V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-12-06):
J. Cuper, poslanec: Vážené dámy, vážený pán predsedajúci, vážený pán minister a podpredseda vlády, dovoľte, aby som povedal pár slov k predloženému návrhu zákona o súdnych poplatkoch. Iste ma nebudete vy, pán minister, podozrievať, že som notoricky zo sociálnych dôvodov proti poplatkom, lebo v minulom roku, keď som po ôsmich rokoch vyhral súdny spor s pánom predsedom vlády, s vami, s pánom Čarnogurským, s pánom Šebejom a niektorými ďalšími, na otázku predsedu senátu, koľko si ja cením súdne trovy za tento spor, som odpovedal, že chcem mať hlavne pokoj od týchto ľudí. Takže, samozrejme, mám indiferentný vzťah k súdnym poplatkom. Chápem aj to, čo povedal pán minister so svojím pionierskym zborom v dôvodovej správe k návrhu tohto zákona, že ustanovenia čl. 46 ústavy tohto štátu v spojitosti s čl. 7 ods. 4 a čl. 6 Dohovoru o základných právach a slobodách, musím povedať, že súhlasím s tým, áno, poplatky sa za súdne spory vyberať môžu a Európsky dohovor a ani ústava tohto štátu naozaj ich vyberanie nezakazuje. Ale tu tak pán podpredseda ústavnoprávneho výboru alebo aj niektorí iní rečníci nechápu, že tento zákon nie je o zavedení súdnych poplatkov, ale tento zákon je o enormnom zvýšení súdnych poplatkov. V niektorých častiach až trojnásobok alebo až päťnásobok pôvodnej sumy. Nuž ja sa pýtam pána ministra financií, čo on urobil, ak Slovnaft zvýšil neprimerane ceny za pohonné látky? Samozrejme, uvalil dodatočný odvod Slovnaftu, aby odviedol nejakú časť z tých enormne vysokých cien za pohonné látky do štátneho rozpočtu. Ja sa pýtam, aký Protimonopolný úrad tu má pôsobiť, keď štát je monopolným poskytovateľom spravodlivosti. Áno, pán minister so svojím pionierskym zborom poradcov hneď v úvode hovorí o tom, citujem: „V nadväznosti na doterajšiu výšku poplatku účastníci nie sú ochotní využívať alternatívne spôsoby riešenia súdnych sporov, ako napríklad mediácia, mimosúdna dohoda a podobne. Z pohľadu analýzy zaťaženosti súdov možno sledovať nárast právnych neopodstatnených žalôb návrhov. Platí to aj pre návrhy na začatie konania o náhrade škody spôsobenej nezákonným rozhodnutím orgánu štátu alebo neoprávneným úradným postupom.“ Ja sa teda pýtam, kto iný, pán Miššík, ak nie ústavnoprávny výbor má byť tým Protimonopolným úradom, a to bez ohľadu na to, že politika sa v danom prípade o odbornosti nedá oddeliť, kto iný má povedať, že toto je pre občana neúmerné? A nielen pre občana, ale aj iné subjekty, ktoré sa na súdoch budú domáhať spravodlivosti. Áno, dá sa súhlasiť s tými, ktorí hovoria, že právo na spravodlivý súdny proces je jedným zo základných a elementárnych práv, ktoré platia v právnom štáte. Ak teda máme byť demokratickým a právnym štátom, ako to hovorí čl. 1 tejto ústavy, tento štát má povinnosť uľahčovať a nie sťažovať občanom prístup k spravodlivosti. Mňa naozaj, už tu bolo spomínané mojím kolegom, ale ja som si túto tézu, že zvýšime poplatky, zrušíme niektoré súdy, a tým sa občania prestanú súdiť, počul niekoľkokrát. Pokladám to za veľmi zvrhlé a jednoducho neviem si dobre predstaviť, kto v súdnej moci môže takéto zvrhlé myšlienky hlásať, že odučíme občanov súdiť sa alebo dožadovať sa spravodlivosti. Takže ja si myslím, že téza, na ktorej je postavená dôvodová správa a samotný zákon, neobstojí, lebo tu nikto nechce zrušiť súdne poplatky, tu každý z nás pledoval za to, aby boli primerane zvýšené. Ja som za to, aby boli zvýšené, trebárs o inflačnú hodnotu, ale nie enormným spôsobom, ako to v danom prípade navrhuje pán minister spravodlivosti. A preto jednoducho ani Miššíkov návrh, ktorý je kozmetický, alebo chce urobiť kozmetické úpravy, aby sa nepovedalo, že neurobil nejaké opravy, ani pôvodný návrh nepodporím. Jednoducho si myslím, že ide riešiť problémy na úkor občanov. Na jednej strane pán minister môže povedať, že daň sa nezvyšuje, ale na druhej strane sa zvýšia poplatky. Je síce pravda, že je rozdiel medzi poplatkami a daňou, ale pre bežného občana až taký veľký nie. Všetko ide na jeho vrub. Takže treba sa zamyslieť nad tým, či môžeme ísť takouto cestou, alebo nie. Teraz, keďže vládna koalícia hovorí, že dobre, ak sa povie „a“, musí sa povedať aj „b“, kde teda nájsť tie úspory. Ja chcem obrátiť pozornosť tejto snemovne na až nekresťanské šafárenie pána ministra s peniazmi daňových poplatníkov v predchádzajúcom období, keď sme schvaľovali minuloročný štátny rozpočet, aj predminuloročný, keď sa ministerstvu spravodlivosti odklepli prostriedky na jednu akciu, ktorá sa nazývala mimoriadne súdnictvo, mimoriadna prokuratúra a mimoriadne vyšetrovacie orgány. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, ja som navštívil Špeciálny súd alebo jeho budovu v Pezinku už niekoľkokrát, kde sídli Špeciálny súd a Špeciálna prokuratúra. Aj s mojimi kolegami sme si zakaždým museli položiť otázku: K čomu bolo potrebné vyhodiť 240 mil. na takúto megalomanskú budovu, ktorá jednoducho svojmu účelu slúžiť nikdy nebude, ak sa, samozrejme, za ďalšie zbytočne vyhodené milióny nezreparuje? Jednoducho v budove sa má súdiť alebo hľadať spravodlivosť s organizovaným zločinom. Ale ak si pozriete pojednávacie miestnosti, tak nie sú väčšie ako 6 x 5 metrov, kde sa vmestia akurát dvaja, traja obhajcovia, dvaja, traja obvinení, nejaký prokurátor a senát. Samozrejme, to už nehovorím o nejakej organizovanej skupine, ktorá zrejme predpokladá byť väčšou sama osebe, i keď rímskoprávna zásada hovorí: „tres faciunt collegium est“, teda „už traja sú skupinou“. Takže pojednávania s organizovaným zločinom sa potom vedú na iných súdoch. Na úkor tejto budovy sa nereparovali iné súdy. Zoberme si ďalšiu možnú úsporu. Bez toho, že by som závidel sudcom Špeciálneho súdu alebo špeciálnym prokurátorom ich platy, pokladám to za štátnu korupciu sudcov a prokurátorov, ak jeden sudca dostane 40- alebo 50-tisíc plat a druhý 160. Samozrejme, môže tu byť argument, tento súdi organizovaný zločin alebo ten žaluje organizovaný zločin. Ale pravdupovediac každý sudca súdi najmä trestnoprávnych zločincov a, samozrejme, mal by byť teda rovnako honorovaný. To už nehovorím o otázke, keď tu boli poslanci slovinského parlamentu a boli sme s nimi na Úrade špeciálneho prokurátora, tak po hodine a pol počúvania jeden z poslancov sa pýta pána špeciálneho prokurátora: „A načo je vám táto inštitúcia? My sme takúto inštitúciu mali, keď sme boli vo vojnovom stave so Srbskom. Potom sme zistili, že 10 rokov sa zneužíva na politické ciele, a preto sme ju zrušili.“ Ja sa pýtam, na čo sa využívajú tieto inštitúcie ako Úrad boja s organizovaným zločinom, na ktorý sme dali 300 mil., na čo slúži Špeciálna prokuratúra a Špeciálny súd, pre ktoré sme postavili budovu za 240 mil., to už, ak dobre počítam, je celá pol miliarda. Zvýšenie súdnych poplatkov sa počíta okolo 240 mil., že prinesie do štátneho rozpočtu. Nebolo lepšie, pán minister, pýtam sa vás, ísť touto cestou úspor, ako opätovne zaťažovať občanov tohto štátu a odháňať ich od toho, aby sa domáhali spravodlivosti na súde? Mediačným a probačným úradníkom na Slovensku, pán minister spravodlivosti, neprítomný, žiaľbohu, ešte dlho a veľmi dlho nikto z občanov Slovenskej republiky dôverovať nebude. Každý bude mať radšej rozsudok ako rozhodnutie probačného alebo mediačného úradníka, ktoré určite by nebolo zadarmo, takisto by zaň bolo potrebné zaplatiť. Všetko, a bez toho, že by som bol nejakým členom Sociálnej demokracie, všetko, pán minister, naozaj na bedrá občanov váľať nie je možné, pretože ak počítame vzrast cien, vzrast poplatkov za všetko a nárast príjmov, ktoré sa plánujú, jednoducho vzniká tu veľký nepomer a príliš otvorené nožnice už aj pre tých, ktorí zarábajú trocha viacej. Takže ja si myslím, že v danom prípade je lepšie ísť cestou úspor ako cestou takéhoto enormného nárastu súdnych poplatkov. Ďakujem vám za pozornosť.