R. Fico, poslanec: (2004-06-30):
Smer, vážené dámy a páni, vždy odmietal použitie vojenskej sily v Iraku. História nielenže dokazuje, že použitie vojenskej sily a najmä hrubej vojenskej sily nevedie k žiadnym želaným výsledkom, ale čo je pre nás najpodstatnejšie, vážené dámy a páni, použitie tejto hrubej vojenskej sily bolo v rozpore s medzinárodným právom. Bolo to práve právo, medzinárodné právo a jeho nerešpektovanie, ktoré určovalo postoje Smeru a ktoré určovalo aj naše rozhodnutie, keď sme hlasovali proti vyslaniu bojovej chemickej jednotky do tejto krajiny. Malé krajiny ako sú aj Slovensko alebo ďalšie malé štáty majú jedinú šancu ako si zachovať vlastnú tvár a touto šancou je dôsledné dodržiavanie medzinárodného práva. Odmietame v Smere servilnosť zahraničnej politiky. Neustále sme svedkami toho, ako aj naša diplomacia, naša zahraničná politika obchádza to, o čo sa všetci pokúšame v Európe. Je to snaha vytvoriť spoločnú európsku a zahraničnú politiku, cez ktorú by Slovensko definovalo aj svoje vzťahy k Spojeným štátom americkým. Práve naopak, vláda Slovenskej republiky na jednej strane formálne deklaruje záujem o podporu takejto spoločnej európskej politiky, na druhej strane v praktickej politike jednostranne spolupracuje so Spojenými štátmi a spoločnú európsku politiku obchádza. Musíme si postaviť otázku, čo je dôvodom takejto servilnosti a čo je dôvodom obchádzania spoločnej európskej politiky. Najmä máme právo takúto otázku si postaviť vtedy, ak ide o vojenské aktivity, o podporu týchto vojenských aktivít a tisícky civilných obetí, ktorých sme svedkami. V danom prípade sa nebavíme o bežnej parlamentnej alebo politickej agende, bavíme sa o použití zbraní, bavíme sa o vstupe na územie cudzieho štátu, bavíme sa o tom, ako sa postavíme k účasti slovenských vojakov na použití vojenskej sily, v rámci ktorého došlo k obrovským civilným obetiam. My svoju odpoveď máme, samozrejme, nie vždy s ňou budú všetci súhlasiť. Vyzerá to tak, vážené dámy a páni, že jediným cieľom, prečo je dnes taká miera servility slovenskej vlády vo vzťahu k Spojeným štátom, je predovšetkým snaha zabrániť, aby došla zo Spojených štátov amerických akákoľvek kritika na adresu vlády Slovenskej republiky kvôli korupcii, klientelizmu a ďalším veciam, ktoré sú typické pre vládnutie v rokoch 2002 až 2004. Určite mám právo postaviť otázku, ako by krajiny, ktoré sú v Iraku zaangažované, reagovali na niektoré kauzy na Slovensku, keby sa písal rok 1997 alebo rok 1996? Viem si predstaviť ten obrovský tlak na Slovensko, ako by každá kauza vyvolávala demarše, vyvolávala by prudké reakcie veľvyslancov, prudké reakcie oficiálnych štátnych miest. Tu však dochádza ku kauzám, na základe ktorých by padali iné vlády, ale všetci mlčia, pretože tu je primeraná miera servility slovenskej vlády k Spojeným štátom americkým a to je čosi, nad čím sa treba pozastaviť, lebo ak toto má byť účel účasti slovenských vojakov v Iraku, tak treba diskutovať, či tam naozaj majú, alebo nemajú byť. Predseda vlády Slovenskej republiky, keď odôvodňoval vyslanie bojovej chemickej jednotky do Iraku, hrubo klamal. Neverím, že nemal dostatok informácií, pretože hovoril o zbraniach hromadného ničenia. Hovoril o terorizme, hovoril o potrebe nastolenia demokracie v Iraku ako o hlavných dôvodoch, ktoré mali viesť poslancov Národnej rady k rozhodnutiu súhlasiť s vyslaním vojakov do Iraku. Absolútne nič sa nepotvrdilo. Dokonca sú to oficiálne miesta v Spojených štátoch, ktoré hovoria, že neexistuje žiadne prepojenie medzi útokom na dvojičky a režimom Saddáma Hussajna. Oficiálne miesta potvrdili, že neexistujú žiadne zbrane hromadného ničenia. Ukazuje sa, že dnes nie je Irak o nič demokratickejší, ako bol v minulosti, a predovšetkým Irak nie je o nič bezpečnejší, ako bol pred použitím vojenskej sily v rozpore s medzinárodným právom. Dokonca si dovolím zacitovať rezolúciu Parlamentného zhromaždenia Rady Európy z 22. júna 2004, ktorá konštatuje: „Situácia v Iraku naďalej predstavuje hrozbu pre medzinárodný mier a bezpečnosť.“ Ak je toto výsledok použitia vojenskej sily a za týmto sú ešte ďalšie veci, tak potom treba klásť a to budeme určite sa pýtať predsedu vlády Slovenskej republiky, prečo teda slovenskí vojaci sa zúčastňovali na tomto vojenskom dobrodružstve. Čo je veľmi dôležité a o tom sa málo hovorí a bojíme sa to hovoriť, sú sprievodné javy, ktoré sa objavujú v Iraku. Vážené dámy a páni, tento parlament napríklad vôbec nehovoril o hrubom porušovaní ľudských práv pri zaobchádzaní s väzňami. Celý svet o tom hovorí, odcudzuje britských, amerických vojakov, len tu na tejto pôde sa neodvážil nikto nič k tejto téme povedať. To už nemáme ani vlastnú úctu k sebe? To už nechceme rešpektovať ani tie najelementárnejšie veci? Rada Európy, ktorá zasadal minulý týždeň, o tom hovorila veľmi jasne: V Iraku došlo k hrubému porušeniu medzinárodného práva v oblasti ľudských práv. Došlo k hrubému porušeniu medzinárodných dohovorov, ktoré garantujú ľudskosť, dohovorov, ktoré garantujú najelementárnejšie ľudské práva a slobody, aké kedy človek mal. Musíme hovoriť aj o niečom inom. Čo by sa stalo, keby na Slovensku v nejakej väznici sme mučili, týrali alebo zabíjali väzňov? Slovensko by bolo postavené pred medzinárodný tribunál a hrozili by mu najprísnejšie sankcie. My namiesto toho, aby sme si dovolili povedať vlastný názor, mlčíme v rámci servilnosti a bojíme sa povedať, že toto je porušenie medzinárodného práva, ktoré treba v každom prípade odsúdiť. Chcem dokonca potvrdiť aj ďalšie veci a citujem z oficiálnych dokumentov Rady Európy. Jeden z týchto dokumentov, ktorý bol prijatý takisto minulý týždeň v Štrasburgu, hovorí - a teraz ma dobre počúvajte: „Existujú početné obvinenia zo zabíjania civilistov mnohonárodnými vojenskými silami, najmä americkými a britskými, za okolností, ktoré nasvedčujú nezákonnosť vzhľadom na použitie rozsiahlej vojenskej sily, hoci neexistovalo bezprostredné ohrozenie bezpečnosti vojakov, ktorí zasahovali.“ Sama Rada Európy hovorí, že v mnohých prípadoch bola použitá nadmerná vojenská sila. Vôbec nebolo treba takéto niečo urobiť a popritom zomieralo obrovské množstvo civilistov. Rada Európy pokračuje ďalej a hovorí, že je tu odhad, že zomrelo viac ako desaťtisíc civilistov ako výsledok vojenských operácií proti vojenským cieľom. Čiže desaťtisíc len pri vojenských aktivitách, ktoré išli proti vojenským cieľom, a okrem toho neodhadnutý počet civilistov, ktorí zomreli pri nadmernom použití vojenskej sily, hoci neexistovali podmienky a okolnosti na takéto použitie. Politická strana Smer veľmi opatrne hodnotí posledný vývoj v Iraku. Predovšetkým si uvedomujeme, že rezolúcia Bezpečnostnej rady OSN, ktorá bola prijatá 8. júna, bola prijatá na základe pozývacieho listu predsedu irackej dočasnej vlády. Prečo ostatné krajiny súhlasili s prijatím takejto rezolúcie? Nuž preto, lebo už sa nemohli pozerať na prehlbovanie ďalšej krízy v tomto priestore. Ale musím povedať aj písmeno B. Rezolúcia Bezpečnostnej rady z 8. júna nie je rezolúciou, ktorá by oprávňovala použitie vojenskej sily v súlade s Chartou Organizácie Spojených národov. Táto rezolúcia len konštatuje, že budú nejaké mnohonárodné vojenské jednotky v Iraku na základe pozývacieho listu. Toto mi dokonca trošku pripomína aj situáciu v roku 1968, keď sme tu mali nejaké cudzie vojská a tvárili sme sa, že všetko je v absolútnom poriadku. Všetky politické strany sa pravdepodobne zhodnú na tom, že vláda, ktorá prevzala pred dňom alebo dvoma dňami moc v Iraku, je vládou bábkovou, že ide všetko o predstaviteľov disentu, ktorí pôsobili v zahraničí a ktorí boli veľmi pozorne vybraní zahraničnými, predovšetkým americkými a britskými službami, aby urobili to, čo sa od nich očakáva v súvislosti s riadením Iraku. Najpodstatnejšie na situácii v tejto krajine je to, že tam naďalej zostávajú početné mnohonárodné vojenské sily. Keby tieto vojenské sily odišli, aby sa naozaj odovzdala moc irackým orgánom, vrátane irackej armády, je to obrovský posun dopredu. Avšak pozerajúc sa na to, kto v Iraku zostal, kto je dnes členom dočasnej irackej vlády, musíme konštatovať, že v žiadnom prípade nedošlo k posunu, pokiaľ ide o suverenitu tohto štátu, naďalej je táto krajina plne pod kontrolou cudzích mocností. Irak je naďalej veľmi nebezpečný. A ak som použil formuláciou z rezolúcie Parlamentného zhromaždenia Rady Európy, že Irak naďalej predstavuje hrozbu pre medzinárodný mier a bezpečnosť, je potrebné, aby sme diskutovali, v akých podmienkach vlastne pôsobia slovenskí vojaci a čo je tam ich úlohou. Vieme, že tam máme dnes ženijnú jednotku a že tam je niekoľko vojakov, ktorí zabezpečujú bezpečnosť tejto ženijnej jednotky. Ak sa niekto opovážil prísť s návrhom, že treba týchto vojakov poslať domov, tak nás okamžite atakujú a hovoria, že to je zbabelosť, že tým vlastne navádzame teroristov a že sme proti demokratickému vývoju v Iraku. Ani jeden z týchto argumentov neobstojí. Zbabelosť, vážené dámy a páni, je nechať v mene servility slovenských vojakov v Iraku. Zodpovednosť a naša povinnosť je rešpektovať medzinárodné právo a povedať, či sú, alebo nie sú splnené podmienky na to, aby títo ľudia v Iraku boli. Jedno je isté, v čase, keď sme posielali bojovú chemickú jednotku do Iraku, bolo hrubo porušené medzinárodné právo. Dnes je potrebné, aby prišiel predseda vlády, minister zahraničných vecí a urobili analýzu medzinárodného práva a dali nám argumenty, ktoré nás presvedčia, že prítomnosť vojakov dnes v Iraku je v súlade s Chartou Organizácie Spojených národov. Obávam sa, že to bude veľmi komplikované, lebo ani to, čo prijala Bezpečnostná rada, nie je to, o čom hovorí Charta Organizácie Spojených národov. Je našou povinnosťou ako malej krajiny rešpektovať medzinárodné právo. To je jediná cesta, ako si zachováme svoju tvár. Je to jediná cesta, ako obstojíme vo svetových konfrontáciách, pretože sme malí a slabí a nikdy si nemôžeme dovoliť to, čo veľkí a silní. O to viac vás prosím, vážené dámy a páni, aby, samozrejme, sme návrh, ktorý bol predložený, podporili. Pretože chceme, aby vláda Slovenskej republiky predstúpila, ja by som si konečne rád vypočul pána predsedu vlády Slovenskej republiky, aby sa vrátil k argumentom, na základe ktorých hlasovali niektorí poslanci za vyslanie vojakov do Iraku. Na druhej strane chcem poprosiť a používam úmyselne tento výraz aj našich partnerov z Komunistickej strany Slovenska. Toto všetko, čo som teraz povedal, sú naše subjektívne pohľady. Na základe informácií, ktoré máme k dispozícii z vlastných zdrojov, ale nie na základe konkrétnej správy. Ja verím, že tá správa, hoci od nej veľa neočakávam, ale vytvorí veľký priestor na objektivizovanie situácie v Iraku. Chcem poprosiť kolegov z komunistickej strany, či by sme nepristúpili k hlasovaniu o ich návrhu až potom, čo prebehne v parlamente diskusia na základe správy, ktorú predloží vláda. Ja osobne, vážené dámy a páni, si myslím, že slovenskí vojaci nemajú čo robiť v Iraku. A môžem povedať, že by som bol pripravený aj teraz zahlasovať za návrh, ktorý predložili kolegovia z komunistickej strany. Ale bude lepšie, ak si to v dobrom slova zmysle rozdáme s vládou Slovenskej republiky, s vládnou koalíciou, nech sa ukážu, nakoľko sú pripravení argumentovať a obhájiť svoje pozície, a potom by sme pristúpili ku konkrétnym návrhom, v rámci ktorých bude určite aj návrh, ktorý sa týka stiahnutia vojakov. Nechcem podávať tento procedurálny návrh alebo disponovať s návrhom, ktorým disponujú poslanci za komunistickú stranu. Je to z mojej strany prosba, myslím si, že naše hlasovanie a naše rozhodovanie bude potom objektívnejšie. Ďakujem pekne. (Potlesk.)