Kéry, Marián, poslanec NR SR (2022-02-25):
Ďakujem za slovo, pán predsedajúci. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, na úvod chcem povedať, že nemám pripravený ani scenár, ani prejav som si nepísal, pretože len nedávno som sa stihol vrátiť z Prahy, aby som mohol byť tu na rokovaní Národnej rady Slovenskej republiky. Ale priznám sa, že ma veľmi prekvapujú niektoré vyjadrenie vás, poslancov a poslankýň Národnej rady, v takejto náročnej a ťažkej situácii. Ja verím, že sa mi podrží udržať sa na uzde a neznížim sa k tomu, pretože mi to príde ako neslušné a ktoré devalvuje túto veľmi dôležitú tému. Hneď na úvod chcem povedať, že nielen ja, ale celý poslanecký klub strany SMER – sociálna demokracia odsudzuje vojenskú agresiu Ruskej federácie voči Ukrajine. Spory medzi krajinami sa bez ohľadu na to, aké sú ťažké, nemôžu viesť vojenskou cestou, ale len diplomatickými rokovaniami bez ohľadu na to, aké tieto rokovania náročné sú. Vojna je krokom späť, krokom veľmi zlým, ktorý naozaj vedie ku katastrofe. Ja mám na mysli najmä ľudské životy a v neposlednej rade aj materiálne škody. Ruskú agresiu musíme na Ukrajine odmietnuť bez ohľadu na to, že by sme špekulovali a empaticky premýšľali, čo sa za ruskými motívmi mohlo skrývať. Pani poslankyňa Záborská, vidím vás tu sedieť v pléne, chcem veľmi oceniť vaše kultivované vystúpenie k tejto téme. Súhlasím s vami, že dodržiavanie medzinárodného práva je veľmi kľúčové, dokonca pre štáty, ako je Slovensko, je to ešte dvojnásobne dôležitejšie. Súhlasím s vami, že môžeme byť hrdí na to, že bez ohľadu na to, kto bol vo vláde a kto spravoval Slovensko, sme nepristúpili k uznaniu Kosova ani uznaniu Krymu a tak to bude aj v prípade vyhlásenia Doneckej ľudovej republiky či Luhanskej ľudovej republiky. Ale úplne nemôžem súhlasiť s tým, že počas celej existencie Slovenskej republiky aj Slovensko dodržiavalo medzinárodné právo. Ja sa chcem opýtať pánov z vládnej koalície, ktorí prirovnávajú Vladimíra Putina k Hitlerovi, že či si pamätajú, že tu bola vojna v Iraku, kde sa mali nájsť zbrane hromadného ničenia. Tieto zbrane sa nenašli. Irak je v rozvrate, Líbya je v rozvrate, Sýria je v rozvrate. A napadlo by niekedy niekoho nazvať amerického prezidenta tak tvrdo, ako to urobil pán poslanec Osuský? Mňa teda nie. Spomeniem rok 1999 – bombardovanie Juhoslávie. Priznám sa, že si vážim politika Mikuláša Dzurindu napriek tomu, že v mnohých krokoch a postojoch s ním nesúhlasím, ale udivuje ma, že aj po dvadsiatich rokoch príde do televízneho štúdia a nemá pocit hanby za rok 1999, že Slovensko ponúklo našim spojencom, budúcim spojencom v NATO vzdušný priestor, aby mohli lietadlá bombardovať Juhosláviu. Aj s pocitom viac ako 22 rokov ja sa za to hanbím a ospravedlňujem sa Srbom. A on to zakončí tak, ako keby to bolo, že to bol deal, za to sme mohli potom o niekoľko rokov vstúpiť do Severoatlantickej aliancie. Tam netrpeli civilisti? Že sa tieto veci nedajú porovnať? A prečo by sa nedali? Aj tu mám najväčšie výhrady voči niektorým koaličným poslancom. Je život Ukrajinca ruskej národnosti na Donbase menej, ako bol život Srba albánskej národnosti v Prištine? Dámy a páni, mnohí nás budete obviňovať z toho, že sme boli presvedčení o tom, že Ruská federácia inváziu na Ukrajinu nepodnikne. Bol som takisto ten, ktorý to tvrdil, ale vychádzal som z relevantných informácií, ktoré som mal. Navyše to boli vyjadrenia popredných predstaviteľov – či už politických, alebo vojenských – z Ukrajiny. Sám prezident Volodymyr Zelenskyj kritizoval ľudí a politikov Západu, ktorí hovorili o tom, že 16. februára sa má uskutočniť invázia Ruskej federácie na Ukrajinu. Nestalo sa tak. Dámy a páni, najviac mi je ľúto to, že politici Európskej únie, Severoatlantickej aliancie a, samozrejme, Spojených štátov dávali Ukrajine falošné nádeje. Viackrát sme to opakovali, že im nemáme dávať falošné nádeje. Normálne sme ich huckali voči Ruskej federácii. Ako im teraz, ako tým ľuďom, ktorí trpia a ktorí zomierajú, pomôžu vyjadrenia pána Borrella alebo von der Leyenovej. Malo by sa im ľahšie umierať? (Reakcia z pléna.) Tí, ktorí ma nepočúvali, hneď na úvod som veľmi jasne nielen za seba, ale za celý poslanecký klub strany SMER – sociálna demokracia odmietol vojenské riešenie a absolútne sme skritizovali agresívny postoj Ruskej federácie voči Ukrajine. Čo ešte od nás iné čakáte? Mali sme ísť pred ruskú ambasádu a vyliať tam červenú farbu? Toto nepatrí k našej výbave. My sme demokratickí politici. (Ruch v sále.) Chcem sa na záver poďakovať najmä primátorom a starostom na východnej časti Slovenska, ktorí sú pripravení pomôcť, lebo to bude veľmi dôležité, ak sa vlna utečencov, ktorí budú utekať pred vojnou, budú snažiť opustiť Ukrajinu, a som za to na našich starostov a primátorov hrdý. Pevne verím, že ešte môže zvíťaziť zdravý rozum a že tak politici Ruskej federácie, ako aj Ukrajiny si môžu sadnúť za jeden rokovací stôl. Iná cesta, ako zachrániť mier, nie je. Ďakujem za pozornosť.