F. Devínsky, poslanec: (2007-05-09):
Ako spravodajca som uviedol, že návrh zákona spĺňa legislatívne požiadavky, avšak nespĺňa to, čo od neho očakáva nielen akademická obec, teda posilnenie samosprávy, ale ani to, aby sa slovenské vysoké školy stali moderným a kvalitným vysokoškolským systémom. Predložil som návrh, aby sa Národná rada Slovenskej republiky uzniesla v zmysle § 73 ods. 3 písm. a) rokovacieho poriadku na tom, že návrh zákona jeho navrhovateľovi vráti na dopracovanie. Rád by som zdôvodnil tento svoj návrh. Keďže som presvedčený, že vysokoškolský zákon, ktorý má zabezpečovať kvalitu výskumu a vzdelávania, je pre ďalší pokrok Slovenska mimoriadne významný, a tým, že priamo ovplyvňuje život viac ako 192-tisíc študentov a ďalším viac ako 20-tisíc zamestnancov vysokých škôl, teda spolu viac ako 210-tisíc ľudí, mali by sme mu venovať primeranú pozornosť. Podstatou návrhu zákona sú zhruba štyri okruhy zmien, ktoré sa však takmer strácajú na pozadí problému spoplatnenia externého štúdia. Určite by nebolo spravodlivé, keby som nepovedal, že novela sa snaží riešiť niektoré existujúce problémy vysokoškolského školstva, ako je úprava pôsobenia zahraničných vysokých škôl na Slovensku, spoločné študijné programy alebo akademické mobility, čo je prvá, ale, žiaľ, menšia skupina tých pozitívnejších zmien. Druhou skupinou sú negatívne zmeny, ktoré sú podľa mňa najvážnejšie pre budúcnosť a kvalitu slovenského vysokého školstva. Je to mimoriadne silná centralizácia, ktorá sa má udiať obmedzením právomoci samosprávy, a tým v istom zmysle aj akademických slobôd a súčasného vyváženého vzťahu medzi exekutívou, teda rektorom, prípadne dekanom na jednej strane a  samosprávou, teda akademickými senátmi na strane druhej. To je už veľmi vážny odklon od ideí novembra 1989. Novela mení samosprávu na diskusné kluby a zásadným spôsobom posilňuje právomoci rektorov a správnej rady. Koncentrácia právomoci v rukách veľmi malej skupiny ľudí, týkajúcich sa v mnohých prípadoch miliardových súm štátnej dotácie, Univerzita Komenského má viac ako 2-miliardovú štátnu dotáciu, bez efektívnej kontroly akademickej samosprávy môže z ekonomického hľadiska znamenať vážne nebezpečenstvo pre vysoké školy. A určite to nemožno odôvodniť tým, že ide o posilnenie verejnej kontroly. Veď zo 14 členov správnej rady sú 6 nominanti rektora, 2 sú jeho voliči a ďalších 6 sú síce nominanti ministra, ale po vyjadrení rektora a všetkých 14 ľudí menuje minister. Okrem toho orgán, ktorý má predovšetkým kontrolné funkcie a má dozorovať plnenie verejnoprávneho záujmu, lebo na to bol zriadený, nemá mať exekutívne kompetencie, ako je napríklad rozhodovanie o rozpočte vysokej školy, a ak tak spolu s akademickou samosprávou. Nakoniec aj o štátnom rozpočte republiky nerozhoduje ministerstvo ani vláda, ale tento parlament volených zástupcov. To, že návrh zákona veľmi nešťastne mení fungovanie súkromných vysokých škôl tak, že vlastníci prakticky prestanú mať kontrolu nad svojím majetkom, je už len dôkaz nepochopenia funkcie správnej rady. Ďalej sú to návrhy smerujúce k oslabeniu kontroly kvality vysokoškolského vzdelávania. Sú to tie, ktoré robia z akreditačnej komisie vlády zbor síce odborníkov, ktorí sa ale musia riadiť nie odbornými kritériami, ale kritériami, ktoré vymyslia a schvália ministerskí úradníci. Akreditačná komisia vlády, ktorá si doteraz stanovovala kritériá pre svoje rozhodovanie sama a minister mohol alebo nemusel prijať jej odporúčania, čo znamená, že aj tu existovala istá vyváženosť vzťahov, sa síce v budúcnosti bude môcť vyjadrovať, ale to je tak asi všetko, čo bude môcť robiť. Takáto akreditačná komisia už nebude nezávislou odbornou inštitúciou, ktorej odporúčania boli a možno aj sú významné pre vládu, ale bude komisiou, ktorá bude pracovať tak, ako jej to ministerskí úradníci nariadia. Kvalite vzdelávania iste neprospeje ani ustanovenie, ktorým sa povoľuje možnosť skúšať štátne skúšky odbornými asistentmi, ktorí podľa platného zákona nemôžu ani prednášať, okrem vzorových prednášok, ale ani skúšať, ale podľa novely majú mať právo skúšať štátne skúšky. Nakoniec tretia skupina návrhov smeruje k spoplatneniu a regulácii externého štúdia. Tento návrh sa dotýka 70-tisíc externistov, to znamená viac ako jednej tretiny všetkých vysokoškolských študentov. Ak odhliadneme od toho, že spoplatnenie externého štúdia je absolútne nesystémový nástroj, teda len externého štúdia, ktorý vnesie chaos do poskytovania dotácií verejných a štátnych vysokých škôl, ide o návrh, ktorý v podstate nič nevyrieši, ak máme na mysli platenie rôznym inštitúciám a, naopak, návrh bude z hľadiska platenia oficiálne zo zákona vytvárať najmenej päť skupín rozličných študentov. To, že s novelou nesúhlasia ani mnohé senáty či študenti, ba teraz už ani viacerí rektori, to ma neprekvapuje. Samozrejme pri 194 zmenách, ktoré majú často jednu alebo dokonca dve či tri strany, sa celý duch a podstata pôvodného zákona o vysokých školách mení, ale podľa môjho názoru nemení sa k lepšiemu. Našou úlohou v parlamente a v slobodnej demokratickej spoločnosti je okrem iného ochraňovať slobodu a demokraciu. Sloboda aj demokracia nie je niečo, čo nám spadlo z neba a je to naveky. Obe si treba pestovať a neustále o ne bojovať. A každý priamy alebo nepriamy zásah proti ich akejkoľvek forme, napríklad aj proti akademickým slobodám a demokratickej vyváženosti vzťahov vnútri vysokých škôl, znamená v tomto prípade nielen oslabenie vysokých škôl, ale aj oslabenie celej spoločnosti. Preto si dovoľujem požiadať vás, ctené panie poslankyne, vážení páni poslanci, o podporu návrhu vrátiť návrh zákona jeho navrhovateľovi na dopracovanie. Ďakujem pekne. Pani podpredsedníčka, skončil som. (Potlesk.)