J. Figeľ, poslanec: (2004-03-10):
Ja som presvedčený, že naďalej platí to, čo sme argumentovali a čo sa aj dnes potvrdzuje, práve rozvoj nových členských krajín je odpoveďou pre vývoj ekonomiky, investovanie u nás, na druhej strane nízka mobilita pracovnej sily, bariéry, ktoré existujú v oblasti kultúry, jazyka, profesionálnej pripravenosti. Každé administratívne opatrenie je priestorom pre byrokraciu alebo pre čierny trh a ten nepotrebujeme ani my, ani oni, o ktorúkoľvek krajinu ide. A hlavne, Európa potrebuje oveľa viac otvorenosti. Otvorenosť znamená flexibilitu aj na pracovných trhoch a uzatváranie vlastne znamená tlak na zamestnávateľov, na firmy, investorov, aby prechádzali do výhodnejších krajín, do výhodnejších podmienok. A tento stav si uvedomujú stále viac aj v krajinách na západ od nás. Že zatiaľ rozhodnutia sú také, aké sú, je dnešná situácia, ale som presvedčený, že postupne hlavne po prvom dvojročnom období otvorenosť bude oveľa viac dominovať v postojoch jednotlivých krajín pätnástky. Zaznelo aj v minulých dňoch, že Slovensko uzavrelo tú kapitolu skoro a Česká republika rokovala ešte ďalej. Kapitola bola uzatváraná ako horizontálna, neexistuje a ani by neexistovala nejaká možnosť iného zaobchádzania so Slovenskou republikou ako s Českou alebo Maďarskou, alebo Poľskou. Prvá krajina, ktorá uzavrela túto záležitosť, bola Maďarská republika. My sme to urobili potom o dva týždne za švédskeho predsedníctva v júni 2001. To, že Česká republika rokovala ďalej, do toho prišla letná prestávka, uzatvárala to o pár mesiacov, znamenalo to jedinú zmenu, a to zmenu, ktorú si treba všimnúť a rozumne vyložiť. Česká republika presadila, aby sa ochranné opatrenia mohli zavádzať v nových členských krajinách aj voči novým členským krajinám, to znamená medzi nami naozaj. Čo si myslíte, na koho tým asi mysleli, keď to presadzovali? To isté môžeme uplatňovať aj my, ale to nie je to racionálne, čo znamená vstup do Európskej únie, aby teraz nové členské krajiny medzi sebou uzatvárali pracovné trhy, ak toto kritizujú na západe od nás. Európske štáty tiež museli prijať isté obmedzenia. Napríklad pri slobode pohybu kapitálu. Sedem rokov poľnohospodárska a lesná pôda nemôže byť nadobúdaná cudzincami v tejto krajine na voľnom trhu. Možno to predĺžiť o ďalšie tri roky, teda celkovo na desať rokov zo strany Slovenska, ak sa tak rozhodneme. A chcem len pripomenúť, že Slovensko bude v prvých troch rokoch, ktoré sú rozpočtovo vykryté alebo rozpočtovo definované v pluse, ak bude pripravené, ak bude schopné absorbovať európsku pomoc vo výške vyše 830 miliónov eur. 830 miliónov eur. Treba rátať vždy s obidvoma stranami jednej mince, lebo každá minca má dve strany. Nie sme občanmi druhej kategórie. Táto psychológia alebo postoje ani nepomáhajú, ani nič neriešia. Sú ľudia, ktorí celý život budú občanmi druhej kategórie, ak sa nezorientujú v práve, v možnostiach, v situácii. Toto, čo zaručuje zmluva, sú podmienky na fungovanie, v niektorých oblastiach prechody v podstate pre integráciu krajiny, ale pripravenosť, schopnosť, aj kultúrna, aj jazyková, aj mentálna, politická, to je zodpovednosť každého jednotlivca a každej inštitúcie, aby sa nielen cítila, ale bola aj európskou. A k otázke spojencov. Zaznelo tu, že kto budú naši spojenci. Ja som presvedčený, že našimi spojencami sú a budú všetky slobodné demokratické krajiny, ktoré hodnotovo majú naše pohľady a s ktorými nás spájajú práve spoločné hodnoty. Nepotrebujeme nejakých špeciálnych tútorov alebo historické linky. Tou najdôležitejšou je susedstvo, ktoré je prvým výrazom alebo prvou mierou integrácie, lebo dobré susedstvo je predpoklad pre spoločnú Európu. Chcem tým povedať, že vyšehradská spolupráca je osobitne dôležitá pre Slovensko, ktoré je najmenšie v tom priestore, najviac z nej získavalo, aj v budúcnosti by z nej mohlo mať prospech tak ako aj ostatní, pretože spolu sme silnejší, atraktívnejší, vážnejší. Ale tam, kde ten spoločný záujem existuje, v prirodzených oblastiach, nesnažiť sa ísť iným smerom alebo k nejakým ťažko zvládnuteľným témam. Tá neformálna spolupráca má svoju hodnotu a jediná inštitúcia, ktorá vo Vyšehrade funguje, prináša praktické ovocie pre cezhraničnú spoluprácu, mládež, kultúru, školstvo. Integrácia pomáha prekonávať historickú záťaž, je jej dosť v strednej Európe, pomáha riešiť súčasné problémy, spomeňme si aj na svoje politické, ekonomické, a pripravuje aj budúce pozície pre jednotlivé krajiny a národy. Na záver mi dovoľte povedať, že toto je naozaj historické obdobie, aj keď historickým ho urobia až isté kroky a zhodnotí čas, ktorý uplynie. Je lepšie, keď ho hodnotia ďalší alebo iní, ale dnes jasné, evidentné, euroatlantické, medzinárodné postavenie Slovenska, nie geografické, ale geopolitické, civilizačné je to, čo hľadali generácie pred nami a čo môžeme dnes naplno realizovať. Som presvedčený, že to je zásluha aj zahraničnej politiky, ale aj domácej, že to je zásluha nielen vlády, parlamentu, prezidenta, ale aj mimovládnych aktérov, ekonomických, kultúrnych inštitúcií a, samozrejme, celej spoločnosti. Som presvedčený, že dôstojný život ľudí v tejto krajine súvisí s dôstojným miestom Slovenska v Európe a vo svete a že k tomu postupne dospievame. Ďakujem veľmi pekne.