Beblavý, Miroslav, poslanec NR SR (2014-10-16):
Ďakujem pekne. Vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, vážení kolegovia, napriek tomu, že môj príspevok má dve časti, myslím si, že bude kratší ako tie predchádzajúce. Dovoľte mi v prvej časti predniesť pozmeňovací návrh k tomuto zákonu. Je to návrh, kde rád využívam ako poslanec Národnej rady právo teda zákonodarnej iniciatívy, hoci nie som autorom tohto návrhu. Jeho autorom je pán doktor Nechala, ktorý na ňom spolupracoval, pokiaľ viem, a konzultoval ho aj s príslušnými ministerstvami, a pokiaľ ma informoval, mala by tam byť aj nejaká miera súznenia, ale to už ponechávam na pána predkladateľa. Takže hoci sa ja k tomuto návrhu hlásim, nebudem, keď už sme tu dneska v takom móde autorských práv od rána, tak nebudem si nárokovať autorské práva na tento návrh. Ten návrh je, že v čl. XII sa vkladá druhý bod, ktorý znie: Bod 2. V § 9 ods. 2 na konci druhej vety sa bodka nahrádza bodkočiarkou a pripájajú sa tieto slová: „ak ide o nedodržanie zásady rovnakého zaobchádzania z dôvodu oznámenia kriminality alebo inej protispoločenskej činnosti, môže sa tiež domáhať neplatnosti právneho úkonu, ktorého účinnosť bola podľa osobitného predpisu pozastavená.“ Predchádzajúci text sa označuje ako bod 1. Ja to len stručne zdôvodním. Je to technická zmena, ktorá ale môže mať dosť vážne dôsledky pre konkrétnych oznamovateľov. Ide v podstate o to, že ak dnes sa v rámci antidiskriminačného zákona súdi takto postihovaný zamestnanec so svojím zamestnávateľom, tak súdy majú tendenciu zrovnať dnešný právny stav, otázku neplatného skončenia pracovného pomeru odsúvať na separátnu žalobu a vlastne nútiť týchto ľudí, aby podávali ešte separátnu žalobu podľa Zákonníka práce. Toto je technický návrh, ktorý by to vyriešil a umožnil tieto veci spojiť. Veľmi viac k tomu okrem toho, že ho rád podávam, aj keď som ho nenapísal, povedať neviem. A dovoľte mi druhý, veľmi stručný príspevok, možno všeobecnejší k tomuto zákonu. Keď som tu dnes ráno o deviatej sedel, keď pán predkladateľ začínal vysvetľovať a predkladať tento zákon, tak tu bola taká zvláštna situácia, lebo pán minister, teda myslím, že asi nikdy v svojom živote netrpel nedostatkom sebadôvery a vnútorného pokoja, ale dnes z neho išlo nefalšované uvoľnenie, keď predkladal ten zákon, nebol ani napätý, ani nejakým spôsobom silený, bol uvoľnený a prezentoval ho, by som povedal, úplne v pohode, čo je v niečom veľmi zvláštne. Lebo sme v situácii, kde naozaj v tak závažnej téme, ako je otázka korupcie a širšie zneužívanie verejného úradu, verejnej moci, verejného postavenia, sme v situácii, kde by člen vlády zodpovedný za túto problematiku mal byť skôr nervózny, keď prichádza do parlamentu, lebo náš parlament je pomerne liberálne postavený v tom, ako umožňuje poslancom k zákonom vystupovať a aj s predkladateľmi polemizovať, a dalo by sa očakávať, že sa tu naozaj na pána ministra ako gestora tejto témy zosypú aj veľmi nepríjemné poznámky o súčasnom reálnom stave v slovenskej politike. Už len o nedávnych krokoch, teraz nebudem hovoriť a nebudem vyťahovať, v 2004 ste vyrobili toto a v 2007 sme urobili my toto, ale v nedávnych dňoch a týždňoch sme, doslova za posledný týždeň, sme boli svedkami napríklad toho, že predseda vlády sa dopustil brutálneho politického klientelizmu úplne vedome a v priamom prenose, kde začal vydierať 5,3 mil. občanov Slovenskej republiky okrem tých, ktorí sú obyvateľmi Žiliny, tým, že ak nebudú správne hlasovať v komunálnych voľbách, tak nebude vláda im pomáhať tak, ako pomohla Žiline. Strhla sa k tomu aj verejná diskusia, ale tá zjavne pokoj a vnútorné uvoľnenie pána ministra zatiaľ nijako neovplyvnila. Takisto sme boli svedkom len tento týždeň toho, že strana SMER odmietla zaradiť na pevný rokovací deň tejto schôdze návrh zákona o konflikte záujmov a zároveň veľmi jasne povedala, že ho ani nepodporí, a zároveň ani žiadny vlastný návrh nepodporila a nepredložila, a to napriek tomu, že takýto záväzok podpísala pred parlamentnými voľbami so všetkými ostatnými parlamentnými stranami. A to napriek tomu, že si ten záväzok dokonca dala aj do programového vyhlásenia do časti, za ktorú je zodpovedný práve pán minister. Napriek tomu, že táto schôdza je posledná možnosť, ako taký zákon presadiť tak, aby majetkové priznania boli zverejnené podľa neho už pred parlamentnými voľbami v budúcom roku, napriek tomu sa to nestalo a nedeje, napriek tomu, že predseda parlamentu ten návrh sľúbil, sľúbil jeho účinnosť najprv k 1. januáru minulého roku, teraz k 1. januáru budúceho roku, a napriek tomu poslanci vládnej strany úplne s úsmevom odpovedali novinárom, že keď sa ich pýtali, že kedy to teda bude predložené, že niekedy, uvidíme. Takisto len za ostatný týždeň sa v tomto parlamente koná viacero mimoriadnych schôdzí parlamentných výborov k otázke štrukturálnych fondov v jednotlivých operačných programoch, kde audítori Európskej komisie konštatovali na jar tohto roku, že základné systémy kontroly auditu v tomto štáte o používaní finančných prostriedkov nefungujú. Nefungujú na úrovni jednotlivých ministerstiev, ale nefungujú ani na úrovni ministerstva financií ako strešného orgánu. Na základe toho má Slovenská republika dneska pol miliardový hotovostný schodok vo vzťahu k Európskej únii za nepreplatené faktúry. Na základe toho už máme 250 mil. eur trvalej korekcie, stáleho krátenia, a je možné očakávať, že sa to číslo bude ešte významne zvyšovať v najbližších týždňoch. Toto všetko sú veci, naozaj som vytiahol za posledný týždeň, pri ktorých politik, ktorý je zodpovedný za tieto otázky, by mal byť nervózny nie možno preto, že či má, alebo nemá čisté svedomie, osobne to už je vec pána ministra, ale skôr preto, že nikoho, a ani politika, neteší, ak prichádza do snemovne a môže očakávať, že sa naňho zosype takáto veľká vlna legitímnej kritiky, keď už nie osobnej, tak skupinovej politickej zodpovednosti. A pán minister napriek tomu bol uvoľnený, a mal pravdu. Lebo to, čo sme tu zatiaľ videli v tej rozprave, boli len veľmi platonické pokusy pomenúvať určitú formu politickej zodpovednosti, a namiesto toho sme sa tu zosypali do vzájomnej polemiky v rámci toho, čo sa dnes nazýva opozícia. Jeden publicista to skôr nazýva, a podľa mňa asi dneska presnejšie, že mimovládne strany, teda strany, ktoré neparticipujú na vláde. Pretože slovo opozícia podľa mňa obsahuje v sebe, aj keď to tak nemusí byť, určitú mieru kohézie a spoločného cieľa, ktorý zjavne dnes chýba dokonca aj v takejto veci. Takže pán minister sa usmieval oprávnene v tom zmysle, že naozaj ho tu nežhavíme, netýrame, nevyhadzujeme na oči veci, ktoré by sa štandardne mali diať, a namiesto toho sme sa tu utápali v slovách ako udavačstvo a, ah, nebudem ani tie ďalšie spomínať radšej. Takže toľko chcem povedať za seba, že toto nie je správne. Nie je to správne preto, či človek má rád, alebo nemá rád stranu SMER, alebo aj pána ministra osobne. Nie je správne preto, že to vysiela signál, a veľmi silný signál, že je možné pokračovať ďalej tak, ako sa konalo doteraz. To znamená, že stačí pracovať na rozdelení opozície alebo mimovládnych strán, stačí poctivo odignorovať každý škandál, ktorý vznikne, a stačí predkladať zákony, ako je tento, ktoré síce veľa skutočnej zmeny neprinesú, ale napriek tomu umožňujú odfajfkávať plnenie vládneho protikorupčného programu. Toto sa mi zdá na tej dnešnej rozprave pre mňa aj najdôležitejšie a v niečom aj najsmutnejšie a myslím, že to je to, čo potrebujeme zmeniť. Lebo v opačnom prípade tí z nás, ktorí budú kandidovať a budú zvolení v marci 2016, tu budú v apríli 2018 alebo v januári 2019 sedieť úplne rovnako, v rovnakej konštelácii. A to si myslím, že nebude to najlepšie pre Slovensko. No a teraz k samotnému zákonu. Zákon osobne podporím a budem zaňho hlasovať, pokiaľ prejde teda vo verzii, ktorá v zásade zodpovedá tomu, čo už tu dneska máme, a k tomu, čo je dohodnuté. A nepredpokladám, že nejakým šokujúcim prekvapeniam sa ešte v tej rozprave v tomto smere dočkáme. A skúste, dovoľte mi, prosím vás, len stručne vysvetliť, prečo naozaj stručne, lebo chcel by som do jednej, dvoch minút skončiť, aby som nenaťahoval čas. Najdôležitejší argument podľa môjho názoru je ten, ktorý tu už zaznel, a to je, že ak je dneska na Slovensku potrebné niečo podporiť, tak je naozaj potrebné podporiť hrdinstvo jednotlivcov, ktorí sa neboja. Lebo tých ľudí je málo a čelia veľmi vážnym problémom. Bol tu spomínaný prípad pána učiteľa Žarnaya, ktorého si veľmi vážim, a chcel by som možno len k tomu prípadu dodať, že tu nejde len o peniaze. O to, či pán učiteľ Žarnay z akých, koľko sto eur mesačne žije, hoci to samo osebe je veľmi nepríjemné a nedôstojné. A plne súhlasím s tým, čo hovoril pán poslanec Mičovský. Ale títo ľudia čelia aj tomu, že si vo svojom regióne nikdy svoju profesiu možno neužijú, pretože akurát sú vo veciach, v oblastiach, ktoré sú politicky ovplyvniteľné, čo napríklad v oblastiach s vysokou nezamestnanosťou je dneska takmer všetko. Tak on čelí nielen tomu, že žije v chudobe alebo žije z nízkych príjmov, čo mu vieme kompenzovať finančne aj napríklad takýmto zákonom, on čelí tomu, že už možno nikdy nebude učiť. Nikdy nebude vykonávať profesiu, ktorej sa oddal a ktorej sa – myslím, že by veľa učiteľov, sa zhodneme – neoddával kvôli finančným ziskom. Takže tzv. whistlebloweri, alebo teda oznamovatelia protispoločenskej činnosti, aby som pomenoval náš neelegantný preklad, je niečo, čo sa určite dá zneužiť, ja sa k tomu o chvíľku vrátim. Všetko je zneužiteľné, a preto zákony musia byť postavené aj proti tomu. Ale vo všeobecnosti, ak existuje potreba vyslať nejaký signál, tak je to ten, že zákon a štát sa viac ako doteraz chce postaviť na stranu týchto ľudí, preto za ten zákon budem hlasovať. Na druhej strane musím súhlasiť s dvoma výčitkami na adresu tohto zákona, ktoré tu zazneli a ktoré mňa osobne nezastavia v jeho súhlase, ale je ich potrebné poctivo pomenovať. Jedna z nich je naozaj úplné, až zbytočné a neadekvátne regulačné bremeno na súkromné subjekty. V situácii, kde vo všetkých rebríčkoch podnikania klesáme, kde sa zhoršuje administratívna záťaž, tak vláda namiesto toho, aby hľadala spôsoby, ako odbúravať zbytočnú byrokraciu, pridáva ešte niekoho. Lebo ak si tu niekto úprimne myslí, že určovanie zodpovedných osôb vo veľkých firmách je ten skutok, že to, že nie sú určené, je ten skutočný problém ohlasovania korupcie na Slovensku, tak sa priznám, že asi sme, potom naozaj žijeme v paralelnom vesmíre a mali by sme sa niekde stretnúť v skutočnej slovenskej realite. To znamená, že táto výčitka je oprávnená, a myslím, že by sa zákon takmer s identickou účinnosťou dal prijať aj s oveľa menším administratívnym bremenom. Ale rešpektujem, že pán minister alebo vláda sa rozhodli takto zákon prijať, a ja ako opozičný poslanec mám možnosť hlasovať v konečnom dôsledku áno alebo nie, som ochotný ho dnes podporiť aj s touto výčitkou. Druhá vec, ktorú k tomu cítim potrebu povedať, a tam má poslanec Hlina tiež plnú pravdu a neviem, nebudem ho presne citovať a budem ho parafrázovať, že, aj pán poslanec Simon o tom hovoril, že v prípade nefunkčnosti a nečinnosti inštitúcií, najmä orgánov činným v trestnom konaní a justície, prokuratúry, alebo ich nedostatočnej formalistickej činnosti prijímame pomerne komplikovaný, občas aj drahý a zneužiteľný, v podstate mŕtvo narodené dieťa. Lebo takýto zákon môže vytvoriť, aj keď je dobrý, môže vytvoriť určitú formu dočasného štítu, ktorá sa rozprestrie nad tou osobou, ale dočasne. A pokiaľ zvyšok inštitúcií, zákonov nefunguje tak, aby sa to celé dotiahlo, tak žiadny dočasný štít nepomôže. Môže sa stať, ak niekto zistí, že jeho nadriadený, a teraz nebudeme riešiť, či v škole, alebo v súkromnom podniku, že kradne, keď to tak jednoducho poviem, a on sa to nebojí nahlásiť, ho s tým konfrontovať, tak takýto štít môže mať svoj zmysel, ak poskytne nadriadeným tohto nadriadeného, majiteľom firmy, poslancom povedzme, ktorí, ak hovoríme o škole mestského zastupiteľstva, ak im poskytne priestor na to, aby tú vec vyšetrili, zistili a vyriešili, ak poskytne priestor polícii, prokuratúre na to, aby urýchlene konali, tak môže takýto dočasný štít nad hlavou oznamovateľa mať svoj reálny efektívny zmysel. Ak on naozaj zostane hrdinom alebo minimálne niekým, kto si koná svoju povinnosť, ak vymenia jeho šéfa, a nielenže ho vymenia, ale vymenia ho nie, by som povedal, preto, lebo už sa inak nedá, lebo médiá o tom píšu a opozícia alebo niekto do toho bije, ale vymenia ho preto, že tí samotní majitelia, top manažéri alebo politici nechcú takýchto ľudí vo verejnej službe, tak potom ten štít môže mať svoj zmysel. Ale pokiaľ ten štít je to jediné, čo budeme poskytovať, pokiaľ sa všetky podozrenia zahrajú do autu, najlepšie s niektorou so slávnych výziev typu „zákon nebol porušený“, „vec bola odložená“, „nie je dôvod konať inak“, pán minister by nám vedel určite ešte lepšie povedať tie najčastejšie průpovídky našich orgánov kontrolných a orgánov činných v trestnom konaní, tak hádam si nemyslíme, že keď tam ten nadriadený zostane, a dokonca keď aj odíde, ale jeho nadriadený ho vlastne mali radi a sú za ním a nie za tým oznamovateľom, že ten človek bude tým štítom ochránený reálne. Možno o pol roka, možno o rok, možno o rok a pol, možno o dva roky ho pekne-krásne vyhodia a nikto už mu nepomôže. Takže z tohto dôvodu tento zákon je tehlička, naozaj tehlička určitého typu ochrany, ktorá je aj potrebná, a preto ju podporím, ale nemala by vytvárať ilúziu toho, že ak všetko okolo je málo funkčné v oblasti kontrolno-represívnych mechanizmov voči korupcii, najmä vysokej korupcii, takže tento zákon nejakým významným spôsobom zmení realitu. Ďakujem pekne.