Žitňanská, Lucia, ministerka spravodlivosti SR (2010-10-19):
Áno, ďakujem veľmi pekne za slovo, pán predsedajúci. Vážené dámy a páni, vyjadrím sa aj všeobecne k rozprave, aj k niektorým argumentom, aj k niektorým konkrétnym otázkam, ktoré tu boli viackrát načrtnuté. Myslím si, že tie témy sa opakovali, tak je namieste sa k tým témam vyjadriť. V prvom rade by som ale chcela reagovať na niektoré všeobecné vyjadrenia, či už je to od pána poslanca Madeja alebo od ostatných kolegov, ktoré smerujú opakovane k tomu, že sa snažíte presvedčiť ľudí, že zmeny, ktoré robíme sú zmenami, ktoré smerujú voči konkrétnej osobe, resp. že sú zmenami, ktoré smerujú k tomu, aby bola koncentrovaná moc nad justíciou na ministerstve spravodlivosti, lebo to nie je pravda a môžete síce sa pokúšať opakovať tieto dve vety a dokola a uveriť tomu, že ľudia tomu uveria, a ako som už dnes povedala, ja verím v zdravý rozum ľudí a cítim silný mandát práve od ľudí zmeniť existujúci systém fungovania, ktorý je naozaj postavený na tom, že, žiaľ, počas predchádzajúcich štyroch rokov ovládla justíciu pochybná skupina ľudí pod vašou kuratelou, páni poslanci zo SMER-u, pod vašou kuratelou, pretože vy ste dali Mečiarovi ministerstvo spravodlivosti a vy ste sa prizerali a dovolili ste, aby táto pochybná skupina ľudí naozaj justíciu mohla ovládať. Je mi to ľúto, ale je to tak. Problémom slovenského súdnictva dnes preto nie je jeden človek, ale je to táto sieť, ktorá sa v justícii vytvorila a to, o čo ide nám, o čo ide mne, je práve túto sieť, tieto nitky popretŕhať a naozaj vrátiť moc tam, kam patrí. Opakujem, pri rozhodovaní sudcovi a len sudcovi a pri kontrole verejnosti. A áno, za týmito zmenami sú ľudia, ale sú to ľudia, ktorí vstupujú do súdnej siene, pretože je dôležité, aby títo ľudia mohli veriť tomu, že predstupujú pred nestranného sudcu a nie pred sudcu, ktorému predtým niekto zatelefonoval, alebo dal lístoček. A keď už hovoríte, pán poslanec Madej, o tom, že najhoršie povedomie o súdnej moci robia politici, tak vám musím povedať, že poznám len jedného politika – sudcu alebo sudcu – politika, voči ktorému vyšli ľudia do ulíc protestovať. A bolo to vtedy, keď mal byť zvolený za predsedu Najvyššieho súdu. Ku konkrétnym otázkam asi nepôjdem v poradí tak, ako boli pomenované, ale pokúsim sa dotknúť všetkých. Výberové konania. Tak si povedzme, ako to vyzerá dnes, pán poslanec Madej. Áno, výberová komisia na sudcu dnes sa skladá: jeden člen Sudcovskej rady súdu, jeden člen Kolégium predsedov sudcovských rád, jeden člen Súdna rada, jeden člen predseda súdu, jeden člen exekutívy. Zdanlivo dominuje neexekutíva. Ako je to, ako je to v reáli? V reáli to funguje tak, že dominuje minister a predseda súdu a zároveň nominácia Súdnej rady, v ktorej dnes majú dominanciu predsedovia súdov, ktorí sú rovnako menovaní ministrom spravodlivosti. Ako to vyzerá dnes? Títo nominanti, a ja vám môžem povedať presne aj meno kto za ministerstvo spravodlivosti do týchto komisií roky rokúce chodil. Títo nominanti majú jasnú inštrukciu. Výberové konania sa dejú za zatvorenými dverami. Kandidáti sa mnohokrát dozvedajú, že sa nemusia prihlásiť, pretože toto výberové konanie je vypísané pre XY, daj si žiadosť neskôr. Potom je spísaná zápisnica, ktorú, čuduj sa svete, ktorú nikto nevidí, je len v spise, a z ktorej, čuduj sa svete, vyplýva, že kandidát, ktorý bol najlepší vo všetkých testoch a písomných odpovediach, nejako pri ústnej odpovedi sa u všetkých alebo u väčšiny dostal na posledné miesto. A nikto nevie prečo. Takých zápisníc som zopár videla. Takto to funguje dnes. Ako to navrhujeme? Navrhujeme to tak, aby áno, dvoch členov komisie na výber sudcov nominoval minister, jedného Národná rada a dvoch Súdna rada s tým, že navrhujeme, aby ministerstvo, parlament a Súdna rada zverejnili mená ľudí, ktorí budú zasadať vo výberových komisiách, a z ktorých sa budú vyberať ľudia do konkrétneho výberového konania do výberovej komisie. Zároveň budú zverejnení všetci kandidáti, ktorí sa uchádzajú o pozíciu sudcu. Áno, budú zverejnené ich životopisy, aj motivačné listy, podotýkam profesijné životopisy, nie súkromné životopisy. Zároveň budú ľudia môcť výberovej komisii napísať, ak majú nejakú indíciu, že niečo nie je v poriadku, zároveň výberové konanie bude verejné a zápisnica bude zverejnená, aby všetci videli, že či bolo, či bol vybratý uchádzač, ktorý naozaj spĺňa kritériá a či bol vybratý uchádzač, ktorý je naozaj najlepší. Bolo veľa manipulovaných výberových konaní na súdoch. A ja si myslím, že treba to jasne pomenovať. A pokiaľ chceme mať čo najkvalitnejších ľudí v justícii, tak potom nie je iná cesta, len tieto procesy otvoriť totálne verejnej kontrole. Takže nehrajme sa dnes, že máme nejaký transparentný alebo korektný výberový proces, pretože ho nemáme. A to je realita. A každý, kto sa v justícii pohybuje, o tom vie. S výberovými konaniami čiastočne súvisí otázka justičných čakateľov. Nie, nemám nič proti mladým ľuďom, ktorí vyštudovali právo a chcú sa uchádzať o pozíciu na súde, či už je to vyššieho súdneho úradníka alebo sudcu. Domnievam sa ale, že justícia je verejná služba. Nie je to súkromný podnik ako advokácia alebo iné povolania. Je to verejná služba a vo verejnej službe sme povinní poskytnúť všetkým uchádzačom rovnaké podmienky. Preto ja rozumiem tomu, že deti advokátov nastupujú do rodinných firiem, ale nemôžem akceptovať, aby deti sudcov mali akési prednostné právo vo výberových konaniach na súdy, pretože súdy nie sú súkromný podnik. Nespochybňujem, a ani by som si to nikdy nedovolila, odbornosť a morálnu bezúhonnosť vašich detí, pani poslankyňa Vitteková, ale vidím, že zo zoznamu 120-tich justičných čakateľov, ktorí boli prijatí za posledné dva roky, päťdesiat viem v priebehu desiatich minút podľa mena identifikovať a priradiť k niekomu v justícii. A päťdesiat zo stodvadsať je príliš veľa na to, aby sme mohli veriť vo fér výberové konania, pretože schopnosť byť právnikom, prepáčte, nie je gén. To nie je gén a neprenáša sa geneticky. Preto jediné o čo nám ide, urobiť fér výberové konania, do ktorých sa môžu zapojiť, samozrejme, aj títo justiční čakatelia, ale aby dostali šancu všetci a za rovnakých podmienok. A všetci. Aj títo stodvadsiati majú absolútne rovnakú šancu. A to či uspejú, alebo neuspejú v nejakom výberovom konaní, si budeme môcť odsledovať na internete, aké majú životopisy, koľko opublikovali, prečo chcú byť v justícii. A či boli naozaj najlepší v tom výberovom konaní. To považujem za absolútne najdôležitejšie. Ďalšia téma. Justičná akadémia. Súhlasím absolútne s vami, že vzdelávanie v justícii je mimoriadne dôležité. Nemôžem však súhlasiť s tým, že jedine monopolmi v Justičnej akadémii dosiahneme najkvalitnejšie vzdelávanie. A dnes to proste tak funguje. My sa nedotýkame činnosti Justičnej akadémie. My len hovoríme, že sudca, ktorý má právo a povinnosť sa vzdelávať, môže si vybrať, kde sa vzdelávať bude. Zas to poviem na konkrétnom príklade. Po tom, čo sa za predchádzajúcej vlády z Justičnej akadémie stal monopol, pretože zákonom ste zakotvili, že vzdelávať sa možno len v Justičnej akadémii, pokiaľ je niekto sudca. To znamená, že keď náhodou niekto, to je jedno či vysoká škola alebo treťosektorová organizácia alebo akákoľvek iná organizácia, robí nejaký dobrý seminár, na ktorý sudca chce ísť, tak dnes sa na to musí vypýtať od predsedu. Ten mu to musí odsúhlasiť. Musí si na to zobrať dovolenku. A potom môže ísť súkromne na seminár, pretože riadne, tak ako všetci ostatní, môže ísť len do Justičnej akadémie. Veď to je choré. Predsa sa nemôže Justičná akadémia báť konkurencie, že niekto bude robiť lepšie semináre ako Justičná akadémia. Ak toho sa Justičná akadémia bojí, no tak potom máme niekde problém. Ale ja verím, že Justičná akadémia má potenciál byť dobrou vzdelávacou inštitúciou, ale potrebuje na to aj podporu, ale aj trošičku aktívnejší prístup pokiaľ ide o ponuku toho, čo ponúka dnes sudcom a ostatným pracovníkom v justícii. Zverejňovanie súdnych rozhodnutí. Pán poslanec Madej, týmito odborno-psychologickými úvahami sa už pred vami zaoberalo pomerne veľké množstvo ľudí nielen na Slovensku, ale aj v zahraničí a zaoberalo sa tým už aj pomerne dávno, pretože všade, keď sa pozriete naokolo, tento problém je vyriešený. A holt, súdne rozhodnutia sa zverejňujú. A dokonca, ten moderný, ten trend v zahraničí je, že sa dokonca zverejňujú neanonymizované súdne rozhodnutia, pretože pojednávania sú verejné. To znamená, keď raz ktokoľvek sa môže na pojednávanie pozrieť a prečítať si rozsudok, tak platí, že aj ktokoľvek si ho môže prečítať. Ja mám pocit, že som to už v tejto snemovni hovorila, ale poviem to ešte raz. Toto nie je z mojej hlavy, ale naozaj som bola na niekoľkých skvelých seminároch na túto tému. A na jednom jeden lektor, zahraničný lektor, odôvodňoval tieto pseudoargumenty tým, že povedal, no, síce sa každý môže prísť na mňa pozrieť, že som pedofil, do pojednávacej sály, keď ma odsudzujú, ale nie som celkom rád, keď je to aj na internete. To je, o tom je tento argument. Áno. Ale keď raz akceptujeme, keď vstupujeme do súdnej siene, že vstupujeme do súdnej siene s tým, že je to verejné pojednávanie, tak musíme akceptovať aj to, že to rozhodnutie bude verejné. Dočasné pridelenie. Zdanlivo banálny problém. Uvedomujeme si, že dnes na krajských súdoch a na najvyšších súdoch rozhodujú sudcovia, ktorí neprešli žiadnym výberovým konaním a vôbec nie je zrejmé či naozaj spĺňajú kritériá na to, aby boli sudcami Najvyššieho súdu alebo krajského súdu. Dnes to tak funguje. Súdna rada dočasne pridelí sudcu krajského súdu na Najvyšší súd. Ten tam plnohodnotne rozhoduje bez toho, aby niekto zisťoval či spĺňa kritériá, lebo sa tam školí. Náš návrh je taký, aby mohol ísť každý sudca na stáž aj na súd vyššieho stupňa. A nech zistí, akým spôsobom prebiehajú procesy na súdoch vyšších stupňov, ale nech v tom čase nerozhodujú, lebo rozhodovať by mali len tí, ktorí prešli výberovým konaním, a vieme, že spĺňajú kritériá na to, aby boli sudcami toho ktorého stupňa. Pretože tu nejde o tých sudcov. Tu ide predovšetkým o účastníkov konania, ktorý keď príde do tej pojednávacej miestnosti, musí vedieť, že tento senát je zložený zo sudcov, ktorí na tento súd aj naozaj patria a prešli cez všetky kritériá. Mám pocit, že všetky rozhodujúce témy, ktoré tu boli otvorené, som sa ich dotkla a som zodpovedala. A preto si dovolím na záver ešte raz zopakovať naozaj to, že cítim, že cítim naozaj silný mandát od ľudí presadzovať zmeny v justícii práve kvôli tomu, aby sa mohli s dôverou obrátiť na súd a predložiť súdu svoj spor bez obavy a s dôverou, že naozaj o jeho prípade bude rozhodovať nielen kvalifikovaný, ale aj nestranný sudca. Ja som presvedčená o tom, som presvedčená, že transparentnosť, zverejňovanie súdnych rozhodnutí, transparentné výberové konania, verejné výberové konania nemôžu a nie sú spôsobilé ohroziť chod justície. To čo ohrozuje, je rodinkárstvo a klientelizmus v justícii. Rozumiem tomu, že sa tomu bráni časť justície. Ťažšie rozumiem tomu, prečo ste túto rétoriku prevzali aj vy, páni poslanci zo SMER-u. Musím tomu rozumieť len tak, že tento stav, ktorý je tu dnes, vám vyhovuje. Mne nie. A preto urobím všetko preto, aby sa tento stav zmenil. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)