Ondruš, Branislav, poslanec NR SR (2011-11-29):
Ďakujem pekne, pán podpredseda. Vážené kolegyne a kolegovia, dovoľte mi, aby som sa teda aj ja vyslovil k tejto problematike. A rád by som upozornil na niektoré ďalšie argumenty, ktoré podporujú návrh pána prezidenta. A rád by som aj zareagoval vlastne na to, o čom sa tu teraz celý čas bavíme. V prvom rade mi dovoľte povedať, a ja som to avizoval pri tej predošlej debate, že ten návrh, o ktorom tu teraz hovoríme, vychádza, myslím tým návrh ministerstva, v priamom rozpore s tým, akými argumentmi podložilo ministerstvo návrh na znižovanie pokút, čo nám zopakoval pred chvíľou aj pán minister v tejto snemovni. Filozofia ministerstva, ako povedal, je, aby tu nebola represia a v čo najväčšej miere nahradiť represiu prevenciou. No ale ak táto filozofia platila pri novele zákona o inšpekcii práce a boji proti nelegálnej práci, tak sa pýtam, prečo tá istá filozofia nebola uplatnená aj v prípade tohto zákona? Práve naopak, v tomto prípade sa znižuje ochrana ľudí, ktorá tvorí preventívne opatrenia, znižuje sa ochrana ľudí a znižuje sa úroveň prevencie pred tým, aby ľudia mali ohrozené zdravie a aby dochádzalo napr. k chorobám z povolania. Áno, máte pravdu, pani kolegyňa, že tých 66 % platí z priznaných chorôb z povolania. Ale my na jednej strane práve upozorňujeme, že treba zabezpečiť pracovnú zdravotnú službu pre ľudí z tretej a štvrtej kategórie, zároveň ale upozorňujeme, že práve v týchto dvoch kategóriách je výrazne menej priznaných chorôb z povolania ako v kategóriách jedna a dva. A to je presne to číslo, ktoré spomínate. Áno, z celkového počtu pracovníkov asi 1,9 mil. ľudí, ktorých sa týka zaradenie do prvej a druhej kategórie, je to minimum. Ale z celkového počtu priznaných chorôb z povolania je evidentné, že viac ako polovica, takmer dve tretiny priznaných chorôb z povolania spadajú do prvej a druhej kategórie, o ktorých vy hovoríte, že nemusíme si ich vôbec všímať, že tam nie sú žiadne riziká, žiadne problémy. No evidentne sú tam problémy, ak výsledok je taký, že zo všetkých priznaných chorôb takmer dve tretiny nepripadajú na tie najrizikovejšie skupiny, ale na tie menej rizikové skupiny. A práve preto my hovoríme, že ani tie skupiny nesmú zostať mimo našej pozornosti. A to je naším cieľom. Ak hovoríme o pracovnej zdravotnej službe, treba si uvedomiť, že cieľom pracovnej zdravotnej služby nie je liečiť ľudí, ale predovšetkým odhaľovať riziká. Má to byť skutočne preventívne opatrenie, aby nedochádzalo k tomu, že im je priznávaná ja neviem v konečnom dôsledku invalidita alebo že sú priznávané profesionálne choroby čiže ochorenia z práce. A my si myslíme, že práve to je dôležité, aby sa robili preventívne opatrenia, pretože skutočne cenu ľudského života ani cenu ľudského zdravia nemožno vyčísliť a prerátať na eurá alebo akúkoľvek inú menu. Áno, ja takisto poznám tie prípady a poznám tie sťažnosti od zamestnávateľov, ktorí hovoria o tom, že niekedy alebo často sa stáva, že táto pracovná zdravotná služba je vykonávaná formálne, že v skutočnosti nenapĺňa svoj účel. Ale, vážené kolegyne a kolegovia, v tom prípade sa rozprávajme o tom, ako zlepšiť výkon pracovnej zdravotnej služby tak, aby sme si boli istí, že napĺňa svoje poslanie, ale nebavme sa o tom, ako zrušiť niečo len preto, lebo v zásade by to bolo užitočné, ale my nevieme nastaviť poriadne a kontrolovať poriadne dodržiavanie pravidiel tak, aby sa ten efekt potom reálne dostavil, pretože, a to chcem zdôrazniť, my sa skutočne bavíme teraz o prevencii. Súčasťou totiž pracovnej zdravotnej služby nemá byť len to, že niekto je vyšetrený u lekára, ale aj ohodnocovanie rizík, to znamená, že súčasťou tej služby pre toho zamestnávateľa má byť to, že ten, kto tú službu vykonáva, má ohodnocovať to, akým rizikám môžu byť zamestnanci vystavovaní na pracovisku. To je v podstate akási náhrada toho, čo tu existovalo kedysi dávno, keď v podstate každý podnik mal nejakých podnikových lekárov. Výhoda toho podnikového lekára bola v tom, že on poznal presne tých ľudí, poznal presne pracovné podmienky, poznal presne pracoviská, na ktorých tí ľudia pracujú. A na základe toho vedel navrhovať preventívne opatrenia tak, aby nedochádzalo k poškodeniu zdravia, aby nedochádzalo k invalidite z povolania. A toto má určite zmysel pre nás, aby sme urobili opatrenia, ktoré zabránia tomu, aby ľudia v dôsledku svojej práce ochoreli. A o tom, že sa to stáva, a o tom, že má zmysel rozprávať o týchto opatreniach aj v prípade kategórií jedna a dva, svedčí ten pomer zo všetkých priznaných chorôb z povolania v roku 2009, keď až 66 % boli ľudia zaradení do prvej a druhej kategórie, čo svedčí o tom, že nie je pravda, že sú to úplne bezrizikové kategórie. Mimochodom, pri kategórii jeden sa nepredpokladá poškodenie zdravia pri práci, pri kategórii dva sú už predsa zamestnanci vystavení istým faktorom práce a pracovného prostredia, ktoré môžu spôsobovať poškodenie ich zdravia. Takže ja sa domnievam, že to, prečo by sme mali v prvom rade vyhovieť námietke pána prezidenta a ponechať pracovnú zdravotnú službu aj pre kategórie jedna a dva, je v tom, že je to významné preventívne opatrenie, ktoré, po prvé, chráni zdravie ľudí, čo je najdôležitejší argument, a, po druhé, chráni aj verejné financie, lebo ja mám pocit že opäť sme tu v takej klasickej situácii, ktorá vyplýva neustále z presadzovania politiky neoliberalizmus. A to je to, že na jednej strane zisky sa privatizujú, na druhej strane náklady sa zospoločenšťujú. Jedno číslo už uviedla pani poslankyňa Tomanová. Iba z toho, že sa prizná choroba z povolania, tak priamo vyplývajú náklady vyše 12 000 eur, len pri priznaní tejto choroby z povolania. Okrem toho má pri priznaní choroby z povolania ďalšie náklady aj samotný zamestnávateľ, napr. je to doživotná renta vyplácaná pre zamestnanca, ktorá sa určuje individuálne. Ďalej sú to verejné náklady na diagnostiku, liečbu v rámci regresu zdravotnej poisťovne. Sú to náklady spojené s pribúdajúcimi napr. súdnymi konaniami. Nákladom zamestnávateľa v zmysle Zákonníka práce, a toto ustanovenie tam zostalo, je odstupné pre zamestnanca, s ktorým sa končí pracovný pomer kvôli priznanej chorobe z povolania, čo môže dosiahnuť až 10-násobok priemerného mesačného zárobku zamestnania, a tak ďalej. To znamená, že aj keď argumentujete ekonomickými nákladmi, tak faktom zostáva, že aj z hľadiska ekonomiky pre nás človek, ktorému je priznaná choroba z povolania, je oveľa finančne náročnejší ako človek, ktorý zostane zdravý a ktorý teda vďaka preventívnym opatreniam nedostal chorobu z povolania. Mimochodom, podľa oficiálnych štatistík sú náklady na pracovnú zdravotnú službu v prvej a druhej kategórii, teda ročné náklady to sú, približne jedna tretina pracovnej hodiny na jedného pracovníka. To sú skutočne minimálne náklady v porovnaní s tým, aké náklady nám vyvolávajú ľudia, ktorým je priznaná choroba z povolania. Vážené kolegyne a kolegovia, rád by som vás upozornil, že to, o čom my hovoríme, nie sú len argumenty, ktoré tu prednáša SMER ako opozičná politická strana, alebo, povedzme, argumenty, s ktorými prišli odborári, ale argumenty, ktoré používajú ľudia, ktorí pracujú pre túto vládu. Ja v tejto súvislosti musím vás upozorniť, že s veľmi negatívnou reakciou na zrušenie pracovnej zdravotnej služby v prvej a druhej kategórii vystúpila aj krajská hygienička Regionálneho úradu zdravotníctva v Banskej Bystrici pani Eleonóra Fabiánová, ktorá, čo je oveľa dôležitejšie, je zároveň hlavnou odborníčkou pre preventívne pracovné lekárstvo a toxikológiu ministerstva zdravotníctva. Čiže hlavná odborníčka ministerstva zdravotníctva v tejto súvislosti, a ja ju budem citovať, uvádza, že okrem faktu, že parlamentom schválená zmena vážnym spôsobom narušuje komplexnosť racionálneho systému prevencie, vystavuje zamestnancov v práci aj nebezpečenstvu zhoršenia súčasnej úrovne starostlivosti o ich zdravie, podstatné je pri doterajšej právnej úprave, že zamestnávateľ má vytvárať a zabezpečovať zdravé pracovné prostredie, zdravý spôsob práce pre všetkých zamestnancov, má teda hodnotiť, aké sú zdravotné riziká na pracovisku, ktoré vyplývajú z expozície rôznym škodlivým faktorom, tu si treba si uvedomiť, že pracovnú zdravotnú službu vykonávajú odborníci, ktorí rozumejú problematike, odborníci na zdravie, lekári, nemôže to byť človek, ako upozorňuje hlavná odborníčka ministerstva zdravotníctva, s technickým vzdelaním, akými sú napr. bezpečnostní technici, ktorí vlastne podľa tejto novely majú suplovať špecializovaných zdravotníkov v ich kompetenciách či pracovných zdravotných služieb. Na záver ešte upozorňuje, a to je vlastne to, čo som hovoril, samotná hlavná odborníčka ministerstva zdravotníctva upozorňuje, že náklady na zamestnanca v podnikoch prvej a druhej kategórie predstavujú len 0,3 pracovnej hodiny na rok, a preto filozofia toho ustanovenia, aké tu bolo doteraz, spočíva v tom, aby zamestnávateľ mal posúdené a zhodnotené odborne kompetentnými ľuďmi podmienky, v akých jeho zamestnanci pracujú, miera toho, ako sú vystavení negatívnym faktorom. Vážené kolegyne a kolegovia, bohužiaľ, musím skonštatovať, že skutočne toto je na výsosť odborná záležitosť. A ak aj terajšia hlavná odborníčka ministerstva zdravotníctva pre preventívne pracovné lekárstvo upozorňuje na to, že to, čo schválil parlament, bude mať negatívne dopady na zdravie ľudí, tak si myslím že je to ďalší argument, ktorý by ste naozaj mali brať do úvahy. Hovoríme o tom, čo znamená zdravie pre ľudí, hovoríme o preventívnych opatreniach, ktoré majú chrániť zdravie pracovníkov. Áno, súhlasím s tým, že prevencia je vždy lepšia ako represia. A práve preto vás, vážené kolegyne a kolegovia, vyzývam, aby ste podporili návrh, s ktorým sa na nás obrátil prezident Slovenskej republiky, aby ste podporili jeho pripomienku k tomuto zákonu a v prípade, že nepodporíte túto pripomienku, aby ste nepodporili zákon ako celok. Ďakujem pekne. (Potlesk.)