V. Faič, poslanec: (2001-09-19):
Zdá sa, že leto a časový odstup utlmili tieto snahy. Vláda Slovenskej republiky nahradila stratu povereného podpredsedu vlády za koordináciu reformy Ivana Mikloša i vládneho splnomocnenca, ktorí sa vzdali funkcií, a na rokovanie parlamentu sú už vlastne predložené návrhy zákonov, ktoré rozhodnú a rozhodujú o skutočnom charaktere reformy, o miere decentralizácie, o kompetenciách, a teda i postavení samosprávnych krajov, obcí i ostatných súčastí verejnej správy. Predložený návrh zákona o prechode kompetencií na obce a samosprávne kraje je teda akýmsi jadrom reformy a náš poslanecký klub tento návrh jednoznačne podporil do druhého čítania. Viedla nás k tomu skutočnosť, že navrhovaný rozsah presunu kompetencií je plne v súlade s koncepciou reformy verejnej správy, ktorú má Strana demokratickej ľavice. Naša koncepcia vychádza z realizmu poznania praxe, ale i zodpovednosti k občanom, obciam i mestám, ale i zodpovednosti za fungovanie štátu. Aj preto sú pre nás mnohé prvky z pozmeňujúcich návrhov pána poslanca Tatára dobrodružnými, ktoré sú v prípade schválenia schopné vyvolať chaos a problémy v živote občanov. Je len samozrejmé, že uvažovať o decentralizácii kompetencií je len jedna stránka problému. Nemenej dôležitá je aj druhá stránka a to je isté hľadanie partnerov na dosiahnutie dohody o jej miere. Myslím, že to je veľmi podstatné, pretože je aj deklarované zo všetkých politických strán, že vlastne nikto nie je proti decentralizácii kompetencií. Priznám sa, že pri príprave tohto vystúpenia som preto zisťoval, v akom rozsahu boli doteraz sformulované zámery rozsahu decentralizácie kompetencií, ktoré boli doteraz predložené Národnej rade, a zistil som čosi, čo asi malo byť brané, alebo malo byť zreteľa hodné už pri vstupe do prípravy reformy v roku 1999. Ide o to, že rozsah kompetencií, ktoré sú v predloženom zákone navrhnuté na decentralizáciu, je skoro identický s rozsahom kompetencií, ktoré v roku 1994 akceptovala Národná rada. Náš kolega Roman Vavrík by iste mohol o obsahu tohto dokumentu hovoriť. Tento dokument bol prijatý ako základ pre ďalší postup prác na reforme verejnej správy, pretože všetci súhlasíme s tým, že ona prebieha vlastne od roku 1990 v jednotlivých etapách. Možno by bolo vhodnejšie, ak v prvom období prípravy reformy by nebol vládny splnomocnenec objavoval objavené alebo napísané, ale možno sa mal venovať hlbšej analýze vnútornej vecnej podstaty každej kompetencie. Takto mohli vzniknúť seriózne podklady s popisom jednoznačných pozitívnych očakávaní z prechodu každej konkrétnej kompetencie a zároveň by bol známy rozsah problémov a rizík spojených jednak s krokom prechodu, ako aj z ďalšieho procesu riadenia danej kompetencie v nových samosprávnych podmienkach. Aj v našich dokumentoch sme problematike prenosu kompetencií na samosprávy určili kľúčové miesto. Zároveň sme vždy zdôrazňovali prioritu tejto problematiky pred riešením zmien organizácie verejnej správy, či už územných, alebo odvetvových štruktúr. Nadväzujúc na to sme aj v apríli minulého roku iniciovali doplnenie uznesenia vlády, ktoré bolo potom prijaté pod č. 230, prijatého ku koncepcii decentralizácie a modernizácie verejnej správy. Trvali sme na tom, aby vláda jednoznačne deklarovala zámer decentralizovať určité druhy pôsobností zo štátnej správy na samosprávu. Týmto sa mal vytvoriť priestor intenzívnej činnosti na konkrétnom riešení problematiky prechodu kompetencií a zároveň ich oddeliť od nedostatočne zdôvodnených zmien v oblasti organizačných štruktúr, jednak z hľadiska územného usporiadania Slovenska, ako i organizácie štátnej správy v Slovenskej republike. V tomto uznesení bolo zároveň uložené príslušným ministrom vypracovať projekty prechodu kompetencií. Tieto mali dokladovať všetky potrebné opatrenia potrebné na kvalitné a najmä bezproblémové vykonanie zmeny v ich prenose. Mali založiť predpoklady na racionálne fungovanie kompetencií v nových podmienkach. Mali tiež definovať charakter uplatnenia jednotlivých kompetencií z pohľadu toho, či ide o uplatnenie originálnej funkcie alebo kompetencie samosprávy, alebo o prenesený výkon štátnej správy. Kvalita týchto projektov však bola rozdielna, čo sa konštatovalo vo viacerých dokumentoch a informáciách už v jeseni minulého roku. Ukázalo sa chybou, že pri riadení reformy sa napr. v porovnaní s Českou republikou výrazne nedocenili a možno nespracovali vstupné analytické práce vrátane dokumentovania spoločensko-politického, právneho i ekonomického dosahu uvažovaných zmien. Aj napriek týmto nedostatkom vyjadruje obsah návrhu tohto zákona fakticky v plnej miere zámer a uznesenie vlády Slovenskej republiky č. 230 z apríla minulého roku. Vývoj situácie za posledné týždne teda potvrdil správnosť viackrát vysloveného odporučenia poveriť koordináciou prác na reforme verejnej správy Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky. Iniciatívny prístup ministra vnútra i odborné zázemie na ministerstve preklenulo celý rad otvorených problémov. Intenzívne práce na dopracovaní legislatívnej podoby zámerov decentralizácie priniesli, samozrejme, v časovom strese aj viaceré problémy, na ktoré poukázali aj rokovania výborov. Bolo by vhodné sa k nim správať pragmaticky, lebo ich prijatie môže významne pomôcť v skvalitnení navrhovaného zákona i z hľadiska navrhovaných zmien. V opačnom prípade môžu byť len zvýraznené zárodky rizikových situácií, ktoré by asi imidžu reformy vôbec alebo rozhodne neprospeli. Čo sa týka kompetencií, ktoré sú predmetom navrhovaného prechodu, sú prevažne charakteru poskytovania verejných služieb. Ďalšiu časť tvorí vedenie niektorých štátnych evidencií a niektoré kompetencie sú charakteru bezprostredného výkonu štátnej správy. Z hľadiska reálnej potreby obcí však ostala nedoriešená otázka racionálnejšieho usporiadania aktivít smerujúcich k podpore regionálneho rozvoja a v rámci nich aj aktivít smerujúcich k rozvoju miestnej technickej infraštruktúry. Tieto faktory totiž sú a môžu byť významným prvkom na vytváranie optimálneho podnikateľského prostredia, čo je jedinou cestou na riešenie neutešenej sociálno-ekonomickej situácie v značnej časti miest a obcí. Dokonca si dovolím vysloviť názor, že tu absentuje právnych rámec na tvorbu a realizáciu regionálnej politiky z hľadiska postavenia regionálnej politiky v systéme riadenia štátu, ale aj vymedzenie základných práv a povinností subjektov zúčastňujúcich sa formovania a zabezpečovania regionálnej politiky. Aj z tohto dôvodu podporujem zakotvenie problematiky regionálneho rozvoja a cestovného ruchu do čl. I návrhu zákona tak pre úroveň obcí, ako i samosprávnych krajov. Príslušný pozmeňujúci návrh predkladám a toto je vlastne aj jeho zdôvodňovanie. Ide predsa o to, aby aj obce, ale najmä samospráva kraja mali kompetencie na úseku regionálneho rozvoja, veď to je aj zmysel ich vytvorenia. Čo sa týka pozmeňujúceho návrhu, odporúčam, aby v čl. I v § 2 sa za písm. j) vložilo nové písm. k): „k) regionálneho rozvoja: 1. vykonávanie stratégie regionálneho rozvoja, 2. vypracúvanie programov sociálneho a hospodárskeho rozvoja, 3. koordinovanie spolupráce právnických osôb pri vypracovaní programového rozvoja obcí.“ V čl. I v § 2 sa za nové písm. k) vloží nové písm. l): „l) cestovného ruchu: 1. vypracúvanie programov cestovného ruchu, 2. koordinovanie spolupráce právnických osôb vo veciach cestovného ruchu.“ V čl. I § 3 sa za písm. o) vkladá nové písm. p): „p) regionálneho rozvoja:“ (To ide o samosprávy kraja.) „1. vykonávanie stratégie regionálneho rozvoja, 2. koordinovanie úloh súvisiacich so zabezpečovaním sociálneho a hospodárskeho rozvoja územia, 3. koordinovanie plnenia koncepcií rozvoja samosprávneho kraja, 4. poskytovanie podkladov, informácií, číselných údajov, rozborov a vyhodnotení orgánom štátnej správy a obcí na základe ich žiadostí.“ A v čl. I § 3 za nové písm. p) sa vkladá písm. r): „r) cestovného ruchu: 1. koordinovanie plnenia koncepcií a úloh súvisiacich s rozvojom cestovného ruchu, 2. poskytovanie podkladov, informácií, číselných údajov, rozborov a vyhodnotení orgánom štátnej správy a obcí na základe ich žiadosti.“ Okrem toho, čo som uviedol vo vecnom zdôvodnení, sú tu dôvody aj legislatívne. Totiž v tomto návrhu zákona o prechode niektorých pôsobností z orgánov štátnej správy na obce a samosprávne kraje sa v čl. XXI v zákone Národnej rady Slovenskej republiky č. 222/1996 Z. z. o organizácii miestnej štátnej správy v znení neskorších predpisov vypúšťa § 3 ods. 1 písm. s), § 6 ods. 3 a mení sa § 5 ods. 3 písm. b). Vypustená a pozmenená je teda pôsobnosť na úrovni terajších okresov a krajov a nie je presunutá do tohto navrhovaného zákona. V oblasti regionálnej politiky alebo v tomto smere je stále málo prehľadná situácia aj v oblasti uplatňovania nástrojov regionálneho rozvoja. Predmetom decentralizácie zatiaľ nie sú štátne fondy, Fond životného prostredia, vodného hospodárstva, Pro Slovakia, od ktorých síce obce nedostávajú veľa, ale predsa sú pre niektorých jediným zdrojom na riešenie akútnych lokálnych situácií v oblasti budovania technickej a sociálnej infraštruktúry. Nedostatkom je, že sa prostriedky prideľujú v Bratislave, čo je práve ukážkou centralizmu. Chúlostivým problémom celého procesu decentralizácie kompetencií je aj problematika dosahu konkrétnych zmien na štátny rozpočet, verejné rozpočty, ale hlavne dokladovanie dosahu na ekonomickú efektívnosť jednotlivých úsekov verejných služieb. Jednotlivé ministerstvá zatiaľ dokumentujú rozsah finančných objemov na úrovni rozpočtu 2001 a počty zamestnancov, ktoré budú predmetom prechodu na obce, resp. samosprávne kraje. Len v málo prípadoch sú dokumentované nevyhnutné výdavky na vykonanie zákonom schválených organizačných zmien a dokumentácia absolútne nemá problematiku vyčíslenia trvalého dosahu konkrétnych zmien na verejné rozpočty. Často sa tiež stretávame s medializovanou argumentáciou, dosť výraznou, že riadenie verejných služieb sa skvalitní, keďže samospráva na úrovni obcí má k určitým miestnym problémom bližšie, ale je pružnejšie riešiť konkrétne situácie. Toto všeobecne známe konštatovanie môžeme akceptovať za predpokladu, že riadiace procesy na úrovni miestnych samospráv nebudú len výsledkom miestneho entuziazmu, ale budú aj z odbornej stránky patrične kvalifikovane vedené. Prvým aprílom budúceho roku sa dostanú primátori miest a starostovia obcí do určitej, zákonom vymedzenej riadiacej pozície v oblasti základného školstva a predškolských zariadení. Pravdepodobne neobstojíme s naivnou predstavou, že každý, kto vychodil nejakú školu, je zároveň pripravený riadiť školstvo, i keď má povedzme všeobecné znalosti z riadenia samosprávy. Opakujem všeobecne známe skutočnosti, že školstvo má vo svojom systéme riadenia celý rad špecifík vzhľadom na charakteristiku dominantného pedagogického procesu a zároveň v určitej miere i komplikovaných vnútorných riadiacich vzťahov. Požiadavka odbornosti a kvality je veľmi citlivá otázka. Štát by sa preto nemal alebo nesmie sa zbaviť zodpovednosti za výchovu a vzdelanie svojich občanov. Ani v tomto prípade nemajú podľa nás miesto rôzne dobrodružné návrhy, ktoré boli podané a odzneli. O niekoľko mesiacov začne platiť teda nový vzťah medzi obcou a školou, resp. školským zariadením. Popri tejto vertikále bude naďalej na chod každého školského zariadenia vplývať legálnymi kompetenciami vystrojená školská inšpekcia a paralelne štátna školská správa prostredníctvom odborov školstva na okresných úradoch. Táto bude garantovať fungovanie systému odmeňovania z prostriedkov štátneho rozpočtu a ďalšie úlohy štátu voči školám. Tým bude mať ako tretí subjekt vplyv na mechanizmus riadenia škôl a školských zariadení. Otázka teraz znie: V akej pozícii bude stáť starosta obce, v niektorých prípadoch možno aj primátor a príslušní pracovníci mestského, resp. obecného úradu voči spomenutým školským orgánom z hľadiska poznania základných právnych noriem, pravidiel financovania, správy majetku základného školstva a predškolských zariadení? A je to úplne jedno, či to bude voči špecializovanej štátnej správe v školstve, alebo to bude voči integrovanému úradu štátnej správy na okresnom úrade. Tieto aktívne kontakty sa začnú vlastne v priebehu niekoľkých mesiacov. V predloženom zákone nie je riešená povinnosť, aby osoby, ktoré vstupujú do procesu riadenia školstva, hovorím riadenia školstva, nie priamo škôl, mali na to patričnú odbornú spôsobilosť. Súčasne nie je ani riešený podiel štátu na zabezpečení patričných vzdelávacích aktivít. Koncepcia vzdelávania vo verejnej správe bude asi musieť doznať aj zakotvenie možno v osobitnom zákone, právne zakotvenie v osobitnom zákone, pretože aj v budúcnosti v zmysle schválenej koncepcie vzdelávania vo verejnej správe bude potrebné zabezpečiť profesionalitu celého manažmentu samospráv. Je to tak v záujme samospráv, ako i v záujme občanov. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, uviedol som len niekoľko príkladov rizík, možných rizík, ktoré súvisia s predkladaným návrhom zákona. Sú aj ďalšie, na ktoré poukázali niektorí iní kolegovia i naši kolegovia z Hnutia za demokratické Slovensko. V rozprave zaznelo tiež niekoľko názorov, že obce nie sú schopné prevziať mnohé kompetencie a vykonávať ich. Bolo poukázané i na stav obcí z hľadiska technickej a občianskej vybavenosti, finančnej situácie, ale i odbornej pripravenosti personálu vrátane starostov menších miest i nezačatý proces municipalizácie. I ja som poukázal na niektoré z týchto problémov. Musím však povedať, že je tu reprezentatívny zástupca miest a obcí, Združenie miest a obcí Slovenska, ktorý bol účastník celého prípravného konania v súvislosti s prípravou právnych noriem, ktoré prerokúvame, a i tohto tzv. malého kompetenčného zákona. Jeho stanoviská sú jasné, myslím si, pre všetkých tak v oblasti presunu kompetencií, ich výkonu, financovania i vzťahov k štátu. Myslím si, že dostatočne známe, dostatočne publikované. A myslím si, že aj všetci kolegovia ste dostali jeden materiál pred pár dňami, ktorý o tom hovorí. Niet jedinej kompetencie, ktorá má podľa tohto návrhu zákona prejsť na obce a Združenie miest a obcí Slovenska by to odmietalo. (Reakcie z pléna.)