D. Čaplovič, poslanec: (2005-01-19):
V poslednom čase často skloňujeme pojem verejnoprávnosti Slovenskej televízie. Príčinou sú naše pochybnosti, ako si Slovenská televízia svojím celkovým programovým zameraním, najmä na 1. programe, to podčiarkujem, ale aj niektorými jednotlivosťami, ako bolo neodvysielanie štátnej hymny alebo stiahnutie avizovaného dokumentárneho filmu z vysielania, či nevysielanie priamych prenosov z udeľovania štátnych vyznamenaní a slávnostného novoročného koncertu Slovenskej filharmónie, plní úlohy verejnej služby. Je šokujúce, ak občanom nášho štátu nepredstaví v priamom prenose, napríklad na 2. programe, osobnosti, ktorým bolo udelené vysoké štátne vyznamenanie, či nesprostredkuje prenos z koncertu. Tí, ktorí tam boli, vedia veľmi dobre, ktorý by bol nesporne veľkým zážitkom aj pre mnohých občanov Slovenskej republiky. Netreba vyčerpávať veľkú časť finančných zdrojov na Superstar, ktorá bola, žiaľ, hlavným silvestrovským programom, nielen na Silvestra, ale aj v nedeľu predpoludní na Nový rok takisto v opakovanom prevedení. Myslím si, že Slovensko by malo viacej poznať také osobnosti, ako je napríklad prof. Michal Novák, ktorý sa zapojil cez významné špičkové medzinárodné laboratóriá do boja proti BSE, či je to Cambridge, či sú to talianske laboratóriá, ktorý rieši problematiku Alzheimerovej choroby. Alebo prof. Bužek, ktorý je jeden zo špičkových svetových vedcov, ktorý sa zaoberá oblasťou fyzikálnej optiky, ktorý prednáša po celom svete a je zapojený do viacerých projektov a programov, ktoré pomáhajú riešiť problémy v tejto oblasti nielen pre nás Slovákov, ale pre celý svet. A skôr pozná rôzne kikiríkajúcich skútrov a, žiaľ, to je tá Superstar, nuž, a toto je, myslím si, závažná vec, o ktorej by sme mali diskutovať a ktorá by mala byť nejakým spôsobom nie definovaná, ale v našej Rade Slovenskej televízii aj jasne vysvetlená. V rámci existujúcej diskusie, chvalabohu, že je, sa opäť zdá, alebo sa to aj podsúva, že verejnoprávna televízia je čosi nejasné, čo nevieme uchopiť a čo azda asi vôbec neexistuje. Našťastie máme príklady zo zahraničia, že verejnoprávne televízie nielen fungujú, ale majú svoj zmysel a veľký význam, keď si dokážu uspokojivo plniť svoje úlohy, pre ktoré si ich spoločnosť zriadila a platí. Napríklad, ako dokážu robiť svoj program smerujúci k upevňovaniu národnej identity, vlastenectva, rozvoja vzdelávania a kultúry, najmä tej pôvodnej, ktorá nás môže reprezentovať v zjednocujúcej Európe, konkrétne po našom vstupe do Európskej únie. Napríklad tak, ako ORF v Rakúsku sa pričinila o to, že dnes sa občania tohto štátu, tejto alpskej republiky, ako uviedol v nedávnom publikovanom článku Vladimír Draxler, „napospol cítia byť príslušníkmi svojbytného rakúskeho národa“. Tieto prístupy neznamenajú jednostranné zvelebovanie národa, štátu, osobnosti vedy, kultúry, športu, ale vedú k tomu, aby si občania vážili múdrych, schopných, nadaných a kultúrnych ľudí a ich skvelé skutky, ktoré obohatili nielen našu Slovenskú republiku, ale celý svet. Teda nepoznajú len úspešných či neúspešných účastníkov, znovu opakujem, napríklad terajšej Superstar. Znamená to aj, že pracovníci ORF vidia svet rakúskymi očami, tak ako pracovníci kanadskej rozhlasovej a televíznej spoločnosti kanadskými a BBC britskými očami. Nekopírujú, ale svoj pohľad prezentujú toho národa, resp. tých ľudí, ktorí prezentujú svoj pohľad na svet, na svoje problémy, ktoré riešia. Ľudia, ktorí sa okamžite dožadujú jasnej, vyčerpávajúcej a nemennej definície verejnoprávnosti, neuvažujú celkom správne. Tá diskusia už beží aj v našom denníku SME. Boli tam odpublikované niektoré príspevky a myslím si, že aj z tohto hľadiska treba ešte teraz na to zareagovať. Dôležitejšie ako definícia je jej pochopenie. A pochopiť povahu verejnoprávnej televízie sa nedá bez poznania príčin jej vzniku a predovšetkým bez uvedomenia si vplyvu médií na spoločnosť so špeciálnym zreteľom na charakter a možnosti súkromných elektronických médií. Myšlienka verejnej služby v oblasti elektronických médií vznikla v minulom storočí vo Veľkej Británii, a to z obavy, aby sa vtedajšie jediné rozhlasové vysielanie nestalo vysielaním jedného názoru, a teda nevytváralo možnosť manipulovať verejnosť. Vznikom a rozvojom komerčných médií sa možnosti manipulácie alebo preferovania skupinových záujmov ešte rozšírili. Poznáme to aj na Slovensku vo vzťahu k Markíze. Prax ukazuje, že komerčné médiá, ktoré majú nielen súkromných vlastníkov, ale život im dávajú v podobe príjmov z reklamy najväčší inzerenti, vždy viac či menej, priamo alebo nepriamo smerujú k záujmom svojich majiteľov, skrytých či odkrytých, a najväčších zadávateľov reklamy. Komerčné médiá tiež nie sú schopné z podstaty svojho hlavného cieľa, čiže tvorby zisku, uspokojiť tie kultúrne, vzdelávacie, národné a menšinové potreby, ktoré neprinášajú masovú sledovanosť. Toto sú teda dostatočné dôvody na to, aby sa stali pre demokratickú, pluralitnú spoločnosť žiaducimi práve v našej spoločnosti verejnoprávne médiá. Tieto by mali vo vysielaní sprostredkúvať nestranný a rovnocenný dialóg všetkých relevantných názorov, kontrolovať verejných činiteľov aj predstaviteľov skupinových záujmov, tvoriť kvalitnú rozmanitú programovú ponuku, podporovať svojím vysielaním národnú identitu a presadzovať národnoštátne záujmy. Mohol by som, samozrejme, menovať aj ďalšie atribúty verejnoprávnosti. Ich dôležitosť a váha sa však mení v čase a priestore podľa potrieb a stavu spoločnosti. Nemenné a kľúčové zostávajú dva princípy: financovanie prostredníctvom verejnosti a také kreovanie orgánov, ktoré zabezpečia dohľad verejnosti a nezávislosti manažmentu a programu od politických strán a konkurenčných vzťahov v hospodárskej oblasti. Pri hodnotení verejnoprávnosti Slovenskej televízie treba mať vždy na mysli, že verejnoprávnosť nie je len suchou aplikáciou zákona, ale – to podčiarkujem – aj odrazom istej kultúry a stavu spoločnosti, ako na tieto problémy spoločnosť reaguje. V tomto zmysle ide o proces približovania sa k ideálu. Ani BBC nebola od prvého okamihu tou BBC, rovnako ORF a iné pre nás príkladné elektronické médiá. Chcem zdôrazniť, dodnes v pravidelných periódach obnovujú svoju chartu a dohodu, napríklad konkrétne medzi BBC a vládou Veľkej Británie. O niečo podobné ide aj nám. Aj my, ak sa nemáme neustále utápať v subjektívnych hádkach, potrebujeme okrem zákona, ktorý definuje všeobecné princípy, ako na to upozornil kolega Jarjabek, a dlhodobé poslanie STV, definovať aktuálne úlohy a kritériá, ktoré budú odrážať potreby verejnosti a budú záväzné pre manažment televízie. Logicky je to Rada Slovenskej televízie ako nezávislý kontrolný orgán, ktorému má byť prisúdená táto úloha, hoci doteraz sa rada príliš aktívne pri hodnotení úrovne verejnoprávnosti STV neprejavovala. Novelizácia zákona, ktorá do pôsobnosti Rady STV vloží povinnosť definovať raz ročne priority verejného záujmu ako východisko na rozpracovanie konkrétnej koncepcie programovej služby, však pštrosiu politiku rady nepochybne zásadne zmení. Členovia rady sa totiž budú musieť zhodnúť na tom, čo verejnosť v danej chvíli od Slovenskej televízie očakáva a na základe takejto zhody sformovať aktuálne priority verejnej služby. A potom spätne budú môcť aj oni, aj celá verejnosť objektívnejšie možno posúdiť mieru dosahovanej verejnoprávnosti Slovenskej televízie v zmysle napĺňania týchto kritérií. Ďakujem vám za pozornosť.