Petrík, Simona, poslankyňa NR SR (2018-02-14):
Vážené kolegyne poslankyne, kolegovia poslanci, ja začnem možno tým, čo tu už bolo povedané niekoľkokrát, a budem asi hovoriť skôr viac ešte o tej súčasnej situácii a možno o tom, čo nás v najbližšej dobe teda čaká, pokiaľ sa stane to, čo sa stane, ako už aj spomenul kolega Kollár. Na Slovensku máme od roku 2000 zakázané krížové vlastníctvo dvoch a viacerých televízií, celoplošných rádií alebo vlastníctvo televízie a denníka. Presne je v zákone napísané, že, citujem: „Majetkové prepojenie a personálne prepojenie vysielateľa rozhlasovej programovej služby a vysielateľa televíznej programovej služby navzájom alebo s vydavateľom celoštátnej periodickej tlače sa zakazuje.“ Má to dobrý dôvod, pretože ide o rozumný obranný mechanizmus pre udržanie plurality médií, ako už aj spomínala kolegyňa Dubačová, ktorý je rozšírený vo vyspelom západnom svete, dokonca aj v trhovo liberálnejších ekonomikách, ako sú napríklad Spojené štáty. Podľa informácií z článku Dušana Mikušoviča má prísnu legislatívu Francúzsko, ktoré reguluje aj to, aký podiel v médiách môžu mať spoločnosti so sídlom mimo Európskej únie. Naopak, v Poľsku či v Maďarsku zákaz krížového vlastníctva úplne absentuje. V Česku síce zákon reguluje vlastníctvo médií v tom, že firma, ktorá vlastní televíziu, môže vlastniť už len jedno celoplošné rádio, nehovorí však už nič o tlačených či online médiách. Na Slovensku je teda zákon prísnejší ako v ostatných krajinách vo V4, čo považujem jedine za správne. Lenže donedávna sme nemali nástroj, ako tento zákaz reálne vymôcť, a preto sa finančné skupiny osmelili a viaceré médiá poskupovali. Dnes už takýto nástroj máme, a preto s Vierou Dubačovou a Miroslavom Beblavým, s ktorými spolu pôsobíme v strane SPOLU – Občianska demokracia, predkladáme práve tento návrh zákona, ktorý okrem iného pomôže zachrániť najvplyvnejšiu a najsledovanejšiu slovenskú televíziu pred tým, aby sa do nej infiltrovali finančné skupiny cez spleť firiem s nejasným vlastníctvom. Doba v súčasnosti nezávislosti médií nepraje. Mediálna oblasť je prudko sa meniacim a komplikovaným podnikateľským segmentom. Po nástupe internetu a sociálnych sietí je pretlak informácií, za ktoré mnohokrát netreba platiť. Mikroskopické redakcie produkujú nekvalitné správy takmer zadarmo, ryžujú na fantastických titulkoch, pričom kvalitné redakcie s desiatkami zamestnancov im musia konkurovať s oveľa väčšími nákladmi a štandardami práce. Ľudia prestávajú kupovať print a zároveň sa ešte celkom nenaučili platiť za kvalitný online obsah. Ďalšiu porciu peňazí odčerpávajú tradičným médiám globálne giganty, ako je Facebook či Google, ktorí ju vedia presne zacieliť, a tak menšie médiá majú problém im v reklame konkurovať. Dnes pohlcujú už približne dve tretiny globálneho trhu s online reklamou. A k tomu si pridajme dezinformácie z Ruska. Je čoraz náročnejšie v tradičných médiách tvoriť zisk, a tak sú ohrozené zmenami vlastníkov. Tradičné médiá prestávajú byť zaujímavé ekonomicky, ale začínajú byť zaujímavé mocensky a zákon sa aj skutočne obchádza. Práve televízie sú u nás médiom, ktoré dokáže stále najsilnejšie ovplyvňovať verejnú mienku pre dobré aj zlé ciele. Vedel to aj Pavol Rusko, ktorý vlastnil zároveň aj Národnú obrodu, Rádio Koliba a Markízu. Práve Markíza vtedy ponúkla verejnosti aj iný pohľad na dianie v republike za Mečiara, ako vysielala vtedy vládnej moci servilná Slovenská televízia. Viacerí v sále si pravdepodobne ešte pamätáte, aké tvrdé zápasy sa viedli o vplyv v televíziách, keď bol ešte Vladimír Mečiar aktívnym politikom. Ani dnes nie sú tieto boje vyhraté a viaceré politické strany pri moci sa pokúšajú, aby sa o nich vysielalo to, čo si želajú. Preto bola voľba riaditeľa RTVS tak citlivou a sledovanou záležitosťou. Agentúra Reuters v novembri oznámila, že má informácie o tom, že čínska energetická a investičná skupina CEFC a česko-slovenská finančná skupina Penta Investments chcú spoločne kúpiť od americkej mediálnej firmy Time Warner jej podiel v spoločnosti Central European Media Enterprises, a práve CME je matkou Markízy. Ak by skupinu CME skutočne kúpila a jej čínski obchodníci a kamaráti, stali by sa vlastníkmi Markízy. Tak ako už spomenul kolega Boris Kollár, treba pripomenúť, že existujú na Slovensku dve finančné skupiny, ktoré u nás začali významne koncentrovať mediálnu moc. Tak si ich pripomeňme. Skupina J&T je hlavným investorom mediálneho domu JOJ Media House, pod ktorý patria okrem televízie JOJ aj bilbordové spoločnosti a nepriamo aj viaceré rádiá. Pente zas na Slovensku patrí vydavateľský dom News and Media Holding, ku ktorému patria denník Plus JEDEN DEŇ, týždenník Plus 7 dní aj týždenník Trend a okrem toho skupina nedávno ohlásila získanie väčšiny printových titulov vydavateľstva Ringier Axel Springer. Dohady o kúpe Markízy Penta zatiaľ nekomentovala. To neznamená, že sa nechystá na nákupy. Prosím, uvedomme si, akú bonanzu predstavuje Markíza pre ľudí, ktorých biznisový či politický úspech závisí od dobrého imidžu a ktorej spravodajstvo si každý večer zapne približne 600-tisíc ľudí. A teraz si predstavte, že nájdete spôsob, akým do týchto správ pretlačíte nepozorovane svoj pohľad na vec bez toho, aby ste ohlásili, že ide o reklamu alebo subjektívny názor. Alebo že viete prísť za niekým v tejto republike a povedať, že nejaká kauza nemusí sa dostať do vysielania. Pre pochopenie vážnosti situácie sa stačí pozrieť aj k susedom do Českej republiky, kde súčasný víťaz parlamentných volieb pán Babiš kombinuje nielen obrovskú ekonomickú a politickú moc, ale aj moc mediálnu a česká spoločnosť sa tak musí každú chvíľu vyrovnávať s obvineniami, že súčasný premiér telefonuje redaktorom v dvoch veľkých internetových a tlačových denníkov, čo môžu a nemôžu písať o jeho podnikateľských a politických aktivitách. Médiám sa tak pridáva ďalšia vrstva nedôvery v časoch, keď na nich útočia konšpirátori, putinovské Rusko a populisti. Na Slovensku si dnes môže kúpiť noviny alebo televíziu akákoľvek schránková firma, za ktorou môže byť hocikto. To je fakt. Aj napriek súčasne platnému zákonu. Z môjho pohľadu je to úplne neakceptovateľné. Je vecou národného významu, aby sme vedeli, kto reálne médiá vlastní. A čo ak bude nabudúce nakupovať cez niekoho Putin? A keď sme pri tom, Čína tiež nevyniká v dodržiavaní nezávislosti médií. Pred niekoľkými rokmi sme ešte nevedeli, čo by sa proti obchádzaniu zákazu krížového vlastníctva médií dalo spraviť. Ak vlastník média dodal Rade pre vysielanie a retransmisiu neúplné údaje alebo rovno klamal, rada nemala žiadne lepšie nástroje ako verejnosť na to, aby uvedené skutočnosti si o vlastníkoch preverila. My si myslíme a máme za to, že dnes Slovenská republika takýto nástroj má. Je to ten istý nástroj, ktorý zaviedla ministerka Žitňanská, aby sa zamedzilo tomu, že štát bude obchodovať so schránkovými firmami s neznámymi vlastníkmi, za ktorými môžu byť politici, ktorí by si tak prihrávali kšefty. Na príprave tohto zákona spolupracoval aj môj kolega Miroslav Beblavý. Ide o registre partnerov verejného sektora, kde vlastníci musia rozkryť svoju vlastnícku štruktúru až po konečných užívateľov výhod. Z môjho pohľadu slúži ku cti ministerky Žitňanskej, že skutočne počúvala pri tvorbe zákona pripomienky, či už Mira Beblavého, alebo neziskových organizácii. Výsledkom je register, ktorý skutočne predstavuje komplikáciu a ohrozenie pre nečestných podnikateľov, ktorí chcú klamať o svojich vlastníckych vzťahoch. Do registra sa musí zapísať každý, kto obchoduje so štátom a uviesť v ňom pravdivú vlastnícku štruktúru, inak tam budú prísne postihy. My v SPOLU – Občianska demokracia navrhujeme, aby sa využil aj pre rozkrytie vlastníckych štruktúr slovenských celoštátnych médií. Myslím si, že nikto z nás tu v sále si neželá, aby Penta získala, čo i len vzdialenú možnosť zasahovať do toho, čo správy na Markíze budú hovoriť o slovenských nemocniciach, lekárňach, zdravotných poisťovniach či spise Gorila, alebo politike ministerstva zdravotníctva. A už vôbec by sme nechceli, aby získali čo len najmenšiu možnosť ovplyvňovať to, čo sa vysiela pre približne 600-tisíc ľudí každý večer o viacerých z nás, čo sa snažíme držať ich biznis v medziach zákona. Musíme urobiť všetko preto, aby sa ľudia so zlými úmyslami cez spleť firiem nedostali k Markíze, lebo to je asi jediná televízia, ktorá nám tu ešte zostáva, a potrebujeme ich takisto aj veľmi silno dostať odtiaľ, kde už zákon porušili a mediálnu moc koncentrujú. A teraz sa možno zastavím pri tom, čo hovoril pán Farkašovský. Škoda, že tu už nie je, ale hovorí o posilnení kompetencie Rady pre vysielanie retransmisiu. Super, výborný nápad, ale v októbri po objavení správ o možnom vstupe Penty do Markízy aj pán minister kultúry Maďarič sa ujal iniciatívy a chcel podniknúť v podstate to isté, čo navrhujeme my. Pokojne sa k tomu mohla, mohol pridať pán Farkašovský a mohol mu navrhnúť aj práve tento z môjho pohľadu veľmi dobrý, dobrý návrh, ale odvtedy nejako zostalo ticho a konkrétny návrh pán minister nepredložil. Tak sme ho predložili my a sme pripravení rokovať o tomto zákone. Dnes sa prekvapivo slovenskej demokracii darí najlepšie v celom regióne V4. Nie je to však preto, že by sme doma dosahovali niečo ultra svetoborné, ale pretože naši susedia sa nehýbu vpred, ale skôr dozadu. Kvalitné nezávislé médiá dnes stoja v ceste mocibažným finančným skupinám a aj politikom, pre ktorých je dôležitejší ich vlastný úspech ako úspech tejto krajiny. A ja považujem dôveryhodné médiá za nevyhnutnosť ak chceme jedného dňa žiť v krajine, kde sa zmení vláda a konečne začne platiť jeden meter pre všetkých. Vážené kolegyne, kolegovia, pokiaľ aj vám záleží na tom, aby sme si udržali alebo prinajmenšom prispeli k zvýšeniu nezávislosti médií, verím, že tento návrh podporíte a posunutie do druhého čítania, v ktorom sa môžme aj na výbore pre kultúru a médiá rozprávať o tom, ako by sme ho mohli ešte vylepšiť prípadne. Ďakujem veľmi pekne.