádza vláda s návrhom zmeny Zákonníka práce. Žijeme v dobe, keď treba uľahčiť ľuďom nájsť si prácu a treba uľahčiť zamestnávateľom tú prácu im dať. My skôr, a ja osobne mám určite záujem podporovať takéto zákony, ale navrhnutá novela Zákonníka práce ide proti tejto filozofii, a preto ju nemôžem podporiť. Ďakujem za pozornosť.