Heger, Eduard, poslanec NR SR (2019-04-05):
Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Vážený pán minister, kolegyne, kolegovia, ja by som chcel tak využiť aj túto príležitosť na to, aby sme sa pozreli naozaj na celý rezort dopravy aj z takých možno väčších čísiel alebo z takého väčšieho obrazu, pretože tento rezort je rezort, ktorý disponuje veľmi veľkými finančnými prostriedkami. Ako som hovoril už aj vo faktických poznámkach, rozpočtované mal za posledné roky rádovo okolo 3 mld. eur. Realita spotreby tých peňazí bola rádovo okolo 2 mld. eur a posledné dva roky bol síce rozpočtovaný na rádovo 1,1 mld., ale následne bol upravený na rádovo 2 miliardy. Tento rezort je rezortom, ktorý čerpá enormné eurofondy a stalo sa mu to do veľkej miery aj osudným, pretože by som to prirovnal k takej infúzii. Štát vďaka tomuto rezortu do infraštruktúry investuje primárne cez eurofondy a bez nich už ako keby nedokázal žiť. Tá závislosť je tak vysoká, že bez nich by nedokázal žiť, čo je, samozrejme, veľmi nezdravý prvok, pretože každý štát by si mal uvedomovať vlastnú dôležitosť vlastnej infraštruktúry a mal by tam smerovať aj priority a tým pádom, vďaka prioritám, aj financie. To, že sa tak veľmi zameral štát aj táto vláda, ale aj predchádzajúca vláda na eurofondy, spôsobilo to, že úplne zabudol na to, že musí investovať aj do infraštruktúry, ktorá, na ktorú sa eurofondy nedajú použiť, a preto máme aj dnes v takom zlom stave cesty I. triedy, mosty a podobne, pretože tá optika sa tak nastavila, že však všetko tu zachránia eurofondy. Veľký omyl, veľká, veľký shift, veľký posun v mentalite a tým pádom aj veľká chyba, veľký problém. Nehovoriac o tom, že stále tu neexistuje riadenie tohto rezortu na základe tvrdých dát. Už som hovoril, toto je rezort, ktorý by mal fungovať veľmi prakticky. Mal by to byť naozaj praktický rezort, ktorý stavia, ktorý sa venuje výstavbe podľa potrieb, ktoré sa dnes dajú bez problémov zmerať. Dnes už máme takú technológiu, že meranie nie je problém. Takže o to viac by týmito dátami mal disponovať a na základe tohto by mal robiť rozhodnutia. Politické rozhodnutia v tomto storočí alebo aj desaťročí, resp. politické rozhodnutia o prioritách sú, myslím si, že úplný prežitok, pretože my naozaj vieme tým ľuďom pomôcť omnoho lepšie, keď naplánujeme infraštruktúru podľa ich reálnych potrieb, ktoré sa, ako som povedal, dajú už dnes veľmi dobre merať. Takže, a o tom hovoríme od začiatku, svojím spôsobom to spomína do istej miery aj programové vyhlásenie vlády, ktorého sa v tomto tento samotný rezort nedrží. Ďalšia dôležitá vec, ktorú treba spomenúť pri práve takýchto veľkých peniazoch, keď hovoríme rádovo 2 mld. eur, tak si predstavte, len 10-percentná úspora je automaticky 200 mil. eur. To sú veľmi veľké čiastky. Preto práve pri takýchto rezortoch má taký veľký význam robiť, merať a sledovať práve tú efektivitu. A preto aj to bol jeden z prvých rezortov, na ktorý sa zameral Útvar hodnoty za peniaze, pretože pochopil veľmi jednoducho, že toto je jeden z kľúčových rezortov aj z hľadiska komfortu obyvateľstva, aj z hľadiska výdavkov a z hľadiska možných úspor. Preto aj v tých správach vidíme tie návrhy opatrení a tie hodnotenia. O to je to zarážajúcejšie, keď vidíme, že tie opatrenia sa neaplikujú. A myslím si, že sa neaplikujú práve preto, že aj nad pánom ministrom je určitý politický strop, ktorý mu nedovolí konať. Čiže z tohto pohľadu ja neviním pána ministra za to, že by nekonal, ale skôr vládu, ktorá mu nedovolí konať. Pretože aj z osobných rozhovorov, ale aj z vystúpení tu vidíme, že áno, že pán minister je taký človek činu, keď tak poviem, že keď treba, tak ide do vecí. Ale vidíme, že, ja osobne si myslím, že mu niekedy aj tak možno klepnú po prstoch a povedia, toto nechaj tak, do toho sa nestaraj. Bolo by zaujímavé možno počuť, ako to fungovalo ešte za čias, keď bol štátnym tajomníkom, ale viac-menej však ste to trochu aj naznačili v tom, keď ste vystúpili, pán minister. Ďalšiu vec, ktorú vidíme aj z hľadiska stavebníctva, je, že stavebné firmy, ktoré pôsobia na slovenskom trhu, tým, že je malý, tak ja by som, asi sa to nedá úplne kvalifikovať na základe nejakých konkrétnych parametrov ako kartely, ale určite to vykazuje prvky. A myslím si, že toto je jeden z tých problémov a spoľahnúť sa aj pri tých verejných obstarávaniach, jednak to, že sme videli aj, ako sa tie verejné obstarávania v minulosti robili, že sa dal veľmi krátky čas, že z toho bolo úplne zjavné, že tu bežali dohody na pozadí a vlastne ako keby boli predurčení a nieže ako keby boli, ako keby; áno, že ako keby boli predurčení vlastne víťazi a súťaž už tak mala dopadnúť. Takže toto je tiež ďalší problém, prečo sa jednak nedosahuje tá efektivita a prečo sa potom dostávajú k zákazkám aj spoločnosti, ktoré možno v danom momente tú cenu podseknú výrazne, ale vediac, že si to dobehnú na dodatkoch a v konečnom dôsledku to, tá cena je potom podstatne vyššia a, samozrejme, procesne to aj túto stavbu spomalí, pretože sa to musí takýmto spôsobom robiť. Takže vidím tu naozaj problém práve toho verejného obstarávania, do ktorého je, v ktorom je vidieť silný politický vplyv. A toto, toto jednoznačne treba odstrániť a treba s tým jednať. Ďalšia dôležitá vec je pri tomto rezorte kvalitná príprava. Myslím si, že je úplne kľúčové tú prípravu mať kvalitne urobenú a práve hlavne v takej fáze, na tých úsekoch, ktoré aj reálne budú, sú prioritou a budú mať finančné zdroje. Pretože to, čo sme videli aj pri diskusiách o dlhovej brzde, ktorá tu už bola spomínaná, tak sa pripravovalo všetko a nič. A viac-menej pripravovali sa úseky, boli rozpracované do istej miery, pomaly sme sľubovali diaľnicu nieže do každej dediny, ale na všetky strany a vieme, že skutočná realizácia je v nedohľadne vďaka aj obmedzeným zdrojom, ktoré máme. Takže tie priority sú úplne kľúčové a k nim kvalitnú prípravu. Nemusíme pripravovať niečo, čo vieme, že najbližších desať rokov nebudeme robiť. Hoci by tu mohol byť argument, že však ale nebudeme mať pripravené. Tak vieme, že tá príprava reálne má nejaké tri-štyri roky do fázy tej prvotnej, potom druhotnej a tak ďalej. Sú tam takéto nejaké rámce, rádovo okolo desať rokov je to celé. Čiže podľa toho postupovať, ale nieže teraz vo všetkých postupujeme ako keby paralelne. A to sme videli, ako hovorím, pri tej diskusii o dlhovej brzde. Paradoxne, pri tuneli Višňové si pamätám, že som diskutoval aj s pánom Blanárom, ktorý vtedy vlastne prišiel s návrhom na dlhovú brzdu a hovoril, že určite to stihneme, určite to stihneme, to tam nebude problém. Dnes sme v roku 2019 a vidíme, že je to zatiaľ ďaleko. Ja osobne vidím problém aj v tom, že táto stavba sa robila podľa, teda na základe žltého FIDIC-u. Je to proste, by som povedal, pravidlá, kde zhotoviteľ aj projektuje. A to je naozaj veľký problém, pokiaľ vy nemáte presne naprojektované a neviete, ako to bude vyzerať, tak zároveň projektovať a k tomu naceniť, toto veľmi podľa mňa zle funguje. Podľa informácií, ktoré mám z trhu, toto funguje skôr v rozvojových krajinách, kde sa niektoré veci nedajú úplne naceniť, ale vo vyspelých krajinách si myslím, že takéto niečo nepatrí, že ak sa robí niečo poctivo, tak sa to včas naprojektuje, včas sa to vysúťaží, včas sa to ocení a nemôže potom dochádzať problém pri cenových rozdieloch. Takže tu vidím práve ten problém. A ako posledné by som chcel povedať, že nemôžme sa uspokojiť s tým, že však takto sa to robí všade. Ja si myslím, že my naozaj potrebujeme a máme tú, máme ten komfort, že môžme robiť veci poctivo a kvalitne, a treba rozbiť práve také tie, by som povedal, schémy, ktoré tu na trhu fungujú možno aj práve dlho, mnohými rokmi, desiatkami rokov budované aj vďaka tomu, že sme možno malá ekonomika, ale aj vďaka tomu, že tie väzby tu boli silné aj v stavebníctve a viac-menej tí stakeholderi, tí aktéri na stavebnom trhu sú silní, či už to bude VÁHOSTAV, Doprastav alebo DÚHA a tak ďalej, ktorí tu mali silné aj, myslím si, že politické väzby. Takže toto treba podľa mňa rozbíjať a naozaj vniesť do toho veľmi čistú, čistú konkurenčnú súťaž a vytvoriť ako keby nové návyky aj vo verejnom obstarávaní na Slovensku. A toto môže pomôcť, či už je to v železniciach, či už je to pri výstavbe diaľničných úsekov a podobne. Takže na záver, pán minister, aby ste nehovorili, že nie, sme subjektívni, ako ja vidím u vás tú ochotu komunikovať, diskutovať, vnášať, prinášať informácie hlbšie, myslím si, že netajíte veci, snažíte sa naozaj dať veci na svetlo, ale zase povedzme si na rovinu, je vidieť, že to obmedzenie je aj politické zvrchu a tým pádom tie výsledky sú, aké sú, a o tých sa tu dnes rozprávame, že tie výsledky sú naozaj v mnohom, v mnohom zlé. Takže toľko za mňa. Ďakujem pekne za pozornosť.