T. Rosová, poslankyňa: (2008-04-10):
Budúci úspech Slovenska je nepochybne vo vzdelaných ľuďoch, počúvame to a hovoríme to všetci. Sú to ľudia, ktorí svojimi vedomosťami, zručnosťami, postojmi povedú slovenskú spoločnosť k cieľu, ktorý si stanovili aj predchádzajúce vlády, aj tá súčasná k spoločnosti, ktorej bohatstvo stojí na základoch jej vzdelania. Tak by to malo byť. Možnosť nadobudnúť takéto vedomosti a zručnosti, vzdelanie poskytujú na Slovensku predovšetkým vysoké školy vo svojich študijných programoch a študijných odboroch, a to, že tieto študijné programy sú kvalitné, životaschopné, za to zodpovedajú podľa legislatívy na Slovensku vysokoškolskí profesori, predovšetkým oni. To potvrdzuje aj programové vyhlásenie súčasnej vlády, v ktorom sa hovorí: „Sú to vysokoškolskí profesori, na ktorých spočíva najväčšia zodpovednosť za celkovú profiláciu a odbornú úroveň vysokého školstva na Slovensku.“ Vláda sa zaviazala vo svojom programovom vyhlásení, že mieni pozdvihnúť vzdelanosť a schopnosť jej uplatnenia na najvyšší stupeň spoločenských hodnôt. A je zrejmé, že takýto záväzok nie je možné napĺňať práve bez podpory tých, ktorí sú vzorom vzdelanosti a ktorí za ňu nesú aj svoju zodpovednosť na vysokých školách. Sú tu vedci, ktorí napriek tomu, že sú schopní uplatniť sa kdekoľvek v globálnom priestore, ostávajú pôsobiť v skromných podmienkach slovenských univerzít, aby svoje poznanie, svoju invenciu odovzdávali ďalej svojim študentom. Jedna z mála foriem satisfakcie, akú dnes dokáže Slovensko takýmto ľuďom poskytnúť, je ich ocenenie akademickými a vedecko-pedagogickými titulmi. Udeľovanie takýchto titulov je podľa § 2 ods. 9 zákona č. 131/2002 Z. z. o vysokých školách výhradným právom vysokých škôl. Opakujem výhradným právom vysokých škôl. Návrhy na vymenovanie za profesorov schvaľujú vedecké rady vysokých škôl a proti ich rozhodnutiu vo veci vymenovania za profesora nie je možné sa odvolať. Napriek tomuto ustanoveniu stalo sa v minulom kalendárnom roku, že minister školstva odoprel viacerým adeptom, ktorým tituly pridelili vedecké rady ich vysokých škôl odovzdanie a menovanie za profesora prezidentom republiky, a to tak, že návrhy, ktoré mu rektori odovzdali v súlade so zákonom, neposunul ďalej prezidentovi republiky. Súčasný zákon predpokladá postup, že rektor odovzdá návrh na menovanie profesora ministrovi a ten ho odovzdá ďalej prezidentovi republiky. Je to prax, ktorá pravdepodobne vznikla ako praktické ustanovenie. Je zjavné, že ministerstvo školstva má lepší aparát na to, aby tieto žiadosti, tieto návrhy zadministrovalo, skontrolovalo, či spĺňajú všetky náležitosti podľa príslušnej vyhlášky a ďalej ich odovzdalo Prezidentskej kancelárii. Vstupuje však do toho ľudský faktor a skutočnosť, o ktorej som už hovorila, a to, že minister svojvoľne využíva túto situáciu na to, aby niektoré návrhy prezidentovi posunul a iné bezdôvodne pozdržal. Navyše dochádza aj k tomu, že vyžaduje také materiály, ktoré podľa vlastnej vyhlášky ministerstva školstva vyžadovať ani nemôže. Ministerstvo na moju interpeláciu v tejto veci uvádza, že v súlade s § 102 ods. 2 písm. i) zákona o vysokých školách ministerstvo školstva kontroluje dodržiavanie všeobecne záväzných právnych predpisov v oblasti vysokého školstva. Nuž áno, nepochybne mu táto kompetencia prináleží, ale všeobecne záväzným právnym predpisom je nepochybne aj Ústava Slovenskej republiky a tá neumožňuje, aby sa za rovnakých okolností jednému občanovi, ktorý je navrhnutý na menovanie za profesora pristupovalo inak ako k inému, aby teda v prípade jedného bol návrh, ktorý spĺňa všetky náležitosti pozdržaný a boli vyžadované doplňujúce údaje navyše v rozpore s vyhláškou. Táto prax... (Ruch v sále.)