P. Prokopovič, poslanec: (2008-11-26):
Už pri prerokovávaní tohto zákona v prvom čítaní som vo svojom vystúpení spomínal tu na tomto mieste príklad obce Šútovo, ktorého obyvatelia sa pravdepodobne stanú prvými alebo jednými z prvých obetí verbálneho odhodlania vlády Slovenskej republiky urýchliť výstavbu diaľnic takýmto spôsobom. Verbálneho preto, že táto deklarovaná snaha je v príkrom rozpore s činmi. Vláda Slovenskej republiky sa tu pokúša zakryť dva roky vlastnej nečinnosti v tejto oblasti poukazovaním na nepriateľa, ktorým vraj majú byť vlastníci pôdy. Áno, dámy páni, za dva roky prakticky nebola schopná táto vláda začať stavať ani na pozemkoch, ktoré sú už vysporiadané a pre stavbu pripravené. Takže musím zdôrazniť, že vôbec nie je pravdou, že kvôli urýchleniu výstavby diaľnic musíme pošliapať základné práva občanov dané im ústavou. Ale aby som sa ešte vrátil k tomu príkladu zo Šútova. Prečítal som si v jednom denníku, nech sa páči, každý má možnosť si to vyhľadať, o osude rodiny pána Jána Calíka zo Šútova. Jeho starý otec kúpil v roku 1933 za 35-tisíc korún hektár pôdy v podhorskom Šútove na severe Turca. Vtedy ešte netušil, že štát o túto pôdu jeho rodinu oberie dvakrát. Prvýkrát im pozemky zhabal komunistický režim, po nežnej revolúcii im ich štát vrátil. A teraz si ich zoberie opäť a zrejme už raz a navždy. A takí ako Calíkovci sú v Šútove, ale aj v iných obciach desiatky, ba stovky. Keďže tu dnes rozhodujeme o rozšírení zákona z konca minulého roku, môžeme povedať, že na Slovensku nájdeme dokonca tisícky ľudí s rovnakým osudom. Teda štát, ktorému zvrchovaní občania delegovali niektoré právomoci na to, aby chránil ich práva, ich takto okradne o majetok. Áno, dovolím si potvrdiť to slovo okradne. Pretože naša ústava, a preto mám pochybnosti, pozná iba jediné vymedzenie výkonu vlastníckych práv. Citujem § 20 ods. 4. Citujem: „Vyvlastnenie alebo nútené obmedzenie vlastníckeho práva je možné iba v nevyhnutnej miere a vo verejnom záujme, a to na základe zákona a za primeranú náhradu.“ Koniec citátu. A ja dodávam, že táto primeraná náhrada musí byť vyplatená bezodkladne. My tu však máme na stole zákon, ktorý nútene obmedzuje vlastnícke práva bez akejkoľvek náhrady. Jednoducho totiž vtrhneme ťažkými mechanizmami na súkromný pozemok, postavíme tam diaľnicu a raz, no možno aj zaplatíme za takto brachiálne zabratú pôdu. Zdá sa vám to byť, páni poslanci z vládnej koalície, v poriadku? Mne teda rozhodne nie. V porovnaní so zákonom z decembra minulého roku máme však na stole zákon, ktorý prešiel aj akousi tvorivou úpravou dielní ministerstva dopravy. Tento vylepšený model totiž okrem nerešpektovania vlastníckych práv prináša i kolíziu s ústavou, zakazujúcou diskrimináciu občana, a to hneď dvakrát. Jedných pozitívne a druhých negatívne. Hovorím aj o pozitívnych, pretože Ústavný súd už v minulosti rozhodol, že dokonca i pozitívna diskriminácia je protiústavná. Poviem to teda takto jednoducho, nie som právnik. Ale ak v rovnakom konaní pristupujeme k občanom dvomi rôznymi spôsobmi, ktoré zavádzajú nerovnaké podmienky, tak podľa môjho názoru ide jednoznačne o diskrimináciu. Vrátim sa pred chvíľou k spomínanému § 20 našej ústavy. Hneď v prvom odseku sa totiž ďalej píše, citujem: „Každý má právo vlastniť majetok. Vlastnícke právo všetkých vlastníkov má rovnaký zákonný obsah a ochranu.“ Koniec citátu. Ale chceme týmto zákonom naozaj rovnako chrániť vlastnícke práva všetkých, hoci hovoriť tu pri tomto zákone o ochrane vlastníctva je priam komédia. Tento zákon však zavádza až dve kategórie vlastníkov. Pre každú z nich bude ústavou vyžadovaná primeraná náhrada iná. Narážam na ustanovenie, podľa ktorého dostanú slabšie povahy za svoju pôdu viac ako tí, ktorí si dedičstvo po predkoch vážia a o svoje vlastnícke práva bojujú hoci aj so samotným štátom. Každý je totiž iný. Niekto si povie, mám sa naťahovať, štát si aj tak presadí svoje, tak radšej podpíšem a dostanem viac. A možno práve o toto v tomto zákone ide. Nie je to nič iné než zavedenie vydierania alebo modernejší výraz už dnes používame výpalníctva do našej legislatívy. Za občanom príde výpalník, prepáčte, štátny úradník, ktorý mu povie. Pozri sa, my sme sa rozhodli, že na tvojom pozemku postavíme diaľnicu, máš dve možnosti. Podpíšeš, dostaneš viac, alebo nepodpíšeš, no a my ti ten pozemok vyasfaltujeme a ty sa môžeš súdiť. A aj keď to vysúdiš, aj tak dostaneš o 20 % menej, ako ti teraz ponúkame. Prepáčte, ale toto mi silne pripomína jednu skúsenosť roky a roky dozadu, o ktorej mi hovorili obyvatelia jednej dediny tu za Bratislavou. Za majiteľmi pozemkov pri vodnej nádrži, možno niektorí viete, o čom hovorím, tam prišli v úvodzovkách realitní makléri, ktorí im ponúkli, že za smiešnu sumu odkúpia ich pôdu. Tým, čo nesúhlasili, položili doplňujúcu otázku: To vám je nejaký kúsok trávou zarastenej zeme viac ako vlastný život? Čo urobili občania? Zavolali políciu alebo sa zaťali a nepredali? Ani jednu z týchto možností. Správna je možnosť c. Keďže to bolo v časoch, keď tu vládli aj dvaja zo súčasných koaličných partnerov, štátu vtedy neverili a dnes tu teda rokujeme, ak zoberieme do úvahy tieto dva príklady, ktoré som hovoril aj o tom, ako posunúť štát a jeho úradníkov do polohy, ktorú predtým obhospodaroval organizovaný zločin. Ani dnes totiž občan asi štátu veľmi veriť nebude. Ťažko uveriť, že štát, v ktorom sa schvaľujú takéto zákony ochráni práva občanov. A veriť nebude už ani súdom, ak už pre nič iné, tak z jedného jediného, ale o to lepšieho dôvodu. Najvyšší a jediný ochranca ústavnosti v tomto štáte  Ústavný súd pri ochrane práv občanov tohto štátu už dlhší čas nekoná. Áno, tí páni a dámy v talároch nie sú schopní ani po viac ako desiatich mesiacoch rozhodnúť, či je podanie poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na Ústavný súd oprávnené a či ho súd prijme na ďalšie konanie. Dámy a páni, keďže nechcem schytať obvinenia za spochybňovanie Ústavného súdu, pomôžem si vetou klasika. Ak by bol Ústavný súd politicky ovládaný, určite by nekonal inak. A kým súd v úvodzovkách zbiera podklady, diaľničná spoločnosť, ale nielen ona koná. Koná tak, aby proces výstavby na ukradnutých pozemkoch bol nezvratný. Kolízia s Ústavou Slovenskej republiky však vonkoncom nie je jediným problémom tohto zákona. Tu totiž riešime len možnosť vydať stavebné povolenie na stavbu diaľnic. Teraz už aj rýchlostných ciest. A po včerajšom podpise memoranda pána ministra už nepochybujem, ale už som silne presvedčený, že možno aj pre ruskú širokorozchodnú trať v budúcnosti na tých pozemkoch, ku ktorým nemá stavebník, ktorý to bude stavať, vysporiadaný vzťah. Teda vydáme mu aj potom povolenie stavať na cudzom bez ohľadu na vôľu vlastníka. Aj v takej situácii však môže byť legálne povolená stavba zriadená neoprávnene. Podľa Občianskeho zákonníka sa totiž neposudzuje, či bola stavba povolená, ale či ten, kto ju zriadil neporušil vlastnícke právo vlastníka pozemku. A tak ako zákon č. 669/2007 ani tento jeho, ak to môžem tak povedať, klon nijako nerieši majetkovoprávnu stránku. Začatím aj takto v úvodzovkách legálne povolenej stavby teda dochádza k zásahu, jasnému zásahu do vlastníckych práv vlastníka pozemku, a to bez ohľadu na to, či bolo stavebné povolenie vydané legálne. Takže chaos len zvýšime, akoby sme chceli naplniť starú múdrosť, že majetok a životy občanov sú ohrozené vždy, keď zasadá parlament. Tento právny chaos však môže spôsobiť, a to nie sú len moje slová, pred rokom to povedala aj poslankyňa Národnej rady pani profesorka Tóthová, že sa výstavba vôbec neurýchli, ale, naopak, zabrzdí v nekonečných sporoch. A občania už veľmi dobre vedia, že ani naše často podivuhodne rozhodujúce či nekonajúce súdy nie sú tou poslednou inštanciou, na ktorú sa dá odvolať. Dámy a páni, sme členská krajina Európskej únie, takže občania majú k dispozícii vyšší level spravodlivosti a ktorý aj hojne využívajú a v mnohých vo väčšine prípadov aj vyhrávajú. Môžeme im poskytovať muníciu pre kanóny práve prijímaním aj takýchto zákonov. Verte mi však, že to pre dobré meno Slovenskej republiky, ale najmä pre dôveru vlastných občanov nie je cesta najlepším smerom. Opakovane teda apelujem, tak ako som to robil v prvom čítaní, nerobme to, zamietnime tento návrh. Napokon, veď v tejto chvíli tu možno ideme urýchľovať čosi, aj keď možno ten zámer je dobrý, čo nie je v rukách našich ani v rukách vlády. Hlavným problémom, ktorému čelí projekt urýchlenia výstavby diaľnic totiž v tejto chvíli vôbec nie sú vlastnícke vzťahy, ale to, kto to zaplatí. Kto na to nájde peniaze a kde sa tie peniaze nájdu. Ďakujem pekne.