P. Hrušovský, poslanec: (2008-01-29):
Prekvapili ma niektoré vystúpenia pánov poslancov, ale aj vás, pán minister, v úvodnej reči, kde ste strašili občanov Slovenskej republiky, že ak nebude prijatá Lisabonská zmluva, tak sa stane nejaká vážna, tragická vec nielen pre Slovensko, ale pre celú Európsku úniu. Predsa to nie je pravda. Predsa to nie je pravda, panie poslankyne, páni poslanci, a aj keď dnes existujú aj iné dôvody na to, aby Kresťanskodemokratické hnutie sa nezúčastnilo hlasovania o predloženom návrhu Lisabonskej zmluvy, chcem vám oznámiť, že aj keď k hlasovaniu príde a poslanci Kresťanskodemokratického hnutia budú prítomní na rokovaní v rokovacej sále, budeme hlasovať proti návrhu Lisabonskej zmluvy a nielen preto, že sú ohrozené demokratické práva a slobody na Slovensku, ale preto, lebo nás vedú k tomu vážne politické dôvody a obava (pán poslanec, neutekajte, veď vy ste si už odrečnili) o ďalšiu budúcnosť Slovenska v rámci Európske únie. Chcem trošku vážnejšie. Hovoríme tu o historickom dokumente, o historickej chvíli. Nechcem sa teraz posunúť do úlohy skúšajúceho učiteľa, ale rád by som vás opýtal, koľkí z nás prečítali tento dokument, panie poslankyne, páni poslanci, ktorí ho dnes máme v laviciach, aby sme mu naozaj venovali náležitú historickú pozornosť takú, za aký tento dokument považujeme. Poviem vám pravdu, že ja som si ho preštudoval možno ako jeden z mála návrhov veľmi dôkladne, ktoré do parlamentu prichádzajú. Až na naliehanie pán predseda Národnej rady zabezpečil v polovičke januára doručenie poslancom Národnej rady tohto dokumentu. A my tu hovoríme, pán minister, že chceme ponúknuť občanom na diskusiu tento dokument. Pýtam sa kedy? Keď už 150 poslancov, respektíve 90 nevyhnutných mandátov schváli v Národnej rade a možno aj proti vôli ich záujmov tento historický dokument? Toto je poctivá a korektná diskusia, poctivý a zodpovedný prístup k takej vážnej politickej téme, ako je členstvo Slovenska v Európskej únii, naše kompetencie a právomoci a všetko, čo z nej vyplýva? Ďalej by som sa ohradil voči mnohým tvrdeniam niektorých poslancov, že kto hlasuje proti európskej, proti Lisabonskej zmluve, tak je proti Európskej únii. Priatelia, veď je to hlúposť. Ak si urobíme historický prehľad jednotlivých politických vyjadrení a stanovísk politických predstaviteľov strán, bolo to prvé Kresťanskodemokratické hnutie, ktoré slovami vtedy predsedu Kresťanskodemokratického hnutia už snívalo o samostatnej stoličke a samostatnej hviezdičke v Európskej únii a vtedy predseda vlády odkazoval Čechom, že ich dokope do federácie. Ten, ktorý dnes je nadšený tým, že Slovensko ide ratifikovať Lisabonskú zmluvu. Buďme naozaj voči sebe zodpovední a poctiví a skúsme vyjadrovať aj názor na isté rozhodnutia, ktoré sa tu v minulosti udiali, pravdivo a veľmi otvorene. Panie poslankyne, páni poslanci, 11. mája v roku 2005 v tejto rokovacej sále Národná rada prerokovávala schválenie vtedy návrhu ústavnej zmluvy pre Európsku úniu. Vtedy ako poslanec Národnej rady aj vo funkcii predsedu Národnej rady som vystúpil tiež so zásadným stanoviskom Kresťanskodemokratického hnutia a vtedy ako jeden z najvyšších ústavných činiteľov som sa nebál vyjadriť politický, ale aj osobný názor, prečo budem hlasovať proti návrhu európskej ústavnej zmluvy. Teda nie zmena pozície z koaličného na opozičného ma vedie k zaujatiu podobného politického postoja, ale iné. To, že v návrhu Lisabonskej zmluvy vidím a mám tie isté dôvody na výhrady, ktoré som mal aj vtedy, keď som vyjadril nesúhlas s návrhom európskej ústavnej zmluvy, v ktorej som videl v prvom rade nedostatok demokracie, nedostatok kresťanstva a nedostatok úprimnosti, panie poslankyne, páni poslanci. Ak by som mal robiť porovnanie medzi európskou ústavnou zmluvou a Lisabonskou zmluvou, nuž, dovoľte mi aspoň krátko porovnať niektoré ustanovenia vtedy navrhovanej európskej ústavnej zmluvy s niektorými ustanoveniami, ktoré sú obsiahnuté v Lisabonskej zmluve. Ešte predtým mi však dovoľte vyjadriť svoj osobný pocit, aký mám, keď sa znovu dostáva na schválenie do parlamentu tento európsky dokument. Nemôžem sa zbaviť dojmu, že je to iba jeden politický trik, ktorý predviedli európski byrokrati na to, ako ste to vy, pán minister, v úvodnom slove povedali, odblokovali zablokovaný ratifikačný proces o európskej ústavnej zmluve. Toto je pravda, milí priatelia, preto, lebo, ak porovnám návrh zmluvy euroústavy, tak ako sme ju zvykli pomenovávať v krátkosti, tak vtedy som vyjadril názor, že euroústava by viedla k ďalšej centralizácii Európskej únie, prenášala by do Bruselu ďalšie kompetencie, rozširovala by okruh otázok, o ktorých by sa v Európskej únii nerozhodovalo konsenzom, ale hlasovaním, zmenila by systém hlasovania v prospech väčších štátov, posilňovala by prostredníctvom Charty základných práv socialistické tendencie v Európskej únii,  priznávala by Európskej únii právnu subjektivitu a posúvala by ju smerom k super štátu. V čom sa Lisabonská zmluva líši od euroústavy, pani poslankyne, páni poslanci? V spomínaných zásadných bodoch len v tom, že systém hlasovania sa nemá zmeniť okamžite, ale až po nejakom čase. Právna záväznosť Charty nemá byť zabezpečená jej začlenením do euroústavy, ale konštatovaním Lisabonskej zmluvy, že Charta má rovnakú právnu silu ako zmluvy a  právnu subjektivitu nepriznáva Európskej únii čl. 1 až 7 euroústavy, tak ako sme boli toho svedkami, ale nové znenie čl. 47 zmluvy o Európskej únii. Naozaj žiadne, pani poslankyne,  páni poslanci, rozdiely medzi pôvodnou európskou ústavnou zmluvou a navrhovanou Lisabonskou zmluvou. Návrh Lisabonskej zmluvy je zatiaľ pokusom o poslednú fázu procesu, ktorý vymedzila takzvaná Laekenská deklarácia, určiac pritom nasledovné hlavné ciele inštitucionálnej reformy Únie: Redukcia demokratického deficitu, priblíženie Únie k občanom a vyššia transparentnosť jej usporiadania a fungovania. Návrh Lisabonskej zmluvy k plneniu týchto cieľov nijako neprispieva. Naopak, stráca sa aj tých málo výhod, ktoré sa vtedy s návrhom ústavnej zmluvy spájali. V tejto súvislosti ide predovšetkým o skutočnosť, že prijatím návrhu by sa zmluvné základy Únie ešte viac znepriehľadnili, čím sa fungovanie jednotlivej inštitúcie Únie stáva nielen pre bežného občana, ale určite aj pre väčšinu poslancov ešte nedostupnejším. Platí pritom, že čím náročnejšie je pochopiť celý rozhodovací mechanizmus a dopátrať sa k zrozumiteľnej odpovedi na otázky, ktoré s tým súvisia, tým nižšia je miera, v akej adresáti mocenského pôsobenia Únie majú možnosť tento stav kontrolovať. Inými slovami, nová zmluva obostiera fungovanie Únie ešte väčším a nepreniknuteľnejším závojom tajomstva, než akým je obostretá dnes, čo automaticky znižuje priestor pre autonómne rozhodovanie občanov členských štátov a ich volených zástupcov. Rovnako ako návrh smeruje od neprehľadnosti k ešte väčšej neprehľadnosti, smeruje tiež k nízkej participácii občanov, k ešte nižšej participácii. Tu ide najmä o to, že aj keď podstatná časť ústavnej zmluvy sa jednoducho presunula do Lisabonskej zmluvy a dopad na vzťah medzi členskými štátmi a Úniou bude v zásade úplne rovnaký, účasť občanov na rozhodovaní o tejto novej podobe Únie sa účelovou argumentáciou úplne obchádza. Myslím si, že návrh zmluvy je napísaný naozaj byrokratickým spôsobom a na rozhodovanie občanov úplne nespôsobilý. Opäť raz je projekt integrácie projektom kabinetným a tí, ktorých sa týka najviac, sú z rozhodovania o jeho podobe účelovo vylúčení. Pokiaľ ide o redukciu demokratického deficitu, tak ako sa tu mnohí snažili tento princíp ponúknuť ako naozaj veľkoryso akceptovaný. K návrhu Lisabonskej zmluvy chcel by som povedať, že tu návrh Lisabonskej zmluvy prináša len minimálnu, ak vôbec nejakú pozitívnu ponuku pre Slovensko. Jej hlavným nástrojom má byť rozšírenie právomoci Európskeho parlamentu. Legitimita a sila mandátu tohto orgánu sa však nedá porovnávať s kvalitou mandátu, akým disponujú poslanci národných parlamentov. Zavádza sa síce istý priestor pre ich účasť na tvorbe úniovej politiky, je však viazaný natoľko obmedzujúcimi podmienkami, že jeho uplatnenie je v praxi prakticky neuskutočniteľné. Monopol na legislatívnu iniciatívu zostáva v rukách Komisie, ktorú tvoria členovia, ktorým priamo zo zmluvných základov vyplýva povinnosť chrániť záujmy Únie, nie členských štátov. V celkovom pohľade tak návrh Lisabonskej zmluvy priamo popiera tie ciele, ktoré mala inštitucionálna reforma naplniť. Únia bude menej transparentnou, občanovi vzdialenejšou a o nič demokratickejšou ako doteraz. Potom otázka znie. Akú potrebu vlastne táto zmluva napĺňa? Nestačia Únii všetky tie nástroje, ktorými disponuje už dnes? Veď väčšina všeobecne záväzných právnych predpisov, ktoré sa prijímajú na vnútroštátnej úrovni, je vo väčšom či menšom rozsahu len preberaním úniových predpisov. Aké konkrétne nebezpečenstvo hrozí, ak Únia bude ďalej pokračovať s tými rozsiahlymi kompetenčnými portfóliami, aké uplatňuje dnes a ktoré jej dokonca Súdny dvor svojimi rozhodnutiami pravidelne rozširuje? Dámy a páni, a ešte by som chcel preto, lebo by som mohol pokračovať vo výpočte dôvodov, ktoré vedú Kresťanskodemokratické hnutie hlasovať proti návrhu Lisabonskej zmluvy, pripomenúť jednu dôležitú skutočnosť, na ktorú som sa už snažil upozorniť na začiatku, a to sú občania Slovenskej republiky. Slovensko bolo a je jednou z krajín, v ktorej  ratifikačný proces o euroústave ukončený, dámy a páni, nebol. Parlament síce vyslovil súhlas s ratifikáciou, ale prezidentovi v ratifikácii zabránilo rozhodnutie Ústavného súdu, ktorý prijal na ďalšie konanie ústavnú sťažnosť skupiny občanov v tejto veci a odložil vykonateľnosť predmetného uznesenia Národnej rady. A takmer všetky argumenty, pre ktoré bol dôvod si myslieť, že euroústava by na Slovensku nemala byť schvaľovaná iba v parlamente, ale aj referendom, platia takisto už aj  z dôvodov, ktoré sám uviedol, pre Lisabonskú zmluvu. Dámy a páni, na záver paralelne k otázke, akú potrebu Únie napĺňa návrh Lisabonskej zmluvy, sa tak otvára otázka, a je to najdôležitejšia otázka, aký záujem má Slovensko na jej schválení? V čom konkrétne má spočívať jej prínos pre krajinu, ak jej priamym dôsledkom je oslabenie vyjednávacej pozície Slovenska vo vzťahu k väčším štátom a vyššia miera jej zraniteľnosti voči harmonizačným reguláciám Bruselu? Nuž azda len v tom, že menej slobody znamená aj menej zodpovednosti. Chcel by som upriamiť, panie poslankyne, páni poslanci, vašu pozornosť za historickú zodpovednosť, ktorú máte nielen pred Európskou úniou, ale v prvom rade pred občanmi Slovenskej republiky, a takto sa vysporiadali aj s hlasovaním a nebrali len tak technokraticky a spôsobom z hľadiska politickej príslušnosti svoj postoj k takémuto vážnemu dokumentu. Navrhujem alternatívu a tá odpoveď a návrh je jednoduchý. Neschváľte predloženú zmluvu a umožnite pokračovať v živote Európskej únii tak, ako sme svedkami teraz. Ďakujem pekne. (Potlesk.)