Mihál, Jozef, poslanec NR SR (2013-10-24):
Ďakujem pekne, pani predsedajúca. Dobrý deň prajem, vážený pán minister, vážený pán spravodajca, vážené kolegyne, kolegovia, vážení prítomní. Návrh zákona o pomoci v hmotnej núdzi je podľa môjho názoru protiústavný, a preto prvé, čo navrhujem, je, aby sa v zmysle rokovacieho poriadku nepokračovalo ďalej v rokovaní o tomto návrhu. Poprosím, aby sa o tom dalo potom hlasovať. A prečo je protiústavný? Preto, lebo Ústava Slovenskej republiky, ktorú by sme mali všetci dodržiavať a okrem iného aj vláda Slovenskej republiky by ju mala dodržiavať, podľa čl. 39 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky, „každý, kto je v hmotnej núdzi, má právo na takú pomoc, ktorá je nevyhnutná na zabezpečenie základných životných podmienok“. V predloženom návrhu zákona vidím minimálne dva problémy a dve problematické miesta, ktoré sú v rozpore s čl. 39 ods. 2 ústavy. V § 2 ods. 2 vládneho návrhu zákona o pomoci v hmotnej núdzi je definícia, čo sú to tie základne životné podmienky, na ktoré má právo každý, kto je v hmotnej núdzi, že, citujem zo zákona z § 2 ods. 2: „Základné životné podmienky na účely tohto zákona sú jedno teplé jedlo denne, nevyhnutné ošatenie a prístrešie.“ Ďalej, aby som bol stručnejší, v zákone nájdeme princíp, podľa ktorého ten, kto má ponúknutú účasť na tých obecných prácach v rozsahu 32 hodín mesačne a odmietne účasť na týchto prácach, tak ten nedostane, samozrejme, ten aktivačný príspevok, ale nedostane ani samotnú základnú dávku, čiže v podstate nedostane nič. Nedostane nič, nikde v zákone nevidím riešenie o tom, o tom poskytnutí toho jedného teplého jedla denne, nevyhnutného ošatenia a prístrešia, jednoducho nedostane nič. Čiže je tu rozpor s článkom 39 ods. 2 ústavy, ktorý hovorí, že „každý, kto je v hmotnej núdzi“; nech je to akýkoľvek darebák – s prepáčením za výraz –; „má právo na takú pomoc, ktorá je nevyhnutná na“ – a teraz to premostím – má právo na „jedno teplé jedlo denne, nevyhnutné ošatenie a prístrešie“. Čiže pýtam sa vás, pán minister, bol by som rád, keby ste mi odpovedali v záverečnej reči, prípadne aj skôr, ako si teda máme predstaviť naplnenie čl. 39 ods. 2 ústavy a ako ten, kto odmietne účasť na týchto obecných prácach, bude mať poskytnuté jedno teplé jedlo denne, ošetrenie a prístrešie. Ja to v tom zákone nikde neviem nájsť, možno mi poviete, ako to mám vnímať. To je všeobecný jeden rozmer, kde vnímam porušenie, porušenie ústavy. A druhý rozmer, druhé porušenie ústavy vidím, pokiaľ ide o diskrimináciu samostatne zárobkovo činných osôb, ktoré ako skupina občanov spolu so svojimi rodinami sú a priori len preto, že sú v kategórii samostatne zárobkovo činných osôb, automaticky vylúčení z pomoci v hmotnej núdzi, nech sa deje, čo sa deje. Tu sa trošku pristavím dlhšie a chcem pripomenúť, vážené kolegyne, vážení kolegovia, čo všetko vláda Roberta Fica naložila živnostníkom na ich chrbty doteraz za ten rok a pol. Dovolím si teda pripomenúť, že boli zvýšené minimálne odvody zo 160 eur mesačne na 185 eur, na budúci rok to bude približne 190 eur mesačne, čiže za dva roky nárast o 30 eur. Tí, čo neplatia minimálne, ale tie trošku vyššie odvody ako minimálne, tak tým sa vlani medziročne zvýšili odvody o 30 %, na budúci rok sa im zvyšujú o ďalších 18 % a ďalší rok, ešte aby to nestačilo, ešte o ďalších 8 %; matematicky za tie tri roky toho postupného zvyšovania o 66 % sa im zvyšujú odvody. To je celkom slušná pálka. Obmedzili sa paušálne výdavky na daňové účely na 5 040 euro ročne, čiže tí úspešnejší živnostníci majú vyššie dane a tým pádom aj vyššie odvody, tým, čo sú úspešnejší, sa zvýšili dane na 25 %, dane z príjmu, zmenil sa Zákonník práce v neprospech živnostníkov zamestnávateľov, ale nepriamo tým pádom aj v neprospech ich zamestnancov, pretože živnostníci tým pádom prestali zamestnávať nových ľudí, respektíve ich zamestnávajú menej, ako by mohli. A ďalej pripomeniem, že pani ministerka Zvolenská – a rád jej to poviem aj do očí na mimoriadnej schôdzi – chcela zaviesť pre živnostníkov povinnú pracovnú zdravotnú službu. Každý živnostník mal podľa jej nezmyselného návrhu chodiť na povinné lekárske prehliadky, či je teda schopný, keď povedzme robí nejaké poradenské služby a podobne, či je zdravotne spôsobilý na túto svoju vysoko fyzicky aj duševne náročnú činnosť. Ďalej pripomeniem návrh, ktorý tu vlastne bol aj včera, ale teda našťastie v pripomienkovom konaní to pán prezidentský kandidát zastavil, čiže návrh, aby živnostníci, živnostníčky nepoberali rodičovské príspevky, pokým živnosť beží. A teraz a teraz tu máme návrh podľa § 8 ods. 1 v predloženom zákone, podľa ktorého „fyzická osoba a členovia domácnosti“, čiže manželka, deti, „nie sú v hmotnej núdzi, aj keď príjem členov domácnosti nedosahuje sumy životného minima, ak po b) niektorý z členov domácnosti je samostatne zárobkovo činná osoba“ podľa zákona č. 5/2004, podľa zákona o službách zamestnanosti. Aby bolo jasné, o kom sa teda bavíme, kto je samostatne zárobkovo činná osoba podľa zákona o službách zamestnanosti: Je to „fyzická osoba, ktorá je spoločníkom verejnej obchodnej spoločnosti, komanditnej spoločnosti alebo spoločnosti s ručením obmedzeným, konateľom alebo členom dozornej rady spoločnosti s ručením obmedzeným, alebo členom predstavenstva, alebo dozornej rady akciovej spoločnosti, ak nie je zamestnanec“, ktorá po b) „prevádzkuje živnosť“, po c) „vykonáva činnosť podľa osobitných predpisov“, to sú napríklad advokáti, notári, znalci, geodeti, veterinári, súkromní lekári, zverolekári a tak ďalej. Po d) „vykonáva poľnohospodársku výrobu vrátane hospodárenia v lesoch a na vodných plochách alebo vykonáva činnosť agentúry dočasného zamestnávania, alebo činnosť agentúry podporovaného zamestnávania“. Výnimka v zákone o hmotnej núdzi, nevzťahuje sa tento prísny úzus na osobu, ktorá bola pred začatím vykonávania tejto činnosti dlhodobo nezamestnaná, to znamená 12 mesiacov bola v evidencii, počas prvých 12 mesiacov založenia tej živnosti alebo iného tohto samostatného podnikania, alebo ak SZČO nemôže prerušiť alebo ukončiť samostatnú činnosť podľa osobitných predpisov. Čiže živnostník, alebo ako to tu stokrát už opakujem, živnostník alebo drobný farmár, ak vykonáva tú svoju činnosť, ak napríklad ten farmár farmárči na nejakých pozemkoch niekde v okolí tej svojej obce, kde žije, a podobne a je registrovaný, tak ako treba, na obecnom úrade, aby to nerobil načierno, živí sa tým, že nejaké tie prebytky predáva – povedzme či už predajom z dvora, alebo akokoľvek inak – a má z toho nejaký príjem, ale ten príjem teda naozaj nie je bohviečo, ale vážim si toho človeka, že napriek tomu, že z toho veľký príjem nemá, tú činnosť vykonáva, tie polia obrába a snaží sa byť aktívny, aj keď to možno nestojí za to pre niekoho. Tak podľa pána ministra Richtera, tak ako som si to už niekoľkokrát vypočul jeho odporúčanie týmto živnostníkom, ktorým sa nedarí, ktorí majú stratu alebo nízky zisk, tým drobným farmárom, ktorým to nejde, ktorý majú nízky príjem z toho farmárčenia, odporúčanie pána ministra Richtera je vysporiadať to tak, aby ukončili túto živnosť, ukončili to farmárčenie alebo prerušili živnosť a skrátka plne spadli do sociálnej siete, nechali štát, nech sa o nich postará. Aby bolo jasné, o čom hovorím, poviem vám jeden príklad, ale konkrétny príklad, vychádzajúc z čísiel, zo súm, dávok, tak ako sú v návrhu. Aká je výška dávok pre občana, pre rodinu, dvaja dospelí, muž, žena, a majú tri nezaopatrené deti? Dostanú podľa zákona 160,40 eura ako základnú dávku, ďalej za predpokladu, že manželka je povedzme na aktivačných prácach, tak 63,07 centov aktivačný príspevok na manželku, ďalej majú tri nezaopatrené deti, na ktoré dostávajú po 17,20 príspevok, to je spolu 51,60, a ešte dostanú, sú piati, tak dostanú príspevok na bývanie 89,20; čiže takáto rodina, kde nikto nepracuje, nikto nemá príjem a povedzme jeden, jedna z tých osôb je na aktivačných prácach, dostanú spolu od štátu na dávkach 364 eur 27 centov. Toto im podľa zákona bude musieť štát vyplatiť. Tak to je navrhnuté, dobre. Teraz predstavte si, že ten živiteľ rodiny, ten otec má živnosť, alebo je teda drobný roľník, drobný farmár niekde na východe, na Gemeri a tak ďalej a má v prepočte cez daňové priznanie čistý príjem 200 eur mesačne. Ak tomu tak je, ak vykonáva tú živnosť, alebo farmárči a má v prepočte na mesiac 200 eur čistého mesačne, tak podľa zákona sa mu tá dávka zníži o ten jeho čistý príjem. Čiže v takom prípade nedostane 364 eur dávku, ale mínus 200, dostane 164, čiže štát mu pomôže dávkou, ale len 164, pretože má aj nejaký vlastný príjem. A to je absolútne v poriadku. To je dobré. Ale chcem tým zdôrazniť, že keď ten drobný roľník alebo živnostník tú živnosť položí, preruší, na to farmárčenie sa vykašle a nebude sa musieť trápiť a nebude musieť vstávať do roboty a starať sa, že ako čo bude, kde bude, ako obriadi, tak dostane tých svojich 364 eur kompletne a hotovo. Čiže zaťaží vašu pokladnicu, váš rozpočet, pán minister, o ďalších 200 eur mesačne. Toto dosiahnete a to už nehovoriac o tom, že zároveň sa, samozrejme, prihlási do evidencie. Ale do akej evidencie? No do evidencie nezamestnaných na úrade práce, naskočí vám plus jedna v tom počte 390- alebo koľko je teraz tisíc nezamestnaných, tak plus jednička vám tam nabehne, plus desaťtisíc, plus dvadsaťtisíc ľudí vám tam skratka pribudne. Takže môžte robiť akékoľvek projekty a akékoľvek fígle sociálneho inžinierstva cez rôzne príspevky z eurofondov, ale takýmto hlúpym spôsobom vám nabehne ďalších desať-, dvadsaťtisíc nezamestnaných na úrady práce. To sú tí, čo teda prerušia podľa vašej rady živnosť alebo zanechajú to farmárčenie a zároveň vám zaťažia sociálny systém ešte viac, ako zaťažovali doteraz. To bude efekt, ktorý sa týmto dosiahne. To je ten efekt. Ale vrátim sa k ústave. Je to jednoducho protiústavné, pretože a priori len preto, že má niekto živnosť, len preto, že je registrovaný farmár atď., je vylúčený z pomoci v hmotnej núdzi. Ale podľa zákona, ktorý má meno Ústava Slovenskej republiky, § 39 ods. 2 „každý“ – aj živnostník, aj drobný farmár –, „kto je v hmotnej núdzi, má právo na takú pomoc, ktorá je nevyhnutná na zabezpečenie základných životných podmienok“. Vy štyristotisíc SZČO a ďalším státisícom členom ich rodín popierate toto základné ústavné právo. Máte tu síce väčšinu, máte tu 83 hlasujúcich poslancov, ale nemáte právo ísť proti ústave a proti ľuďom, ktorí žijú na Slovensku. Mimochodom, k tejto veci sa vyjadrila aj Kancelária Národnej rady Slovenskej republiky, odbor legislatívy a aproximácie práva vo svojom stanovisku, ktoré sme dostali ako členovia sociálneho výboru. A stanovisko Kancelárie Národnej rady Slovenskej republiky, odbor legislatívy a aproximácie práva k vládnemu návrhu zákona o pomoci v hmotnej núdzi a o zmene a doplnení niektorých zákonov (tlač 648) okrem iného obsahuje túto pasáž, citujem zo stanoviska Kancelárie: „V § 8 sa taxatívne ustanovuje, kedy fyzická osoba a člen domácnosti nie sú v hmotnej núdzi, aj keď príjem členov domácnosti nedosahuje sumy životného minima. Jednou z podmienok podľa § 8 ods. 1 písm. b) je, že niektorý z členov domácnosti je samostatne zárobkovo činná osoba s dvoma výnimkami: 1. keď samostatne zárobkovo činná osoba, ktorá pred začatím tejto činnosti bola dlhodobo nezamestnaná a túto činnosť vykonáva prvých dvanásť mesiacov, 2. ak nemôže prerušiť alebo ukončí samostatnú zárobkovú činnosť podľa osobitných predpisov.“ A teraz tá pointa v stanovisku Kancelárie, „vzhľadom na ustanovenie čl. 39 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého „každý, kto je v hmotnej núdzi, má právo na takú pomoc, ktorá je nevyhnutná na zabezpečenie základných životných podmienok“, sa javí uvedené ustanovenie nie plne súladné s citovaným ústavným článkom“. Toľko zo stanoviska odboru legislatívy a aproximácie práva Kancelárie Národnej rady Slovenskej republiky. To hovoria experti z Kancelárie Národnej rady. Tento problém, samozrejme, ja nenechávam len verbálne tu zaznieť, ale mám k tomu pripravený aj pozmeňovací návrh, ktorý o chvíľku prednesiem. Ale idem ešte k ďalšiemu problému. Okrem tých, samozrejme, ktoré povedali moji predrečníci a porečníci ešte povedia, ale to nechám, nechám na nich. Každý si, samozrejme, povieme svoje. Ja chcem ešte pripomenúť jednu vec, a to je riešenie, v úvodzovkách, ktoré je pripravené v zákone pre osamelé matky s dieťaťom starším ako 31 týždňov, čiže osamelá matka s dieťaťom, ktoré má osem mesiacov a viac. Podľa § 2, kde sa definuje hmotná núdza v zákone: „Hmotná núdza je stav, keď príjem členov domácnosti podľa tohto zákona nedosahuje sumy životného minima ustanovené osobitným predpisom a členovia domácnosti si nevedia alebo nemôžu prácou, výkonom vlastníckeho práva alebo iného práva k majetku a uplatnením nárokov zabezpečiť príjem alebo zvýšiť príjem.“ Čiže ešte raz. Občan je vlastne v hmotnej núdzi vtedy, keď si nevie alebo nemôže prácou zvýšiť alebo zabezpečiť príjem. Keď nevie alebo nemôže pracovať. Podľa § 7 ods. 2 písm. d) „možnosť zabezpečiť si príjem alebo zvýšiť si príjem vlastnou prácou sa neskúma, ak ide o fyzickú osobu, ktorá je osamelý rodič, ktorý sa osobne celodenne a riadne stará o dieťa do 31 týždňov veku dieťaťa“. Inými slovami osamelá matka, ktorá má dieťa vo veku tridsaťdva týždňov – inými slovami osemmesačné dieťa ‒, nemá nárok na pomoc v hmotnej núdzi, je vylúčená z pomoci v hmotnej núdzi, ak si môže zabezpečiť príjem vlastnou prácou. A to je napríklad vtedy, keď ide o osamelú matku, ktorá je zamestnaná, má zamestnanie, ale tým, že sa jej narodilo dieťa, v tom zamestnaní šla na materskú, následne rodičovskú dovolenku, na čo má, samozrejme, podľa príslušných zákonov, napr. Zákonníka práce, právo. Ale je to osoba v postavení, ktorá keď sa dobrovoľne vráti z rodičovskej dovolenky do zamestnania, čo môže kedykoľvek urobiť, pretože na tej rodičovskej dovolenke nemusí byť, môže sa jednoducho vrátiť do zamestnania, pracovať a tým pádom má príjem z práce a nemá čo hľadať v systéme hmotnej núdze. Taká je logika tohto zákona. Inými slovami, podľa tohto zákona úplne pokojne môže úradník na úrade práce, sociálnych vecí a rodiny povedať osamelej matke, ktorá je na rodičovskej dovolenke, že jej nebude vyplácať a priznávať žiadne sociálne dávky, aj keď je doma s ročným dieťaťom, pretože predsa sa môže z tej rodičovskej dovolenky vrátiť späť do zamestnania a hotovo. A čo bude s tým ročným dieťaťom, to je jej problém. Ale má predsa zamestnanie, môže pracovať. Nikto ju, nikto ju nebude považovať za nezamestnanú, pretože ona zamestnaná jednoducho je. Čiže toto sa mi takisto nepozdáva a nepozdáva sa to nielen mne, ale toto ustanovenie okrem iného kritizovali v MPK, v medzirezortnom pripomienkovom konaní SAPN, čiže Slovenská sieť proti chudobe, alebo pán splnomocnenec vlády Slovenskej republiky pre rozvoj občianskej spoločnosti. Čiže nie je to len môj názor, ale aj názor týchto subjektov. Prejdem teda k pozmeňovacím návrhom. Ten pozmeňovací návrh je síce jeden, ale má dva body. A poprosím pána spravodajcu, aby sa o nich hlasovalo osobitne, pretože majú odlišný vecný charakter. Takže budem čítať pozmeňujúci návrh poslanca Národnej rady Slovenskej republiky Jozefa Mihála k vládnemu návrhu zákona o pomoci v hmotnej núdzi a o zmene a doplnení niektorých zákonov, tlač 648. 1. V § 7 ods. 2 písm. d) znie: „d) je osamelý rodič, ktorý sa osobne celodenne a riadne stará o dieťa do troch rokov veku dieťaťa“ a 2. V § 8 ods. 1 znie: „(1) Fyzická osoba a členovia domácnosti nie sú v hmotnej núdzi, aj keď príjem členov domácnosti nedosahuje sumy životného minima ustanovené osobitným predpisom, ak si majetkom alebo uplatnením nárokov môžu zabezpečiť základné životné podmienky a riešiť si hmotnú núdzu.“ Čiže ešte raz sa vrátim stručne k odôvodneniu týchto bodov. Ten prvý bod teda hovorí o tom, že tá možnosť vrátiť sa do zamestnania, resp. získať zamestnanie v prípade osamelého rodiča, osamelej matky sa bude posudzovať, až keď to dieťa dosiahne tri roky veku. Čiže nie tridsaťjedna týždňov, ale tri roky veku. A druhý bod hovorí o tom, že aj samostatne zárobkovo činné osoby, či už sú to živnostníci, či sú to tí drobní roľníci atď., budú mať v prípade, že majú nízky alebo žiadny príjem z tej činnosti, právo na pomoc v hmotnej núdzi. Čiže nebudú z pomoci v hmotnej núdzi vylúčení len preto, že majú nejaký živnostenský list alebo sú farmári zapísaní na obecnom úrade a tak ďalej. Verím, že som aspoň trochu vás zaujal tým, čo je v zákone zlé. Ale zdôrazňujem ešte raz. Zákon je protiústavný, a preto – ako som už hovoril v úvode – navrhujem, aby sa nepokračovalo v rokovaní o tomto zákone. Ďakujem.