P. Hrušovský, predseda NR SR: (2004-01-22):
Pána poslanca Banáša žiadam, aby vystúpil v rozprave ako prvý prihlásený rečník. J. Banáš, poslanec: Vážený pán predseda Národnej rady, predseda vlády aj všetci ostatní predsedovia, ktorí sa tu nachádzajú, ja len takú poznámočku. Myslím, že dnes sme boli svedkami historického okamihu, ktorý dokazuje, že Národná rada zosilňuje svoju kontrolnú úlohu nad exekutívou, lebo sme, myslím, po prvýkrát v histórii schválili premiérovi telefonický hovor, takže to je veľmi vážna vec. Dovoľte mi, aby som v úvode vyslovil uznanie a poďakovanie ako osobne premiérovi, tak aj ministerstvu zahraničných vecí, pánovi ministrovi, aj ostatným našim predstaviteľom rezortov aj Národnej rady, ktorí pracovali jednak v Konvente, ale ktorí podľa môjho názoru tiež dobre zastúpili Slovenskú republiku v štruktúrach Únie. Medzivládna konferencia dopadla tak, ako bolo skonštatované. Ja musím povedať, že pre nás, ktorí sa nazývame eurooptimistami, to bola smutná správa, hoci bol aj predstaviteľ niektorej časti slovenského politického spektra toho názoru, že je to pre Slovensko dobrá správa. Teraz, nazdávam sa, už je zbytočné analyzovať, hľadať dôvody, prečo ústavná zmluva nebola dosiahnutá. Tým sa zaoberali odborníci. Ale možnože ten optický dojem, ktorý vytvorilo Poľsko a Španielsko, akoby bojovali za jednu vec z princípu, predsa len bol klamný, lebo ja sa nazdávam, že bojovali za svoje parciálne záujmy. Poliaci z obavy možnože keď prídu o 27 hlasov, tak prídu o svoje budúce poľnohospodárske dotácie. Španieli zrejme bojovali o svoje naddimenzionálne regionálne dotácie a tak ďalej. Možnože Francúzi v pozadí bojovali o svoju, poviem to otvorene, protekcionistickú poľnohospodársku politiku. Čiže každý tam mal nejaký svoj záujem. Možno, a poviem to nahlas, v pozadí bola aj nejaká ideová obava Španielov a Poliakov, pretože treba povedať, že čo tieto dve krajiny zbližuje, je fakt, že sú to dve krajiny, ktoré majú v Európe najvyšší počet obyvateľov katolíckeho vierovyznania, 95 %. A možnože to bol aj istý postoj, ktorým chceli naznačiť to, že v preambule nebola spomenutá zmienka o Bohu. Ale to sú všetko len dohady. Ja len dávam taký istý svoj komentár k tomu. Samozrejme, podstatné je, čo teraz ďalej. Vycítil som aj zo slov pána premiéra, že ani írsky premiér nie je nejaký veľký optimista. Tu si naviac, ak dovolíte, ešte to doplním, treba uvedomiť, že v marci sú voľby v Španielsku, na budúci rok sú voľby v Poľsku aj vo Veľkej Británii. A myslím si, že ako Tony Blair, tak aj Lešek Miler, aj pán Aznar dobre vedia, že tomu, kto začne troška šermovať tou národnou kartou, to vo voľbách pomáha. Ja si, samozrejme, vrúcne želám, aby ústavná zmluva bola čo najskôr dotiahnutá, pretože naozaj predstavuje zjednodušenie. Teraz je ale situácia taká, že sa ukazuje alebo dostáva na svetlo božie tá niekdajšia myšlienka nemeckého kresťanského demokrata Karla Lamersa, ktorý v roku 1994 prišiel s úvahou o dvojrýchlostnej Európe. Ja som v spoločnom výbore integračnom a zahraničnom povedal, že je to z jednej strany vec, ktorú ja považujem za dobrú, pretože, isteže, prečo by mala európska integrácia napredovať podľa rýchlosti posledných vagónov. Ale zároveň chcem povedať, že je to myšlienka dvojsečná a riziková v tom, že môže skutočne vrátiť Európu do 19. storočia, do storočia rôznych účelových spolkov a aliancií, ktoré potom boli zárodkom pre budúce konflikty. Ja by som chcel využiť skutočnosť, že je tu pán predseda vlády, a povedať niekoľko mojich takých osobných pocitov, ktoré som aj tlmočil dnes pre TA3, lebo sa ma pani redaktora pýtala, že keď o 100 dní vstupujeme do Únie, či sme nejakým spôsobom pripravení tak, aby sme tam plnohodnotne fungovali. Ja si myslím, že v zásade sme pripravení, len chcem povedať pár takých pocitov, ktorých mi je ľúto. Je mi naozaj ľúto, pán predseda, že nedokázala, chápte to aj istým spôsobom ako sebakritiku, slovenská vládnuca garnitúra, 4 politické strany, vyprofilovať s dostatočným predstihom jedného jasného európskeho komisára, pretože tento človek už mohol dnes takpovediac si sťahovať kanceláriu do Bruselu, už si mohol stavať tím, už mohol lobovať a najmä si vyberať tých ľudí, ktorí s tým budú pracovať. Taktiež mi je ľúto, a to hovorím na adresu politických strán, že dodnes ešte vlastne, myslím, okrem HZDS žiadna politická strana nemá jasný zoznam aspoň tých špičkových kandidátov na europoslancov. Tu platí viac-menej to isté, pretože títo ľudia už mohli jednak sa profilovať pred domácimi voličmi, už mohli jednak byť v kontakte so svojimi frakciami v Bruseli, pretože predpokladám, že títo ľudia z frakcií prídu svojím spôsobom kandidátom jednotlivých strán aj pomôcť. A čo mi je najviac ľúto. Ja som to včera ešte stihol vo faktickej poznámke povedať pánovi ministrovi Froncovi, priatelia, my vstupujeme fakticky do nového súštátia, kde od 1. mája už čiastočne naším hlavným mestom bude aj Brusel. Vstupujeme do súštátia, kde, troška to preženiem, to je pre mňa možno občas príznačné, je materinským jazykom angličtina. Ja som pracoval 8 rokov v nemeckej megafirme v top manažmente, bol tam nemecký majiteľ, ale pretože bol Angličan, všetci včítane Nemcov hovorili po anglicky. Mali sme tam Holanďanov, Švédov, Slovákov, samozrejme, Nemcov, všetci hovorili po anglicky. A toto je mi veľmi ľúto. My zavádzame rôzne povinné a nepovinné predmety do našich základných škôl, priatelia, ja sa pýtam, kde sme boli, a to sa malo stať pred 5 – 6 rokmi, pri zavádzaní povinnej angličtiny na základných školách. Ja viem, že tu budú a boli argumenty, že je to ťažko zrealizovateľné, lebo nemáme dostatok učiteľov a tak ďalej. Ja s kolegom Jankom Figeľom, keď tu bol štátny tajomník Ministerstva zahraničia Kanady, sme sa troška na tú tému bavili. Sú pripravení pomôcť, opakujem, a to je taká moja ľútosť, ale zároveň aj istá výzva do budúcnosti. A nie je to teraz nejaké odnárodňovanie, to je nám hádam všetkým jasné. Proste bez angličtiny nedosiahneme to, čo je podľa môjho názoru jeden z hlavných dôvodov európskej integrácie, odbúravanie bariér. I z toho ľudského hľadiska predsa platí, že ja keď sa s niekým viem dohovoriť, tak si proste rozumieme, tak prestávam o ňom zmýšľať zle. A týmto dovoľte, aby som ukončil moje vystúpenie a povedal aj na adresu tých, z ktorých, myslím, že nepoviem správny politologický termín, niektorí sú euroskeptici alebo eurorealisti, iní sú eurooptimisti, lebo myslím si, že všetci do tej Európy chceme ísť. Ale ja som už niekoľkokrát povedal, pre mňa hlavný dôvod európskej integrácie, a tam mi je ľúto, že ústava nebola prijatá, lebo bola by istou víziou, istým motorom, je, že Európa po 1000 rokoch konfliktov, vzájomných bojov sa dostala do fázy, že budeme spolu, že budú mechanizmy inštitucionálne, ktoré zabránia tomu, aby, povedzme, Nemci a Francúzi opäť raz začali vytvárať medzi sebou nejaké napätia. Čiže ja hovorím, poďme to Európy, poďme pracovať na tom, aby európska ústavná zmluva bola prijatá. A k tomu želám slovenskej diplomacii aj slovenskej vláde a pánovi premiérovi veľa úspechov.