B. Bugár, poslanec NR SR: (2001-09-04):
J. Cuper, poslanec: Vážený pán podpredseda, milé dámy, vážení páni, skôr než začnem hovoriť k návrhu zákona, nedá mi, aby som si nespomenul na jednu prázdninovú epizódu zo Slovenskej televízie, keď sa pán Šebej prihlásil s faktickou poznámkou. Bola to taká selanková akcia na druhom programe, v ktorej zásadne predstavujú iba vládnych politikov v tom najlepšom zmysle slova. A pán Šebej sa vyjadril, že všetci, ktorí majú faktické poznámky, pokladá, ako psychológ si myslí, že majú poškodené mozgy. Nuž, pán Šebej, ak by som zabudol na to, že ste mali už tiež ich dosť veľa, tak vitajte v klube poškodených mozgov. (Smiech v sále.) I keď možno oneskorene. Teraz k veci. Pán kolega Mikloško, aj keď tvoje vystúpenie bolo nesmierne inteligentné a múdre, len predsa si dovolím jednu časť z neho spochybniť. To podobenstvo, kde si hovoril o tom, že židovský národ prežil len vďaka sviatkom. Nie! Ja by som ťa poopravil, najmä vďaka tomu, že má peniaze a majetky. A to je ten vplyv. Sviatkov aj my už máme, pán kolega Mikloško, dosť. Ja si myslím, že ich máme dosť, ale peňazí a majetku už máme pomenej, čo ste rozdali poväčšine svojim zahraničným tútorom. Takže vraciame sa tam, kde boli naši rodičia a prarodičia, a sviatky to určite nevytrhnú. Pokiaľ ide o samotný návrh zákona, mne na ňom neprekáža 17. november, mne na ňom prekáža to, že sa páni predkladatelia snažia odtiaľ vyčiarknuť, zo zoznamu sviatkov, 1. september. To mi prekáža, to mi prekáža. Ale nie, že niekto chce zaviesť 17. november. Pre mňa je to úplne irelevantné. Ja som sa prikláňal skôr k môjmu kolegovi Hudecovi, že tým sviatkom by mal byť práve deň sviečkovej akcie. To bol slovenský sviatok, ale nie 17. november, ten bol v Prahe. Je síce pravda, že sme boli vtedy súčasťou Česko-Slovenska, je pravda aj to, že sme bývalé Česko-Slovensko rozdelili. A je pravda aj to, že v zákone o rozdelení Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky, ktorý som aj ja písal, takže viem, že tam nejaká sukcesia štátnych sviatkov do bývalej federácie nebola. Bola tam sukcesia do práv právneho predchodcu, ale nie do štátnych sviatkov. Takže áno, bolo tu povedané, už jeden federálny sviatok sme schválili. Navrhli ho, navrhli ho, samozrejme, vaši ľavicoví kolegovia. Predpokladám, že vás podporia v tomto úsilí. Ja som ochotný zahlasovať za deň pamätný 16. marec ako deň, teda keď sa uskutočnila akcia, ktorú ste organizovali vy. (Reakcia z pléna.) Pardon, 16. november, tak. Ale nie rozhodne za deň, ktorý navrhuje pán poslanec Tatár. A už vonkoncom nie za to, aby sa tento deň vymenil za 1. september ako Deň ústavy. Ja viem, pán Tatár, že mohli by ste ísť aj ďalej, ak by ste sa obrátili na slová vášho ďalšieho ideológa, ktorý vás zastupuje vo Washingtone, pána veľvyslanca Bútoru, tak ten v jednom svojom vystúpení povedal, a ten český časopis vám zajtra môžem doniesť, že vlastne oneskorenou nežnou revolúciou na Slovensku, pán Tatár, nebol až 17. november, ale podľa pána Bútoru to bola porážka Mečiara vo voľbách 1998. Takže vymeňte ešte aj tento dátum v tomto vašom návrhu zákona za deň, keď sa uskutočnili voľby v roku 1998, a bude naplnená aj idea vášho ďalšieho ideológa pána veľvyslanca Bútoru, ktorý tak dobre zastupuje v Amerike naše záujmy. To je všetko, pán poslanec Tatár. Odpustil by som si na vašom mieste, naozaj pán poslanec Hudec mal pravdu, vaša rétorika sa ničím nelíšila od obdobia pred 17. novembrom. Pospomínali ste tu všeličo, okrem iného aj to, ako sa Maďarom dala účasť na národnom živote alebo na štátnom živote Slovenskej republiky. Ja neviem, keď ju nemali, keď ešte za komunizmu vždy musel byť predseda Západoslovenského KNV maďarskej národnosti, teraz ste im rozdali všetky podniky, rozdali ste im VSŽ, rozdali ste im Slovnaft, dali ste im lodenice. Tak hovorte, pán Tatár, aj o tom, že dostali celkom slušnú apanáž za účasť na politickom živote za vašej vlády. To je všetko z mojej strany, čo som chcel povedať. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)