Hrušovský, Pavol, predseda NR SR (2012-02-03):
Ďakujem pekne. Pán podpredseda, predsedajúci, kolegyne, kolegovia, už niekoľkokrát v rokovacej sále spolu s ďalšími kolegami predkladám návrh ústavného zákona, ktorým sa pokúšame zmierniť krivdu, ktorá sa stala za éry vládnutia na Slovensku, ktoré zanechalo nielen zlý dojem, ale aj zanechalo nám dedičstvo niektorých zlých rozhodnutí, s ktorými by bolo žiaduce sa vysporiadať. V prípade, ak dôjde k odklonu od demokratického uplatňovania verejnej moci spoločnosti, vzniká otázka, akým spôsobom sa má udiať náprava rozhodnutí, ktoré je možné hodnotiť ako protiústavné, respektíve protizákonné. Je možné uvažovať o riešení – buď hrubá čiara za minulosťou (odkašľanie), pardon, alebo o riešení založenom na uplatnení zodpovednosti voči tým, ktorí sa mohli dopustiť páchania závažných trestných činov. Verejný záujem v právnom štáte odôvodňuje, aby každý štátny orgán mohol svoje predchádzajúce rozhodnutie, či už vlastné alebo osôb vykonávajúcich túto právomoc v predchádzajúcom období prehodnotiť vrátane jeho prípadnej zmeny alebo zrušenia. Opačný postoj môže viesť jedine k zneužitiu ústavného práva, ktorého dôsledkom je oslabovanie právnosti štátu. Je preto vo verejnom záujme právo zmeniť, alebo zrušiť rozhodnutie o udelení amnestie, ak sa má tým nastoliť skutočne ústavný a právny stav. Inštitút amnestie ako žiadna iná norma právneho poriadku nemôže byť určená na to, aby ona sama slúžila bezpráviu. Právny poriadok má slúžiť len a len spravodlivosti, a nie nastoľovaniu bezprávia. Právo znamená chcieť spravodlivosť. Právny poriadok slúži spravodlivosti, a nie bezpráviu. Spravodlivosť ale znamená merať všetkých rovnakým metrom. Panie poslankyne, páni poslanci, rozhodnutie o udelení amnestie podľa čl. 102 písm. i) ústavy je všeobecne záväzným predpisom, ktorý sa zverejňuje v Zbierke zákonov Slovenskej republiky. Každý všeobecne záväzný právny predpis možno nielen prijať, ale ho aj doplniť, meniť alebo ho aj zrušiť. Som tej mienky, že v prípade amnestií z 3. marca 1998 a 7. júla toho istého roku boli z dôvodu verejného záujmu, ako aj nevyhnutnosti v demokratickej spoločnosti splnené podmienky pre ich zmenu, a to z nasledujúcich dôvodov. Amnestia sa vzťahuje vždy na konkrétne uvedené trestné činy alebo tresty. Uvedené amnestie však nezodpovedajú vymedzeniu amnestie, aká sa používa v ústavnom práve. V prípade uvedených amnestií nejde o amnestie v právnom zmysle, pretože sa vzťahujú na neohraničený okruh ľudí a okruh konaní. Právo na udelenie amnestie nie je zaručené Ústavou Slovenskej republiky, ani žiadnym iným právnym predpisom. Udeľovanie milosti nie je súčasťou základných práv a slobôd a nejde ani o právny inštitút, na ktorý by si občan Slovenskej republiky mohol nárokovať. Prezident Slovenskej republiky je podľa svojho sľubu, ktorý skladá pred Národnou radou podľa čl. 104 ústavy, povinný vykonávať svoje právomoci v záujme občanov a zachovávať aj ústavu a ostatné zákony. Mečiarove amnestie, tak ako sme si zvykli dlhé roky tento bezprecedentný stav pomenovávať, však týmto kritériám nezodpovedajú, pretože neboli vydané v záujme občanov a ani k dosiahnutiu občianskeho zmieru v záujme odstránenia možných zdrojov napätia v spoločnosti, ako sa to uvádza v amnestii z 3. marca 1998. Všeobecné odsúdenie zavlečenia Michala Kováča mladšieho do cudziny a široké negatívne ohlasy na zmarenie referenda jasne vyvracajú tvrdenia o občianskom zmiere a odstránení napätia. Naopak, rozpory sa tým prehĺbili a napätie sa len zvýšilo. Uvedené amnestie neboli udelené v záujme občanov, ale v zjavnom rozpore s týmito záujmami, možno teda hovoriť o zneužití práva a svojvoľnom konaní. V demokratickom a právnom štáte nie je možné tolerovať stav, kedy predstavitelia vládnej moci zneužijú inštitút amnestie na to, aby vylúčili trestno-právnu zodpovednosť osôb, ktoré sa podieľajú alebo podieľali na štátnej moci, za trestné činy spáchané v súvislosti s výkonom verejnej moci v štáte, ktoré majú celospoločenský dopad, to je v danom prípade zjednodušene povedané: predstavitelia vládnej moci udelia amnestiu vlastne sami sebe. V demokratickej spoločnosti totiž konanie verejných činiteľov a predstaviteľov štátnej moci musí podliehať prísnym pravidlám a kontrole zo strany verejnosti, aby sa zabránilo možnosti zneužívať štátnu moc na vlastné, či už osobné, stranícke alebo iné ciele. Zneužívaním inštitútu amnestie na oslobodenie spod možného trestného stíhania by sa tak vylúčila zodpovednosť predstaviteľov štátnej moci za činy spáchané počas výkonu ich funkcie, čo je však postup v priamom rozpore so základnými princípmi demokratického a právneho štátu. Panie poslankyne, páni poslanci, toto sú hlavné dôvody, ktoré som považoval z hľadiska jednak politického, právneho, ale aj ústavného vyjadriť za skupinu navrhovateľov a požiadať vás, aby sme dokázali prejaviť dostatok odvahy a vysporiadali sa s touto traumou minulosti, ktorá sprevádza vlastne celú novodobú históriu slovenskej štátnosti, otvorili dvere spravodlivosti a občanom Slovenskej republiky povedali pravdu. Pán podpredseda, ďakujem, svoje vystúpenie a odôvodnenie návrhu ústavného zákona o zrušení amnestií som skončil.