F. Devínsky, poslanec: (2007-09-14):
Odpovede na tieto otázky nie sú ani jednoduché, ani ľahké. A krajiny OECD sa pokúsili nájsť odpoveď a v rámci Programu medzinárodného hodnotenia študentov, to je tá známa PISA, otestovali pätnásťročných žiakov zo 40 krajín. A všetci, ktorí sa touto problematikou zaoberáme, vieme, že slovenskí žiaci nedopadli dobre, keď ani v jednej zo štyroch hodnotených oblastí, a boli to matematika, prírodné vedy, riešenie problémov a čitateľská zručnosť, nedosiahli ani len priemer krajín OECD. Len tak pre zaujímavosť poviem, predbehlo nás dosť výrazne aj Macao. Dokonca aj v porovnaní s Českou republikou, s ktorou sme mali spoločné východiskové štartovacie bázy, sme v tom dopadli o triedu horšie. V prírodovednej gramotnosti a matematike sme skončili na 20. a 21. mieste zo štyridsiatich, avšak aj to bolo pod priemerom OECD. Podobne sme dopadli aj v oblasti známej ako riešenie problémov, kde sme obsadili 22. miesto. Vážnym problémom však je, že najhoršie sme skončili v najdôležitejšom teste, a to v oblasti čitateľskej zručnosti, čo je schopnosť pochopiť, reflektovať a použiť písaný text tak, aby žiak rozvíjal svoje znalosti a dosiahol tie ciele, ktoré si stanovil. Inými slovami, testovaní žiaci nedokázali správne pochopiť písaný text a reagovať naň primeraným spôsobom. Tu sme sa umiestnili na 30. mieste ako posledná z krajín Európskej únie. A ukázalo sa, že všade tam, kde bolo treba kreatívne spájať isté znalosti, napr. aj pri slovných úlohách, na rozdiel od testov, ktoré si vyžadovali namemorované vedomosti, kde sme dopadli dobre, v týchto ostatných testoch, kde bolo treba individuálny prístup, kde bolo treba dať vlastnú myšlienku, kde bolo treba analyzovať, kde to bolo treba syntetizovať a nakoniec to odkomunikovať, tam sme dopadli zle.  Môžeme mať rôzny názor na program (PISA), môžeme povedať, že to sú testy, ktoré pre nás nie sú vhodné, no v každom prípade OECD, Európa a svet sa nepýtajú, či sú testy pre nás vhodné, ale testujú to tak, aby zistili, akú kvalitu má naše vzdelávanie. A teda zákonite sa musíme pýtať, kde sú príčiny takýchto slabých výsledkov. Tých je viacej. Ja nebudem analyzovať všetky. Ale čo je pozoruhodné, je, že žiaci museli riešiť také úlohy, s ktorými sa v škole vôbec nestretli. A je teda zrejmé, že chyba nie je len v nich, ale predovšetkým v spôsobe výučby a možno z veľkej časti aj v prístupe učiteľov. Celkom určite prispieva k týmto nedobrým výsledkom aj existujúca legislatíva, teda ten školský zákon č. 29/1984 Zb., ktorý veľmi silno preferuje tzv. učiteľský princíp, ja to nazývam slovami „ruky za chrbát a ticho v triede“, v ktorom sa intelektuálna kapacita mladých ľudí formuje najmä čítaním, počúvaním a napodobňovaním, inými slovami, pretrvávajúcim tereziánskym spôsobom výučby, ako to už aj pán poslanec Fronc povedal, okoreneným navyše socialistickými teóriami predchádzajúceho systému. A keď som pred takmer mesiacom na tlačovom brífingu citoval z tohto súčasne platného školského zákona, ktorý začína slovami, že „Federálne zhromaždenie Česko-slovenskej socialistickej republiky sa uznieslo“, potom to pokračuje a končí to podpismi súdruhov Husáka, Indru a Štrougala, chcel som tým povedať predovšetkým to, že ducha a filozofiu platného zákona nemôže napraviť ani jeho 19 novelizácií. A on doznal 19 novelizácií a už je to zákon, ktorý je absolútne chaotický. Nedá sa opraviť, ani jeho žiadna ďalšia novela, lebo na schátraných základoch nemožno postaviť nový dom. Predchádzajúce vlády sa snažili urobiť, čo sa urobiť dalo v tomto zákone, ale v každom prípade už naozaj patrí do šrotu. Preto je nevyhnutné, aby sme mali nový a moderný školský zákon, taký, ktorý dá viacej slobody, ale zároveň aj zodpovednosti za rozvoj a vzdelanie všetkým priamym účastníkom celého vzdelávacieho procesu, teda školám, učiteľom, žiakom a ich rodičom, a to s dôrazom na to, aby mohla škola poskytnúť svojim žiakom väčší priestor na tvorivý, ale aj kritický spôsob samostatného myslenia. Nikto zrejme nepochybuje o tom, že o chirurgickom výkone, liečbe pacienta alebo stavbe mostov či konštrukcií áut a lietadiel môže a musí rozhodovať výlučne príslušný odborník. Takisto by nadväzne malo platiť aj to, že o tom, ako sa budú učiť naše deti, môžu rozhodovať tí odborníci, ktorí túto prácu ovládajú a robia ju dobre, lebo môžeme mať desiatky dobrých projektov, ako je napr. Milénium, ale ak nebudeme mať dostatočný a motivovaný ľudský potenciál, tak potom zostaneme len v rovine deklaratívnej a prakticky nič sa nezmení. Motivácia všetkých zúčastnených strán na kvalite vzdelávania je preto hlavným cieľom tohto návrhu. Problémy, ktoré tu máme pred sebou, nie sú jednoduché. Predkladaný zákon však definuje cesty k ich riešeniu. Zásadne odmieta jednotný systém vzdelávania, snaží sa motivovať všetkých účastníkov vzdelávania tak, aby tak žiaci, študenti, učitelia, ako aj rodičia cítili zodpovednosť za výsledok činnosti školy a mali tiež, samozrejme, dosť slobody na to, aby svoju zodpovednosť mohli aj prejaviť. Legislatívne uskutočňuje obsahovú a procesnú premenu tradičnej školy na modernú školu. Zavádza celkovú zmenu obsahu vyučovania upustením od memorovania informácií smerom k vyvíjaniu schopností získavať, vyhodnocovať a využívať ich. Posilňuje a zlepšuje vzdelávanie v oblasti cudzích jazykov, informačných technológií, základných vedomostí a zručností potrebných pre každého absolventa strednej školy. Podporuje stratégie orientované na výkon úpravou vzdelávacích programov pre talentované a nadpriemerne nadané deti vo všetkých oblastiach, nielen v športe a v umení. Pred dvomi mesiacmi sme diskutovali o novele zákona o vysokých školách. Vtedy pán predkladateľ pán podpredseda vlády a minister školstva dôvodil, že ide o reformný krok. Je veľkou chybou podľa mňa si myslieť, že reforma vysokých škôl sa dá uskutočniť bez toho, aby sa nereformovalo aj základné a stredné školstvo. Ak sa obe reformy neuskutočnia v rozumnom čase paralelne, veľmi ťažko dosiahneme tie ciele, ktoré musíme splniť, aby sme v tomto geografickom priestore hrali úlohu dôstojného, akceptovateľného, ale aj konkurencieschopného partnera. Na to však treba primeranú legislatívu. A opäť budem citovať z vládneho programu v oblasti vzdelávania: „Úlohou školy je pripravovať deti a mládež pre život a prácu v nových podmienkach európskeho trhu práce. Právo na kvalitnú výučbu znamená, že škola sa musí stať priestorom samostatnosti, tvorivosti, moderných metód výchovy a vzdelávania.“ Toto všetko náš predkladaný návrh školského zákona ponúka a spĺňa. Aj preto sa, ctené panie poslankyne, vážení páni poslanci koalície, uchádzame aj o vašu podporu pri schvaľovaní tohto návrhu zákona. Predkladáme totiž návrh, ktorý plne zodpovedá aj vašim požiadavkám. A teda by bolo nelogické nehlasovať zaň. Ďakujem všetkým, možno 30 poslancom, ktorí sú tu, že si ma vypočuli, a ďakujem, že ich táto problematika zaujíma. Skončil som, pani podpredsedníčka. (Potlesk.)