E. Antošová, poslankyňa: (2003-06-25):
V strategickom dokumente o rozširovaní Európskej únie a v správe Európskej komisie o pokroku jednotlivých kandidátskych krajín v príprave na vstup do Európskej únie sa konštatuje, že korupcia na Slovensku vyvoláva naďalej vážne znepokojenie. Pripomínam, že tento dokument vznikol v októbri 2002. Z tohto faktu pre mňa vyplýva, že pokiaľ Mikuláš Dzurinda svojho času, nemajúc argumenty, hystericky vykrikoval o špinavých paprčiach opozície, spomínaná správa dáva prechmatom  Dzurindových vlád naozaj medzinárodný rozmer. Takisto prezident Slovenskej republiky Rudolf Schuster si musel vypočuť kritiku na rozsah korupcie na Slovensku počas stretnutia s prezidentom USA Georgom Bushom v júni minulého roka. Hodnotu Dzurindových slov v oblasti boja proti korupcii odhalilo aj odstúpenie slovenskej odnože Transparency International od Národného programu boja proti korupcii aj napriek tomu, že práve predstavitelia tejto mimovládnej organizácie program iniciovali. Naproti tomu všade vo svete mimovládne organizácie svojim vládam dôsledne šliapu na päty. Niet teda divu, že veľká časť slovenskej verejnosti nedôveruje formálnym iniciatívam predchádzajúcej a súčasnej vlády realizovaním prostredníctvom vybraných mimovládnych organizácií, navyše keď prvá Dzurindova vláda ich chcela v minulom období obdarovať sumou až 1,5 mld. korún získaných z privatizácie slovenských strategických podnikov. Tento zámer bol podľa môjho názoru flagrantnou snahou korumpovať vláde lojálne mimovládky. Pripomínam, že práve zástupcovia Hnutia za demokratické Slovensko žiadali pri prerokúvaní návrhu zákona o nadáciách, aby právna úprava zaväzovala mimovládne organizácie preukazovať výšku a pôvod peňazí, ktoré využívajú. Koaličný valec však tento jednoduchý kontrolný mechanizmus hlasovaním 18. decembra 2001 zatlačil do prachu. Korupcia v rôznych podobách zákerne ohrozuje demokratický vývoj v Slovenskej republike a z toho vyplýva, že každá kontrolná činnosť je viac ako potrebná a je životne nutná. Využívam túto príležitosť a vyslovujem poďakovanie vyše 230 pracovníkom Najvyššieho kontrolného úradu Slovenskej republiky za ich činnosť v roku 2002. Všetci súdni ľudia si uvedomujú, že ich prácu sťažujú transformačné, reformné a najmä privatizačné procesy. So všetkou rozhodnosťou zdôrazňujem, že vďaku som vyslovila nielen preto, že Najvyšší kontrolný úrad je už z princípu prirodzeným spojencom opozície. Počas Dzurindových vlád sa však korupcia rozrástla do takých rozmerov, že nie je možné sa uspokojovať s výsledkami kontrol realizovaných NKÚ. Jedným dychom s poďakovaním musím upozorniť aj na rezervy a nedostatky v práci NKÚ. Je v záujme väčšiny občanov Slovenskej republiky čo najskôr zastaviť hazardérstvo súčasnej vlády, a to všetkými dostupnými demokratickými prostriedkami. Preto niet pochýb, že medzi ne patrí, a to dokonca na jedno z popredných miest, aj správne a efektívne fungujúci Najvyšší kontrolný úrad. Vážení prítomní, okrem plánovania kontrol musí byť jedným z hlavných kritérií pri výbere zamerania kontroly miera nebezpečnosti ohrozenia záujmov  našej spoločnosti. Veď aj samotná predložená správa v časti 1. 3. s názvom „Zameranie kontrolnej činnosti NKÚ v roku 2002“ priznáva ustanovenie „reagovať podľa kapacitných možností na kontrolné námety poslancov, resp. výborov Národnej rady, členov vlády, ako aj iných subjektov vrátane sťažností a podnetov fyzických osôb“. Som presvedčená, že Najvyšší kontrolný úrad mal  automaticky venovať zvýšenú pozornosť takému veľkému privatizačnému projektu, akým bol predaj 49-percentného balíka akcií Slovenského plynárenského priemyslu, keď nielen zástupcovia politickej opozície, ale aj nezávislí odborníci hovoria o škandalóznom výpredaji pod cenu za 130 mld. Sk. Reálna hodnota sa pohybovala v čase predaja od 170 mld. do 210 mld. korún. Navyše vyšiel najavo aj ďalší prechmat Dzurindovej vlády, ktorá akceptovala medzinárodnú zmluvu bez ustanovenia o participovaní na kurzových zmenách, čím vznikla 9-miliardová strata. Vinník reagoval na následnú rozhorčenú kritiku len aroganciou sebe vlastnou. Faktom však zostáva, že keby podobne koncipoval medzinárodnú zmluvu študent, tak by skúšku určite neurobil. Z tejto školáckej chyby výrazne poškodzujúcej občanov Slovenskej republiky vyplývajú pre mňa len 2 možnosti, po prvé, že jej realizátori zastupujúci Dzurindovu vládu zle študovali alebo, po druhé, že mali z tohto kšeftu kolosálny prospech. Ďalšou výčitkou, ktorú smerujem voči Najvyššiemu kontrolnému úradu, je, že sa podľa môjho názoru necháva vtiahnuť do iniciatív, ktoré sú politicky motivované. Napr. zámer ovládnuť Slovenské národné stredisko pre ľudské práva predstaviteľmi časti vládnuceho politického spektra vyplavil šokujúce skutočnosti. Jednou z nich je napr. aj dojemná zhoda niektorých mimovládnych organizácií, v tomto prípade Pufflerovej organizácie Občan a demokracia, s vládou. Mimochodom, je to tá istá Pufflerová a jej videnie demokracie, ktorá so svojimi pomocníkmi cielene ovplyvňovala prvovoličov hysterickou kampaňou, ktorú realizovalo Občianske OKO. Spomínaná zhoda sa prejavila aj osobnou účasťou generálnej riaditeľky Sekcie ľudských práv, menšín a regionálneho rozvoja Úradu vlády Mgr. Jany Kviečinskej na tlačovej konferencii 7. apríla tohto roka, ktorou vrcholila kampaň voči nezávislosti strediska. Na tejto tlačovej konferencii pani generálna riaditeľka vyhlásila, že medzinárodná zmluva o projekte, vzniku a činnosti strediska riadne uzatvorená medzi Slovenskou republikou a OSN je neplatná, hoci nedokázala preukázať prečo a odkedy. Dokonca na otázku, na základe čoho je rok čo rok plánovaných v štátnom rozpočte skoro 7 mil. korún na činnosť strediska, opakovane tvrdila, že je to na základe morálneho záväzku. Teda aj takíto odborníci ovplyvňujú existenčné podmienky pre prácu nezávislých inštitúcií ochraňujúcich ľudské práva občanov Slovenska. Projekt strediska, ktorý prvé 2 roky financovala holandská vláda, od začiatku zdôrazňoval, že stredisko musí zostať nezávislé aj potom, ako ho začne financovať vláda Slovenskej republiky, ktorá sa k tomuto v spomínanej zmluve aj zaviazala. Zámienkou štvavej kampane proti stredisku je odmietanie kontroly NKÚ, pretože svoje hospodárenie dáva kontrolovať nezávislým audítorom, čo ustanovuje práve medzinárodná zmluva. Pripomínam, že NKÚ v prípade straty 9 mld. nekoná, ale v prípade Slovenského národného strediska pre ľudské práva s ročným rozpočtom vyše 6 mil. korún sa usiluje konať aj proti ustanoveniam medzinárodnej zmluvy. Tento postoj považujem za nevyvážený. Dzurindove vlády však pripravujú Najvyššiemu kontrolnému úradu aj pasce iného druhu, napr. nečinnosť predchádzajúcej aj súčasnej vlády, keď aktivity nebankových inštitúcií nabrali rozmery poškodzujúce početné vrstvy obyvateľov. Väčšina vládnych subjektov sa vtedy tvárila, že sa ich to netýka, ako keby ani neverili, že po voľbách 2002 budú opäť vo vláde. Pštrosia politika Dzurindovcov bola aj v tomto prípade veľmi krátkozraká. Aj tu platí jednoduchá právna úvaha, že aj v prípade nečinnosti štátnych orgánov dochádza k porušeniu zákona. Ako povedal eximinister Dzurindovej vlády, len TV Markíza dostala za reklamu od týchto spoločností vyše 500 mil. korún. Aj TV TA 3 dostala do vienka od nebankových spoločností 149 mil. korún. Je zrejmé, že ak sa preukáže, že štát nekonal, keď konať mal, poškodení majú reálnu nádej, že prípadné súdne spory so štátom vyhrajú. S pravdepodobnosťou blížiacou sa k istote možno konštatovať, že Slovenská republika bude musieť či už dobrovoľne alebo na základe súdnych rozhodnutí odškodniť klientov nebankových inštitúcií. V prípade súdnych sporov to bude neporovnateľne drahšie, čo opäť zaplatia daňoví poplatníci. Táto situácia formuluje pre nás, ktorí nechceme participovať na nešťastí oklamaných občanov, aby sme čo najrýchlejšie prijali účinné právne normy, ktoré by nedovolili beztrestne okrádať takýmto spôsobom našich občanov. Vážení prítomní, tiež by som rada upozornila na podnet, ktorý v utorok 17. 6. 2003 zverejnili predstavitelia Rómskej iniciatívy Slovenska. Predstavitelia listom zo 16. 6. 2003 žiadajú predsedu Najvyššieho kontrolného úradu, aby dal urýchlene prešetriť efektívnosť a účelnosť využitia združených finančných prostriedkov z európskych fondov a zdrojov Slovenskej republiky určených pre rómsku komunitu. Predstavitelia RIS sú totiž presvedčení, že za uplynulé obdobie nastali len také malé zmeny v živote Rómov na Slovensku, ktoré nie sú adekvátne vynaloženým veľkým sumám peňazí, rádovo v stovkách miliónov až v miliardách korún. Svoju aktivitu opierajú aj o dokument Vyhodnotenie priorít vlády Slovenskej republiky vo vzťahu k rómskym komunitám za rok 2002. Vážení prítomní, význam práce Najvyššieho kontrolného úradu zvyšuje aj rozhodnutie terajšej Dzurindovej vlády o pokračujúcej privatizácii strategických podnikov. Tlačová agentúra Slovenskej republiky v rámci informovania o zahraničnom vysielaní BBC z 11. 6. tohto roka priniesla správu: „Koaličné strany sa dohodli, že doprivatizujú väčšinové podiely v strategických podnikoch.“ Minister hospodárstva Robert Nemcsics v tejto súvislosti už dostal za úlohu pripraviť návrh novely zákona o veľkej privatizácii. Toto rozhodnutie koalície však zaniklo v pretrvávajúcom spore o interrupcie. Objavili sa dokonca aj úvahy, či nejde o zámienku alebo o zastierajúci manéver koalície. Správa ďalej informuje: „Analytik týždenníka Trend uviedol, že otázka doprivatizácie je veľmi dôležitá, pretože pôjde o veľké peniaze.“ Keď Hnutie za demokratické Slovensko iniciovalo referendum o neprivatizovaní strategických podnikov, tak Dzurindovci za masívnej podpory médií oklamali občanov, že je zbytočné, lebo privatizovaniu strategických podnikov bráni zákon. Len čo však dosadli do vládnych kresiel, hneď pripravili návrh novely tohto zákona a privatizáciu najlukratívnejších podnikov si aj schválili. Dnes dvíhame varovne hlas a voláme po účinnej kontrole, lebo dokonca už aj Markovič síce stále falošne, ale konečne pravdivo kričí v Slovenskej televízii, že minister financií nevie rátať. To však nevylučuje možnosť, že sa hlúpym len robí a za sprostých má radových občanov Slovenska, bohužiaľ. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)