B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-11-13):
M. Vajda, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážení členovia vlády, ctená snemovňa, veľmi stručne by som sa chcel vyjadriť dvoma poznámkami k stati Zdravotníctvo v programovom vyhlásení, a to najmä z pohľadu vlastnej praxe lekára prvého kontaktu. V celkovom filozofickom pohľade na túto stať sa stotožňujem s prevažnou väčšinou predrečníkov, ktorí sa k problematike v zdravotníctve vyjadrovali a v prevažnej miere s analýzou tohto programového vyhlásenia pána poslanca Soboňu. Takže sa nechcem opakovať. Som presvedčený o tom, že razantným bojom proti lobizmu a korupcii v oblasti zdravotníctva, kde priam miznú miliardy korún, je možno nájsť toľko rezerv, že reformu zdravotníctva nie je potrebné robiť formou zvyšovania ďalšej spoluúčasti občana pacienta. Z tohto dôvodu programové vyhlásenie vlády nepodporím. Za minulý rok bolo vydané na lieky a zdravotnícke pomôcky v našej vlasti 20 mld. korún, čo sami uznáte, že je obrovská suma. Lieková politika v krajine je podľa môjho názoru plne pod kontrolou zahraničných farmaceutických gigantov a ich zisku zo spomínanej sumy. Ich lobizmus, dovolím si povedať, že aj korupcia sú ukážkou pri každej novelizácii kategorizácie liekov, kde by som ako príklad uviedol, že antidepresívum v hodnote 1 200 korún je bez preskripčného obmedzenia a obyčajné dezinfekčné očné kvapky v hodnote 40 korún alebo jednoduchá kortikoidná masť za 50 korún je s preskripčným obmedzením. Aby sa k tomu pacient dostal, tak musí navštíviť svojho obvodného lekára, musí cestovať za príslušným odborným lekárom a vo výslednom efekte ho cestovné stojí viac než cena samotného lieku. Dennodenným ovplyvňovaním ambulantných lekárov týmito farmaceutickými firmami prostredníctvom svojich dílerov, korupčným ovplyvňovaním formou poskytovania rôznych lukratívnych služieb až po exotické dovolenky dosahujú svoj cieľ na úkor tejto republiky a hlavne jej zdravotníctva. Preto by som za naozaj konkrétne považoval v programovom vyhlásení vlády napríklad formuláciu o tom, že sa dosiahnu úspory vo výdavkoch na lieky napríklad o 10 % zavedením účinných kontrolných mechanizmov a hmotnou stimuláciou lekárov ambulantnej praxe. K tomu prijať patričné zmeny v Liečebnom poriadku a pri tvorbe kategorizácie liekov. A určite by to nebolo na úkor pacienta. V programovom vyhlásení je akurát zmienka o tom, že sa kategorizácia liekov prenesie z ministerstva financií na ministerstvo zdravotníctva. Pre mňa to je asi toľko, ako keby som povedal, že sliepočka, ktorá znáša zlaté vajíčka, sa preloží z jedného kurína do druhého kurína. Ďalším, nazval by som, priam osím hniezdom, o ktorom sa v programovom vyhlásení taktne mlčí, a to určite najmä z dôvodu lobizmu, je otázka, nazval by som to, štruktúry lôžok v našich zdravotníckych zariadeniach. Už to tu bolo spomínané. Mám tým na mysli ceny a lôžko. Túto otázku sa pokúšal riešiť už predchodca pána ministra Zajaca a mám pocit, že bol veľmi rýchlo umlčaný. V bežnej každodennej praxi to vyzerá asi tak, že odpratať nepohodlnú babičku na tri týždne do fakultnej nemocnice alebo s obyčajnou valtotilatačnou liečbou pre ischémiu dolných končatín ležia pacienti v nemocnici tretieho typu, čo znamená obrovské výdavky pre poisťovne, a pritom takúto záležitosť by v prevažnej miere zvládol aj lekár prvého kontaktu. Chcel by som stručne poukázať na týchto dvoch príkladoch, že je veľa neuralgických bodov v rámci samotného zdravotníctva, ktorých razantným riešením je možné, obrazne povedané, získať finančné prostriedky aj v rámci samotného rezortu, a nie len na úkor jednosmerného zamerania sa na vrecko občana pacienta. Chcel by som sa ešte vyjadriť k včerajším faktickým poznámkam pána Hoptu a Urbániho. Ja súhlasím s pánom Urbánim v tom, že došlo k skvalitneniu a k výraznému pokroku medicíny na Slovensku, s tým súhlasím. Ale nie s tým, že úroveň zdravotnej starostlivosti sa zvýšila. To určite nie. A na záver by som chcel poprosiť najmä pánov poslancov a panie poslankyne z koalície, bol som cez víkend doma, bývam v malej dedine na východe a niekoľkými príkladmi by som chcel poukázať na to, akým spôsobom sa dotkne v podstate aj toto programové vyhlásenie a zákony prijímané v skrátenom legislatívnom konaní bežného občana. Zisťoval som si v štyroch okolitých dedinách, aké sú napríklad platby v bežnom rodinnom dome 10 x 10 s tromi-štyrmi izbami, kuchyňou a špajzou. Priemerne sa to pohybuje od 1 000 do 1 200 korún mesačne. Keď zvýšime cenu plynu od januára o 43 %, to je už hneď výdavok minimálne tých 500 korún. Za elektrickú energiu platí bežná domácnosť okolo 2 000 až 2 500 korún. Občanovi zvýšime cenu elektriny o 33 % , to je už hneď 700-800 korún. Čiže len tieto dve položky od januára, a to hovorím o úplne bežnej rodine, ho budú stáť 1 300 korún. Dcéra mi chodí na vysokú školu, prišla cez víkend domov, prvý argument: od nového roka za internát miesto 900 korún budem platiť 1 500. Preprava, cestovné z 200 na 400. Syn, ktorý dochádza proste 20 km, mesačný z 200 na 500. Keď si uvedomíme všetky tieto dôsledky a takto začneme rátať korunu ku korune, tak nemôžeme hovoriť o nejakých 560 korunách o nákladoch na jednu štvorčlennú rodinu, lebo tieto sa v skutočnosti budú pohybovať v tisícoch. A keď zoberieme tieto okrajové vidiecke časti, kde je väčšina nezamestnaných, ak čo robí niečo na družstve s priemernými platmi okolo šesť-sedem tisíc korún – aký to na nich bude mať dosah? Čo to vyvolá? A na druhej strane rómska problematika v týchto zmiešaných oblastiach, kde trebárs žijem aj ja. Znížením sociálnych dávok, prvé, čo bude, odpoja ich od elektriny, od plynu a v krátkom čase, by som povedal, môžeme očakávať obdobný systém, ktorý sa odohral v Kosove. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, ja vás naozaj prosím, že skutočne by sa bolo treba zamyslieť nad všetkými týmito zákonmi a nad celým programovým vyhlásením, hlavne nad jeho dosahom na občana. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)