M. Drobný, poslanec: (2002-01-31):
I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Vyhlasujem všeobecnú rozpravu o tomto bode programu za skončenú. Pýtam sa pána poslanca Ištvána, či sa chce vyjadriť? Áno. Nech sa páči. Prosím, keby ste zvážili... M. Ištván, poslanec: Vážené dámy, vážení páni, dovoľte mi, aby som pár stručnými poznámkami zareagoval ako predkladateľ v mene skupiny poslancov na diskusiu. Chcem oceniť najmä tie príspevky, ktoré boli vecné, ktoré sa týkali bezprostredne problematiky zákona a neboli, povedal by som, nejako emocionálne unesené a od veci a najmä, ktoré boli bez rôznych vulgarizmov a podobne. V praxi ono to viete je tak. Ono tí homosexuáli, keď sme hovorili o rôznom odpozorovaní, vyrástli pri heterosexuálnych rodičoch. Mali vlastnú matku, mali vlastného otca a jednoducho stali sa z nich homosexuáli, takže kladiem takú rečnícku otázku, jednoducho. Keď bude dieťa, ktoré sú, ktoré tu sú deti, ktoré vychovávajú dve matky, respektíve dve ženy, respektíve dvaja muži. Sú tu stovky týchto detí a táto spoločnosť ich ignoruje. A tento návrh zákona je o tom, aby sme venovali pozornosť týmto deťom, aby sme tieto deti neignorovali. A ja sa pýtam, keď ich matka sa stala lesbickou ženou napriek tomu, že vyrastala pri heterosexuálnych rodičoch, veď ju vychovávali heterosexuálni rodičia, ako sa môže stať, že potom ona odpozoruje a tiež sa stane lesbou. Jednoducho, samozrejme, výskumy sú rôzne, tak ako to tu bolo povedané. V zborníku, ktorý od iniciatívy INAKOSŤ a ďalších občianskych združení poslanci dostali, sú desiatky odkazov na iné výskumy, či už lekárske, či sociologické a podobne na rôzne štatistické údaje. Fakt je taký, že každá minca má dve strany a možno je skutočne tá pravda niekde uprostred. Možno sú to desaťtisíce, možno sú to stotisíce týchto občanov, ktorí sú tu a ktorí chcú civilizovane žiť. Aj keby ich bolo niekoľko stoviek, myslím si, že je potrebné, aby sme im venovali pozornosť. Samozrejme v tejto spoločnosti sú aj dôležitejšie témy, a preto tá poslankyňa HZDS, ktorá tu v tejto chvíli už nie je, sa mala venovať radšej vecnej stránke alebo konkrétnej stránke tohto návrhu zákona a nie tu zbytočne zdržovať a hovoriť možno o niektorých iných veciach, áno, o ktorých budeme môcť, a nemyslím tým pani Keltošovú, hovoriť o veciach. Keď som spomínal tú slovenskú rodinu, tak fakt je taký a ja takýchto homosexuálov a lesbické ženy poznám, kde ich vlastní rodičia jednoducho nútia do toho, aby sa zosobášili. Jednoducho rodičia sa nevedia vyrovnať s predstavou, že ich dcéra alebo syn je homosexuál. Jednoducho to nedokážu, donútia rôznymi formami svoje dieťa, aby sa vydalo alebo oženilo. Tieto ženy, keď hovoríme o týchto lesbách, samy hovoria, že sú potom permanentne vlastne niekoľko rokov možno znásilňované a fakt je taký, že v týchto násilných manželstvách sa narodia deti. Fakt je taký, že tento vzťah po nejakom čase stroskotá, a preto máme na Slovensku gayov, gayské páry a lesbické páry, ktoré vychovávajú deti. Tie deti sú tu. Tie páry sú tu. Tí ľudia sú tu. Veľmi veľa sa hovorilo, najlepšie možno pán poslanec Budaj hovoril o promiskuite a rôznych veciach, ktoré tu patria k histórii homosexuálneho hnutia vrátane AIDS. A bolo tu aj povedané, že dnes AIDS je skôr problém heterosexuálnej väčšiny. Samozrejme homosexuáli vedia o tomto historickom fakte, ktorý tu je a nemali by sme pred nimi pred touto skutočnosťou zatvárať oči. Myslím si, že by sme mali dať tejto menšine, a ja si myslím, že je to menšina, najavo nejaký pozitívny signál, že ju neignorujeme a že máme záujem o riešenie problému. Keď je deň otvorených dverí v parlamente, mám takú osobnú skúsenosť, vždy za mnou prídu nejakí homosexuáli a vždy mi poďakujú za moje aktivity, ktoré robím v prospech tejto menšiny. A dokonca som zistil, že prišli sem posledne aj z môjho rodného mesta Krupina a neboli sami, ktorí odišli z malých dedín a miest do väčších miest, a najmä do Bratislavy na Slovensku, pretože je tu väčšiu anonymita. Je tu menší tlak verejnosti, menší tlak príbuzných a podobne. Fakt je taký, že tu našli títo ľudia určitý pokoj a určité možnosti života. Fakt je taký, že už v súvislosti s reakciami, keď sme predložili tento návrh zákona a najmä v súvislosti so včerajšou prijatou deklaráciou, poviem úplne otvorene, som od tejto menšiny dostal veľmi veľa ohlasov, že ak sa väčšina bude k tejto menšine takto správať, nemôžeme sa čudovať tomu, čo sa dialo v niektorých štátoch, a to emigrácia príslušníkov tejto menšiny. Jednoducho to je realita, ktorá tu je, o ktorej sa hovorí. Na záver by som vás chcel predsa len ešte raz požiadať, aj keď po včerajšku jednoducho nie som naivný, o tom, ako sa tento slovenský parlament pozerá na niektoré možno nové vývinové trendy, ktoré sú vôkol nás, ako sa tento parlament pozerá na úroveň tolerancie v tejto menšine. Napriek tomu všetkému by som si vás dovolil požiadať o podporu tohto návrhu zákona, najmä tých, ktorí vyjadrili či už vo svojich vystúpeniach alebo faktických pripomienkach, povedal by som, konkrétne čiastkové pripomienky k tomuto návrhu zákona. Áno, je to niečo nové v slovenskej legislatíve. Je to niečo nové v slovenskom spoločenskom živote, a preto je pochopiteľné, že určité chyby tam, samozrejme, sú a ja si myslím, že na to je druhé čítanie, aby sme detailne hovorili a rozpitvali tento návrh zákona. Preto si vás v mene skupiny poslancov dovoľujem požiadať ešte raz o posunutie návrhu zákona o životnom partnerstve dvoch osôb rovnakého pohlavia do druhého čítania. Ďakujem. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pani poslankyňa Čižmáriková ako spravodajkyňa. Prosím o krátkosť. K. Čižmáriková, poslankyňa: Ďakujem pekne za slovo. Už len v krátkosti, musím sa priznať, že som sa obávala vývoja diskusie k tomuto citlivému návrhu zákona, že skĺzneme do vulgárnosti a bezohľadnosti. Ďakujem však veľmi pekne za slušnú úroveň. Prevládali rôzne názory a až na ojedinelé prípady sa rozprava viedla kultúrne, tak ako by to v tejto snemovni malo byť. Chcem poďakovať všetkým, ktorí vyjadrili svoj ľudský i odborný postoj. V rozprave celkove vystúpilo sedem pánov poslancov a poslankýň. Chcela by som zareagovať na pripomienku pani Keltošovej, ktorá navrhla, aby do novely Zákonníka práce sme navrhli zákaz diskriminácie z hľadiska inej sexuálnej orientácie. Chcem jej pripomenúť, že takýto návrh odznel, keď sme schvaľovali nový Zákonník práce, kde pán poslanec Nagy a ja ako členovia výboru pre ľudské práva a národnosti sme takýto návrh dali, avšak poslanci si ho neosvojili. Takisto k pani poslankyni Tóthovej mám jednu pripomienku, ktorá mala výhradu voči tomu, že takýto bod bol zaradený do programu, že mala takúto možnosť navrhnúť pri schvaľovaní zmeny programu, aby tento bod bol posunutý, nakoniec návrh zákona bol predložený už v októbri, takže myslím si, že sa s tým naozaj nečakalo na poslednú chvíľu. Podľa zákulisných názorov tento návrh zákona poslanci nemajú veľmi chuť posunúť do druhého čítania. Každý z nás má právo slobodne sa rozhodnúť a hlasovať podľa svojho svedomia a vedomia. Ale z vystúpení mi vyplynulo, že naša spoločnosť ešte nie je pripravená prijať takúto legislatívnu podobu vzťahu dvoch jedincov. Je kdesi hlboko v nás, že sa čudujeme niekomu, kto je iný a sme k nemu často krutí, odmietaví a posmešní. A bude nám ešte veľmi dlho trvať, kým budeme k inakosti chápaví. Považujem však za úspech, že sa táto chúlostivá téma dostala na pôdu slovenského parlamentu, pretože pred desiatimi alebo pätnástimi rokmi by to bolo ešte nemysliteľné. To je moje vystúpenie, pán predsedajúci. I. Presperín, podpredseda NR SR: Pani poslankyňa, prosím, aby ste teda uviedli hlasovanie. Žiadam, páni poslanci, aby ste prišli do rokovacej sály na hlasovanie o predmetnom návrhu zákona. Žiadam vás, aby ste prišli do rokovacej sály. Prosím, keby ste sa prezentovali, páni poslanci. Prezentujte sa. Budeme hlasovať, prosím, pripravte sa na hlasovanie. Prezentujeme sa teraz. (Hlasovanie.) Prítomných je 56 poslancov. Páni poslanci, prerušujem rokovanie Národnej rady. Pokračovať budeme zajtra o 9.00 hodine. Ďakujem.