V. Palko, poslanec: (2007-10-26):
Černová je jednou z určujúcich udalostí v dejinách Slovákov na ceste k národnému sebaurčeniu, preto nepatrí žiadnej politickej strane a nikto si ju nemôže privlastňovať. Z úcty k obetiam v Černovej pred 100 rokmi by bolo dobré, vhodné, aby uznesenie bolo prijaté s čo najväčším počtom hlasov. Sme svedkami toho, ako sa tu stretlo viacero návrhov vyhlásení k 100. výročiu černovskej tragédie. Chcem oceniť aj za svojich kolegov, že návrh, svoj návrh vyhlásenia predkladá aj Strana maďarskej koalície. Treba to oceniť preto, lebo Maďari boli tí, ktorí pred sto rokmi vládli v Uhorsku v dobe černovskej tragédie. Pochopiteľne, toto vyhlásenie je možno práve preto zdržanlivé v pomenovaní podstaty černovskej tragédie a myslím si, že niektoré veci treba pomenovať presnejšie. Niektoré iné návrhy vyhlásenia trpia zase opačným extrémom. Po sto rokoch neupokojujú, ale drásajú. Po sto rokoch zo zápasu Slovákov proti maďarizácii robia pokračovanie zápasu medzi Slovákmi a Maďarmi. Toto nie je dobrá cesta. Spoločným údelom, budúcim údelom Slovákov a Maďarov je zmierenie. Preto chcem predložiť návrh, ktorý považujeme za vyvážený. Je to návrh, ktorý oceňuje utrpenie obetí z Černovej, ale nielen ich utrpenie. Oceňuje aj tých slovenských občanov, ktorí za cenu osobných obetí sa postarali o to z minulosti, aby pamiatka na Černovú ostala zachovaná v pamäti Slovákov. Robili tak aj počas komunistického režimu, keď sme boli odsúdení k tomu, aby sme sa nedozvedeli, čo to bola Černová. Jedným z ľudí, ktorí niesli vtedy svoju kožu na trh, bol aj historik Jozef Jablonický, umlčiavaný komunistickým režimom. Jozef Jablonický v roku 1987 pri 80. výročí černovskej tragédie sa zúčastnil malej pietnej spomienky v Černovej, pri 80. výročí tragédie. Stálo ho to potom niekoľko výsluchov na ŠtB. Spolu s ním tam boli aj niektoré ďalšie osobnosti, napríklad tu prítomný poslanec František Mikloško, ktorý asi práve preto nemusí byť dneska straumatizovaný. Jozef Jablonický vtedy pred 20 rokmi v Černovej povedal prejav, ktorý, keď sa naň pozeráme po 20 rokoch, zistíme, že je úplne aktuálny. Preto ho predkladám po nevyhnutných úpravách ako návrh Vyhlásenia Národnej rady k 100. výročiu černovskej tragédie. Dovoľte, aby som ho prečítal. „My poslanci Národnej rady Slovenskej republiky zišli sme sa z príležitosti 100. výročia tragickej udalosti, v ktorej za obeť padlo 15 osôb. 27. október 1907 sa stal historickým dňom nielen pre Černovú, ale pre celý slovenský národ. Občania Černovej postavili nový katolícky kostol. Chceli, aby pri jeho vysviacke bol ich rodák ružomberský farár Andrej Hlinka, ktorý bol vtedy perzekvovaný za účasť v Slovenskom národnom hnutí. Keďže Hlinka sa pre zákaz výkonu kňazskej funkcie nemohol zúčastniť obradov, farníci z Černovej žiadali vysviacku odložiť dovtedy, kým sa Hlinkova záležitosť nevyrieši v Ríme. Toto oprávnené želanie sa nerešpektovalo. Národnostný útlak, povestná maďarizácia sa v bývalom Uhorsku zosilňovala na všetkých úsekoch verejného života. V nedeľu 27. októbra 1907 cirkevné a štátne úrady rozhodli sa uskutočniť vysviacku kostola. Štátna moc svoje konanie zvýraznila jednotkou žandárstva, ktorá mala zabezpečiť priebeh vysviacky. Zhromaždení občania Černovej sa postavili do cesty prichádzajúcim hodnostárom. V kritickej situácii žandári streľbou zakročili proti bezbranným občanom. Na mieste ostalo deväť zastrelených osôb. Ďalšie zomreli na následky zranenia. Brutalita maďarských úradov vrcholila. Aj po odstupe 100 rokov zostáva nezabudnuteľný obraz teroru, hrôzy a utrpenia. Udalosti v Černovej vyvolali veľký ohlas v Rakúsko-Uhorsku. Slovenskí politickí činitelia, spisovatelia a národní dejatelia odsudzovali zločin v Černovej. Slovenská otázka sa dostala na stránky európskej tlače. Vo viedenskom parlamente českí a chorvátski poslanci interpelovali vládu vo veci Černovej. V peštianskom parlamente 30. októbra poslanec Milan Hodža podal interpeláciu o udalostiach v Černovej. Rozprava v parlamente o tejto interpelácii nasvedčovala, že vládnuce maďarské kruhy schvaľovali brutálny zákrok žandárov v Černovej. Bola to politika, ktorá viedla ku katastrofe. Klince do rakvy Uhorska začali vtĺkať aj výstrely žandárov v Černovej. Mimoriadne veľký ohlas tragédia v Černovej mala najmä v Čechách a na Morave. Na stovkách zhromaždení sa odsudzoval národnostný útlak Slovákov v Uhorsku. Podobne písala aj tlač. Solidárny postoj českej verejnosti sa niesol v duchu československej vzájomnosti. Prispela k tomu aj okolnosť, že udalosti v Černovej zastihli Hlinku na Morave, kde konal prednášky o postavení Slovákov. Pričinením českých spisovateľov na obranu Slovákov sa postavil i nórsky spisovateľ Björnson. Anglický historik a publicista Scotus Viator sa tiež ujal Slovákov. Krviprelievanie v Černovej opísal a odsúdil v knihe O národnostnej otázke v Uhorsku. Aj ruský spisovateľ Lev Tolstoj sa pod dojmom Černovej zaradil do plejády zástancov Slovákov. Naša pietna spomienka je prejavom úcty a vďaky obetiam, ktoré občania Černovej položili na oltár národa. Zišli sme sa tu aj preto, aby sme spomenuli zásluhy našich politikov a národných dejateľov, ktorí v súvislosti s Černovou neohrozene bojovali za práva ujarmeného slovenského národa. Udalostiam v Černovej patrí popredné miesto v dejinách zápasov a bojov slovenského národa za svojbytnosť a slobodu. Černová 1907, to nie je okrajová epizóda, ale kapitola národných dejín, ktorá čaká na svojho historika. Pietne spomíname pri hrobe zastrelených občanov Černovej. Česť ich pamiatke!“ Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, toto je návrh Vyhlásenia Národnej rady k 100. výročiu tragédie v Černovej, ktorý podávam v mene poslaneckého klubu KDH. Ako ste už pochopili, v skutočnosti jeho autorom je historik Jozef Jablonický, ktorému chcem poďakovať za to, že sa v dobe komunizmu nezlomil, a chcem sa mu poďakovať v mene celej generácie, ktorá sa za komunizmu v škole nikdy neučila, čo to bola Černová. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)