M. Gibalová, poslankyňa: (2008-10-29):
Ak v súčasne platnej legislatíve v zákone č. 195 o sociálnej pomoci je istá právna neistota až legislatívna diskriminácia, tak ja ju v novom zákone opäť nachádzam a ešte formou pritvrdenou. Je jasne zadefinovaný taký mechanizmus financovania verejných i neverejných poskytovateľov služieb, ktorý dostane verejných poskytovateľov na kolená, a tým aj poškodzuje klientov – užívateľov služieb, pretože to, o čom hovorím, som povedala aj pri prvom čítaní. Nie je v tomto zákone jasne zadefinovaná slobodná voľba výberu práve v súvislosti so zadefinovaným financovaním poskytovateľov sociálnych služieb. Musím až takým tvrdým spôsobom povedať, že klient sa dostane v rozhodovaní sa o tom, kto mu bude službu poskytovať do veľmi ťažkej situácie, pretože podľa tohto zákona o ňom rozhodne úradník a klient zostane rukojemníkom a porazeným, čo je nepochopiteľné pre mňa. V tomto zákone, aj keď sa deklaruje o tom, že sa bude rozvíjať a akceptovať stále viac a viac terénna sociálna služba. Nechce sa mi tomu celkom veriť, pretože aj v súvislosti s tým, na čo som už upozornila, to tak nie je. Konkrétne napríklad v opatrovateľskej službe myslím si, že bude pokračovať rozpad tejto terénnej služby, opatrovateľskej služby, bude pokračovať stav, keď mestá a obce nebudú mať na to finančné prostriedky, keď sa budú chcieť zbavovať, aj keď potichu, lebo nahlas to nemôžu, takejto služby, keď nebudú chcieť opäť, tak ako mám skúsenosti z niektorých miest a obcí, akceptovať to, že terénnu  sociálnu službu môže poskytovať aj niekto iný ako obec a mesto. A čo ma najviac prekvapilo, ak som pozorne sledovala, a toho sa veľmi obávam, pretože nebude dostatok finančných prostriedkov, nie je tu jasný model, ako sa to bude robiť. Bojím sa toho, že sa stane to, čo pani ministerka zadefinovala vo svojej odpovedi pani poslankyni Szögedi, teda odpoveď na hodinu otázok, ktorá sa pýtala, ako budú pokračovať aktivačné práce po šesťmesačnom programe a pani ministerka v tejto súvislosti pani poslankyni odpovedala, prosím, citujem: „Ide nám predovšetkým skutočne o zamestnanie týchto ľudí a vyžitie ich v zariadeniach sociálnych služieb alebo aj pri realizácii opatrovateľskej služby v rámci miest a obcí.“ Na jednej strane zákon hovorí o profesionalizácii a tá je nevyhnutná aj pri takej službe, ako je opatrovateľská služba, pretože v niektorých úkonoch alebo v niektorých častiach tejto služby musí to byť vysoko profesionálna služba, ktorá, ak má priniesť svoje ovocie a pomôcť klientom, je zväčša kombinovaná s odbornou ošetrovateľskou službou. Niekedy ešte v kombinácii s treťou službou, samozrejme, nezávisle od tohto zákona mobilnou hospicovou službou, pretože my si nemôžeme dovoliť taký luxus, aby opatrovateľská služba bola len donáška obeda alebo spoločenské posedenie so starým človekom, alebo možno prezentácia takých predstáv, aké možno prezentujú dôchodcovia  Jednoty Slovenska, ktorí si predstavujú túto službu často len formou akéhosi posedenia v kluboch a podobne. Táto služba sa musí stať veľmi odbornou a špecializovanou službou v súčinnosti s inými službami a iba tak môžeme zabezpečiť kompletnú starostlivosť o starých ľudí, ktorí sú v núdzi, a najväčšou núdzou starého človeka je jeho choroba, jeho imobilita, jeho staroba, jeho zomieranie a napokon aj smrť, a to je už núdza aj tých blízkych príbuzných. Tieto služby nám chýbajú a tento zákon nikde nehovorí o tom, že tieto služby sa budú rozvíjať a budú podporované skôr. Tento zákon bude ľudí posúvať do zariadení, čo je absolútne neprirodzené a ani neúctivé voči ľuďom a nakoniec aj najlacnejšie, čo môže byť je služba, ktorá je poskytovaná v domácom prostredí v akomkoľvek štádiu choroby, staroby v domácom prostredí. Už je nutné zlo, ak my posunieme človeka, teda klienta do zariadenia. Nech je akokoľvek to zariadenie vynikajúce, dobré, ale vždy je pre toho človeka lepšie, ak môže prežívať túto svoju núdzu v domácom prostredí. Čiže stále trvám na tom, že nie je tu zadefinované jasne to, že má klient slobodný výber poskytovateľa, je tu zlý mechanizmus financovania verejných a neverejných poskytovateľov služieb, dovolím si tvrdiť stále diskriminujúci, môžeme sa baviť aj v konkrétnostiach a chcela by som svojimi pozmeňujúcimi návrhmi aspoň toto odstrániť a umožniť vytvorenie takých podmienok, aby klient sa stal konečne rovnocenným partnerom tejto administratívy a aby si každý uvedomil, že má prirodzené a prednostné právo si zvoliť, kým a kedy, kde a ako chce byť opatrený a prežívať svoju starobu. Preto mi dovoľte, ja prečítam pozmeňujúce návrhy k čl. I. Prvý pozmeňujúci návrh § 8 ods. 2 písm. c). Teda v § 8 ods. 2 písm. c) sa slová „ak túto sociálnu službu nemôže poskytnúť“ nahrádzajú slovami, „ktorého si zvolí fyzická osoba alebo fyzická osoba určená rozhodnutím súdu“. Formulácia, ak túto službu nemôže poskytnúť, vylučuje slobodnú voľbu poskytovateľa. Druhý pozmeňujúci návrh v § 8 ods. 4 znie: „Ak fyzická osoba má vydané právoplatné rozhodnutie o odkázanosti na sociálnu službu, o ktorej poskytnutie žiada obec a vyšší územný celok v rozsahu svojej pôsobnosti, poskytne alebo zabezpečí po a poskytovanie sociálnej služby uvedenej v § 34 až § 40 najneskôr do 60 dní odo dňa doručenia žiadosti o uzatvorenie zmluvy o poskytovaní sociálnej služby obci, vyššiemu územnému celku alebo právnickej osobe zriadenej alebo založenej obcou alebo vyšším územným celkom, ak tento zákon neustanovuje inak.“ Po b. „Poskytovanie sociálnej služby uvedenej v § 41 najneskôr do 15 dní od doručenia žiadosti o uzatvorenie zmluvy o poskytovaní sociálnej služby obci, vyššiemu územnému celku alebo právnickej osobe zriadenej alebo založenej obcou, alebo vyšším územným celkom, ak tento zákon neustanovuje inak. Pre uplatnenie § 41, čo je opatrovateľská služba, je doba 60 dní neúmerne dlhá, väčšinou ide o núdzu, ktorú treba riešiť okamžite.“ Tretí pozmeňujúci návrh v § 8 ods. 8 sa slová „ak zariadenie je zriadené alebo založené obcou alebo vyšším územným celkom, nemôže poskytnúť sociálnu službu z dôvodu nedostatku voľného miesta“ nahrádzajú slovami, „ktorého si zvolí fyzická osoba alebo fyzická osoba určená rozhodnutím súdu“. Navrhovaná zmena pregnantne akceptuje slobodnú voľbu klienta. Štvrtý pozmeňujúci návrh. V § 8 ods. 10 sa slová „na základe súhlasu fyzickej osoby“ nahrádzajú slovami „na základe práva výberu sociálnej služby a formy jej poskytovania a práva výberu poskytovateľa sociálnej služby a súhlasu fyzickej osoby“. Prednosť výberu sociálnej služby, formy jej poskytovania, práva výberu poskytovateľa určuje klient. Akceptácia žiadosti klienta má predchádzať každé byrokratické rozhodnutie úradníka umiestniť klienta do starostlivosti zariadenia za každú cenu. Piaty pozmeňujúci návrh. V § 35 ods. 1 sa za písm. b) vkladá nové písm. c), ktoré znie: „Fyzickej osobe, ak jej nemožno poskytnúť opatrovateľskú službu.“ V predloženom návrhu zákona sa zdôrazňuje prednosť terénnej sociálnej služby pred pobytovou službou. Preto sa žiada aj v tomto ustanovení to jednoznačne zakotviť. Šiesty pozmeňujúci návrh. V § 49 ods. 7 v prvej vete sa slová „môže pozvať“ nahrádzajú slovami „pozve alebo navštívi fyzickú osobu pre účely posúdenia jej zdravotného stavu“. Posledná veta sa vypúšťa. Bez pozmeňujúceho návrhu je toto znenie irelevantné. Siedmy pozmeňujúci návrh. V § 72 sa vypúšťa ods. 6, doterajšie ods. 7 a 11 sa označujú ako ods. 6 až 10. Ekonomické oprávnené náklady v tomto odseku tvoria podstatnú časť nákladov za služby. Nezapočítanie nákladov podľa uvedeného ustanovenia spôsobí poskytovateľom vážne finančné problémy až likvidáciu. Ôsmy pozmeňujúci návrh. V § 72 ods. 7 sa vypúšťa písm. a). Doterajšie písm. b) až d) sa označujú ako písm. a) až c). Pomoc pri odkázanosti fyzickej osoby na pomoc inej fyzickej osoby pri úkonoch sebaobsluhy tvorí podstatu sociálnych služieb, preto prijímateľ sociálnej služby nemôže byť oslobodený od úhrad za tieto služby iba v prípadoch, ak to stanovuje zákon na inom mieste. Deviaty pozmeňujúci návrh. V § 77 ods. 7 sa text za slovami „určeného podľa ods. 1“ nahrádza novým textom, ktorý znie, „sa zníži tak, aby súčet finančného príspevku na prevádzku a skutočných príjmov zo zaplatenej úhrady nebol vyšší ako ekonomicky oprávnené náklady poskytovateľa na sociálnu službu“. Vyššia úhrada od klientov má pokryť ekonomicky oprávnené náklady neverejného poskytovateľa napríklad z dôvodu deficitu spôsobeného nízkym príspevkom pri odkázanosti na pomoc či z dôvodu nákladov na prenájom priestorov. Ak bude platiť, že vyššia úhrada od prijímateľa spôsobí zníženie finančného príspevku na prevádzku, neverejný poskytovateľ bude trvalo v strate. Zvyšovanie úhrady nie je v takomto prípade cestou k vyrovnanému rozpočtu. Naopak, uzákonené pravidlo bude motivovať poskytovateľov k stanoveniu úhrady v štandardnej výške, čo spôsobí, že obec a VÚC budú musieť poskytovať neverejnému poskytovateľovi príspevok na prevádzku v štandardnej výške. Obec ani VÚC neušetrí. Ušetrí klient a poskytovateľ bude riešiť každodenné pokrytie straty namiesto toho, aby rozmýšľal o rozvojovom programe. Uvedené sporné ustanovenia zákona nemožno akceptovať aj preto, že dochádza k neoprávnenej diskriminácii neverejného poskytovateľa v porovnaní s verejnými poskytovateľmi z inej obce alebo kraja. V prípade, ak si obec u nich objedná služby, majú títo poskytovatelia podľa § 71 ods. 6 nárok na príspevok až do výšky ekonomicky oprávnených nákladov. Desiaty pozmeňujúci návrh. V 77 ods. 9 sa slová „predpokladané bežné výdavky“ nahrádzajú slovami „ekonomicky oprávnené výdavky“. Odôvodnenie rovnaké ako v predchádzajúcom bode. Pozmeňujúci návrh jedenásty. Navrhovaná zmena v § 86 ods. 5 sa slovo „trojročnú“ nahrádza slovom „jednoročnú“. Získať trojročnú prax s niektorými cieľovými skupinami je s ohľadom na počet subjektov, ktoré sa im venujú, a počet klientov cieľovej skupiny takmer nemožné, takže by osoby, ktoré získali požadované vzdelanie nemohli poskytovať špecializované sociálne poradenstvo. Trvalo by príliš dlhú dobu, než by mohli takéto poradenstvo oficiálne vykonávať. Neakceptovanie zníženia požadovanej praxe ohrozí poskytovanie špecializovaného poradenstva, pretože ho v niektorých regiónoch nebude mať kto vykonávať a vyššie územné celky ho odmietnu financovať s poukazom na nesplnenie podmienky trojročnej praxe. Všeobecne sa domnievame, že vyžadovať akúkoľvek dlhú prax ako podmienku pre výkon zamestnania v sociálnych službách je v súčasnom stave nerealizovateľné. Jednak prax býva súčasťou štúdia, a keby všetky subjekty zamestnali len odborníkov s praxou, stali by sa absolventmi škôl nezamestnateľnými. Ak by sa takáto podmienka zaviedla napríklad u pedagogických zamestnancov, nemal by na školách po určitom čase kto učiť. Dávame preto na zváženie podmienku praxe. Dvanásty pozmeňujúci návrh. V § 95 ods. 6 sa slovo „mesačne“ nahrádza slovom „štvrťročne“. Dávame na zváženie, či je skutočne potrebné zasielať hlásenie o prijímateľoch sociálnych služieb mesačne. Podľa nášho názoru je štvrťročné hlásenie dostatočné. Toľko pozmeňujúce návrhy v presnej citácii. Prosím, dávam vám na zváženie, aj keď viem, ako to dopadne s pozmeňujúcimi návrhmi opozície. Ale aspoň čiastočne by zabezpečili adresnosť a jasnosť a precíznosť v tom, aby si klient mohol slobodne vybrať poskytovateľa a aby neboli diskriminovaní konečne neverejní poskytovatelia. Ako už som to tu povedala pri prvom čítaní, naučme sa nedeliť poskytovateľov na verejných a neverejných, našich a tých iných. Je tu poskytovateľ a je tu klient, ktorému treba poskytnúť službu. Vytvorme také podmienky, a tento zákon to nevytvára, aby bola medzi poskytovateľmi normálna súťaživosť, aby si klient sám vyselektoval a tí, ktorí poskytujú službu zlú a nekvalitnú, nech odídu, nech prestanú byť poskytovateľmi. Klienti si sami vyberú, a tak sa vyčistí tento priestor a budú ľudia spokojní so službami a budú ľudia zaopatrení a budú vás aj potom chváliť a vám ďakovať. Žiaľ, aj keď tieto pozmeňujúce návrhy podávam, nemám inú možnosť, ako s celkom so zákonom a s jeho filozofiou v zásade nesúhlasím. Je obrátená na hlavu, pretože zase o človeku rozhoduje niekto iný. Ďakujem. (Potlesk.)