Mikuš, Jozef, poslanec NR SR (2015-03-17):
Ďakujem pekne. Vážená pani podpredsedníčka Národnej rady, vážené kolegyne, kolegovia, pán kolega Přidal povedal detailne v tej odbornej záležitosti, ktoré nás viedli k tomu, aby sme predložili uvedenú novelu zákona. Takže vypustím z môjho príhovoru tieto detaily a začnem možno trošku širšie. Ale chcem navodiť atmosféru alebo diskutovať o tom, akým spôsobom by sa mala uberať alebo na základe akých dôvodov by sa mala uberať aj naša politická, ďalšie politické kroky v oblasti energetiky. Vedci v minulosti niekoľko storočí dozadu sa zaujímali o to, čo vplýva na zmeny počasia, s ktorými vždy v určitom čase mali ľudia problém. Takto to bolo zhruba do osemdesiatych rokov minulého storočia. Od osemdesiatych rokov minulého storočia sa začína tejto problematike venovať stále viac a viac vedcov, už sú to tisíce, respektíve boli to tisíce už aj na konci minulého storočia, pretože jednak dopady na zmenu klímy začínali naberať grády a jednak aj vznikom novej počítačovej techniky sa dali simulovať určité situácie a hlavne merania, na základe ktorých sa dalo zisťovať, dali zisťovať dôvody klimatických zmien. Asi dvetisíc päťsto klimatológov je sústredených vo vedeckom výbore OSN, takzvaný Intergovernmental Panel on Climate Change, v ktorom po určitých obdobiach prezentujú výsledky, výsledky svojej práce. Taký prvý dôležitý bol zhruba, nie zhruba, ale presne v roku 1992. A na tejto konferencii bol prijatý rámcový dohovor o zmene klímy. Bolo to v Riu de Jainero. Potom taký ešte ďalší, jeden známy bol v Kjóte rámcový dohovor o zmene klímy. Takisto Slovensko, krajina, jedna z mnohých, takmer všetky v Európe pristúpili k týmto dohovorom a podpísali sa pod tieto záväzky. Jednou z ostatných takýchto akcií tohto výboru bol minulý rok 23. 9. 2014 v New Yorku, bol to klimatický summit. A dovoľte mi, aby som vás informoval, kto to nevie, o výstupoch troch veľmi významných ľudí a jedných z najsilnejších na našej planéte. Prvý je generálny tajomník OSN Pan Ki-mun. Citát: „Zmena klímy ohrozuje ťažko získaný mier, náš blahobyt a šancu pre miliardy ľudí. Je to hlavná úloha dneška. Naša reakcia rozhodne o budúcnosti, potrebujeme každú ruku.“ Zmena podnebia podľa neho predstavuje pre ľudstvo historicky najväčšiu výzvu. A ešte jeden citát od neho. „Ľudské, ekonomické a environmentálne náklady klimatických zmien budú čoskoro neúnosné.“ Druhý, prezident Spojených štátov Barak Obama. Šéf bieleho domu vyhlásil, že sa počas schôdzky s čínskym prvým vicepremiérom Čang Kao-limom zhodli na tom, že ich krajiny sa majú v otázke boja s globálnou zmenou klímy chopiť vodcovskej roly. Citát: „Žiadny štát teraz nesmie zostať bokom, aby naše deti nežili vo svete, ktorý už nebudú schopné dať do poriadku,“ povedal Obama. Zároveň apeloval na prijatie ambicióznej dohody, v ktorej by sa podľa neho mali k rozhodným krokom zaviazať aj rozvíjajúce sa ekonomiky. Spojené štáty podľa prezidenta dodržia svoj cieľ a do roku 2020 znížia emisie oxidov uhlíka o 17 % oproti hodnotám z roku 2005. Posledný, v tom čase predseda Európskej komisie, José Manuel Barroso v New Yorku sľúbil, že Európska únia dodrží svoj záväzný cieľ znížiť emisie skleníkových plynov do roku 2030 o 40 % oproti roku 1990 a využívať na výrobu elektriny 27 % obnoviteľných zdrojov. Citát: „V tomto rozhodujúcom boji nezlyháme,“ uistil Barroso. Rozvojovým krajinám potom prisľúbil na nasledujúcich sedem rokov dotácie na podporu získavania energie z obnoviteľných zdrojov vo výške 3-ch mld. eur. Prečo tento dlhý úvod? Je mi niekedy divné, neviem, či smiešne alebo do plaču, keď počúvam dnes na Slovensku aj na odborných seminároch alebo konferenciách vety: Európska komisia nám nariaďuje a to sú všetko len báchorky. Tu chcem povedať, že mnoho krajín Európskej únie má dlhodobo odsúhlasené energetické mapy, ktoré po našom, po slovensky znamenajú energetickú politiku štátu. V týchto politikách majú jasne vymedzené, akým spôsobom chcú do budúcnosti zabezpečovať výrobu, distribúciu a samozrejme s prihliadnutím na ekonomiku, to znamená, na výkupné ceny. Aby som nehovoril o Nemecku, najďalej sú možno vo Švédsku, v Holandsku, v Dánsku, ale samozrejme aj na tom pracujú a dosť vehementne už aj povedzme vo veľmi atómovom Francúzsku alebo Belgicku. Vo februári tohto roka British Petroleum, jedna z najväčších firiem, ropných, ktorá určite nemusí byť nejakým superzástancom obnoviteľných zdrojov energie, vydala analýzu rozvoja, rozvoja, pardon, analýzu o tom, ako sa bude ďalej uberať svetová produkcia elektrickej energie. Do roku 2035 má HDP na hlavu stúpnuť na celom svete, má stúpnuť o 75 percent. Celosvetová spotreba elektrickej energie má stúpnuť o 37 % s ročným nárastom cca 1,4 percenta. Podľa British Petroleum z februára tohto roka suverénne najvyšší nárast zdrojov bude z obnoviteľných zdrojov energie. Fosílne palivá zostanú na súčasnej úrovni, respektíve niektoré sa, ich budú, množstvo niektorých sa bude znižovať. Ako som čítal v úvode, a všetci vieme, čo sa deje v Európskej únii, nevynímajúc Čínu a už aj pomaly Indiu, všetky sa zaoberajú energetickou politikou veľmi vážne, dokonca Európska únia hovorí, že energetická politika je jedným najvážnejších bodov súčasnej doby. Pripravuje sa takzvaná energetická únia, ktorá stanovuje určité limity alebo vizionárske regule pre členské štáty. Čuduj sa svete, vo štvrtok bola na Palisádach v Európskom dome konferencia za účasti pána veľvyslanca v Európskej komisii, pána zástupcu nášho eurokomisára pre energetiku, kde prezentovali energetickú úniu. Podľa informácií týchto pánov všetkých 28 regulátorov, všetkých 28 krajín Európskej únie je proti energetickej únii vzhľadom k tomu, že k návrhu energetickej únie je aj akýsi strešný regulačný úrad nad jednotlivými krajinami. Samozrejme v konečnom dôsledku rozhodne politika jednotlivých krajín a názor jednotlivých politických reprezentantov a predpokladám, keď náš, teda keď komisár pre energetiku je Slovák, že Slovensko v tomto nebude robiť problém. A z úst pána generálneho riaditeľa sekcie ministerstva hospodárstva, ale aj z úst iných prepraviteľov, aj povedzme veľkých súkromných firiem sa zdá, že Slovensko túto energetickú úniu podporí, čo je z môjho pohľadu pozitívne. Ale čo je nie pozitívne, je to, čo hovoril aj kolega Přidal, že minulý rok bola prijatá energetická politika štátu, o ktorej sa diskutovalo dva roky. Alebo vyše dvoch rokov. Odvtedy uplynulo asi 5 mesiacov a počúvame, to znamená, uplynula štvrtina alebo tretina času od toho času, o čom sa diskutovalo, o energetickej politike a po prijatí šéf regulačného úradu hovorí o nejakej inej regulačnej politike. Viackrát v tomto parlamente sme rokovali o obnoviteľných zdrojoch v tomto volebnom období, viackrát som povedal, že súčasná vláda robí sabotáž na slovenskej energetike. Nemôže sa vyhovárať súčasná vláda, že problémy, ktoré sú dnes v energetike, v cene elektrickej energie urobila nejaká iná vláda. Kroky prvej Ficovej vlády nás dobiehajú. Tá istá vláda, takmer tí istí zamestnanci ministerstva, ten istý regulátor alebo šéf regulačného úradu v roku 2009 prijmú zákon o obnoviteľných zdrojoch energie a vytvoria podmienky pre klondike čerpania zdrojov štátu na zákonom alebo vyhláškou schváleného povinného výkupu, ktorého dôsledky znášame dnes. V roku 2011 Radičovej vláda tento klondike zastavila zákonom, veľmi citlivo a tak, že z toho nebol absolútne žiaden problém ani z hľadiska retroaktivity, ani z hľadiska ďalšieho bezbrehého čerpania dotácií na jednotlivé zdroje. Dnes sme vystavení problémom, o ktorých hovoril kolega Přidal, nebudem to ďalej rozvádzať, kedy regulátora a, predpokladám, ani ministerstvo absolútne netrápia ceny energií, netrápi ich energetická politika, trápi ich, aby vykešovali problém distribučných spoločností. Hovoril o tom kolega Přidal. Je to ďalší z krokov, ktorý možno bude história pamätať a svojím spôsobom aj hodnotiť. Obnoviteľné zdroje energie napriek tomu klondiku v roku 2009 – 2010 vo fotovoltike dnes zvyšujú ceny elektrickej energie relatívne nepatrne, cca o 4 percentá, to znamená 4 centy z jedného eura. Napriek tomu sú používané ako kladivo na čarodejnice, ako kladivo na to, že máme vysoké ceny elektrickej energie. Problém je úplne inde, problém je, že v energetickej politike nemáme zadefinované nič. Kto sa trošku v tom vyzná, tak mi to musí potvrdiť. Nič. V energetickej politike štátu musí byť totiž jasne zadefinované, akým spôsobom štát chce, aby sa smerovali v budúcnosti investície. Nemci o tom rozprávajú 15 rokov. A my sme si zobrali od nich jediný negatívny príklad, a to bola tá nešťastná dotácia na fotovoltiku v roku 2009, kedy to už Nemci zastavovali. A na Slovensku sme mali vedieť už, že jednoducho vývoj ide takým nehoráznym tempom dopredu, že kým sa tie fotovoltiky začnú stavať, technológia bude o 50 % lacnejšia. A len pre ilustráciu: ak v roku 2010 boli dotácie za výkup, alebo teda cena za výkup z fotovoltických elektrární, tá nehorázna, cez 420 eur, Jaslovské Bohunice predávajú za 33 dnes, tak dnes iná elektráreň fotovoltická, taká istá, má výkupnú cenu cez 90 eur. To znamená, viac než 4-krát išla cena, výkupná cena z fotovoltických elektrární za niekoľko rokov dole. Na tej konferencii minulý týždeň bolo jasne povedané z úst predstaviteľa kancelárie nášho energetického komisára, že už dnes existujú obnoviteľné zdroje energie, ktoré sú konkurencieschopné bez akýchkoľvek dotácií. Problém energetickej politiky štátu je, či vôbec, keď k takej situácií dôjde, bude možné tieto obnoviteľné zdroje pripojiť na sieť. Pretože v energetickej politike štátu by malo byť aj to, kde sa vyrába, akou distribúciou sa bude elektrická energia distribuovať, to znamená siete, a samozrejme aj ekonomicky. A súhlasím s názormi, že treba pomaličky skončiť s dotáciami na akýkoľvek druh výroby, ale treba si uvedomiť, že do tohto stavu by sme sa neboli dostali, keby tie dotácie nejaké neboli išli, ale bolo na každom rozhodnutí jednotlivej krajiny, akým spôsobom tento čas prekoná. Pred desiatimi rokmi tiež plazmový televízor stál 250-tisíc korún. Dnes stojí koľko, rovnaký a ešte lepší? Lebo ten vývoj v týchto technológiách aj v technológiách obnoviteľných zdrojov energie ide obrovsky dopredu. Ak my dnes v energetickom mixe máme dobré zastúpenie aj jadra, aj vodných elektrárni, aj obnoviteľných zdrojov rôznych druhov a trváme na tom, aby v energetickej únii, ktorá sa pripravuje, mali jednotlivé krajiny možnosť riadiť si energetický mix, tak by sme si to v tej energetickej politike aj mali zadefinovať, aký chceme energetický mix v roku 2020, 2030, 2040, ´50 a tak ďalej a akou cestou sa k nemu chceme dopracovať. Kolega, môj predrečník to už jasne povedal, dnes už existujú distribučky, ktoré vám na určitom území nepripoja žiaden, akýkoľvek, aj ten najefektívnejší zdroj elektrickej energie. Kroky v energetickej politike, akých sme svedkami od roku 2009, som hovoril o sabotáži, možno silné slovo, ale vedú k veľkým problémom, ktoré bude veľmi ťažko riešiť v budúcnosti, pretože výroba a distribúcia elektrickej energie to nie je výroba ponožiek, že dneska začnem, zajtra skončím. Len tá mierna novela alebo dopad novely, ktorého opravu rieši naša novela, možno spôsobí likvidáciu niektorých zdrojov. Totiž ak sa nedá doplatok povedzme fotovoltike, tak tá stratí vyslovene len tie peniaze, ktoré mala dostať a ktoré stratila nesplnením si tej administratívnej povinnosti. Ale ak ten doplatok nedáme napríklad bioplynovej stanici, ktorá vyrába elektrickú energiu a ktorá má možno dvojtretinové náklady, variabilné, tak ona jednoducho bude vyrábať stratu a nie je možné, aby fungovala ďalej. Lebo ona nebude mať žiadny príjem, ona bude mať stratu v danom roku. Možno zlikvidujeme pár výrobcov, si môžeme povedať, mali dodržiavať zákon, mali sa starať o to. Aká dôvera k obnoviteľným zdrojom? Aká dôvera k podnikateľskému prostrediu? Aká dôvera k istote investovaného kapitálu? Hovoril som možno aj veci z boku. To preto, aby sme pochopili, že obnoviteľné zdroje sú budúcnosť, či to súčasná vláda chce, alebo nechce. Či to silní, ktorí momentálne zastupujú výrobcov, distributérov fosílnych palív, chcú, alebo nechcú. Je to z pohľadu klimatických zmien, čo bol primárny záujem a možno to vtedy stálo mnoho peňazí, ale dnes je to už aj z hľadiska ekonomického. To znamená, rast a zvyšovanie výroby z obnoviteľných zdrojov je nezastaviteľný. Z môjho pohľadu je problém to nevyužiť. Uvidíme, ako sa bude vyvíjať situácia ďalej, pretože je to otázkou silných v krajine, akým spôsobom vytvoria podmienky pre to, aby nové zdroje, diverzifikované zdroje, ktoré chránia bezpečnosť energetickú krajiny, sa mohli rozvíjať. Pretože obnoviteľné zdroje to je nielen viac peňazí otočených v HDP danej krajiny, v niektorých prípadoch mnoho práce na vidieku a energetická bezpečnosť, to je aj geopolitická bezpečnosť. Pretože mnoho, mnoho sporov aj v súčasnosti v rámci svetovej politiky sa deje pre energetické zdroje. A toto mnoho krajín aj v Európskej únii pochopilo. Ja som veľmi rád, že Európska komisia tento trend razí. Som rád, že máme eurokomisára a že v tom prípade ani Slovensko nebude robiť problém. Ale bol by som veľmi rád, keby sa vláda viac zaoberala tým, akým spôsobom robiť energetickú politiku, ktorá v budúcnosti neohrozí jej odberateľov, priemysel, domácnosti, ale aj podnikateľov. Ďakujem za pozornosť.