Dubačová, Viera, poslankyňa NR SR (2018-02-14):
Ďakujem. Vážený pán predseda, vážené kolegyne, kolegovia, pred 29 rokmi zavítala do našej krajiny, zavítalo slovo demokracia. Lenže demokracia, to nie je niečo, čo môžeme nechať ležať úhorom, a myslieť si pritom, že všetko bude v poriadku. Nie, nebude. Demokracia je totiž cestou, každodenným bojom a takýto zápas v súčasnosti prebieha aj v našej krajine, v našej spoločnosti. Je to boj za názorovú pluralitu v médiách a táto pluralita dostáva v posledných dňoch takpovediac po nose. Nemusíme ísť ďaleko. Stačí, keď si otvoríme Ústavu Slovenskej republiky, a zistíme, že právo na informácie je zaručené, cenzúra sa zakazuje a každý má právo informácie aj vyhľadávať. A práve tieto práva sa nám poniektorí snažia teraz a v tejto dobe vziať. Na začiatok mi ale dovoľte takú menšiu odbočku k verejnoprávnym médiám. Vždy, keď sa chceli antidemokratické sily dostať k moci, začali ovládať médiá. Veľmi dobre si pamätáme, aké boje prebiehali napríklad v ’68. roku, boj o rozhlas, v Prahe o Československý rozhlas. Všetci veľmi dobre vieme, ako sa dnes k médiám správajú mocní v Maďarsku, v Poľsku, pomaly v Čechách. Na Slovensku si z nich očividne ideme brať príklad. Ak niekto hovorí o tom, že Slovensko je ešte ako-tak ostrovom demokracie v našom stredoeurópskom priestore, tak minimálne z pohľadu slobody médií to pomaly prestáva platiť. Nemôže sa stať, že nejakému politikovi sa znepáči relácia, napíše si status a okamžite pán riaditeľ RTVS začne konať. Rušia sa a reorganizujú relácie, prepúšťajú sa ľudia a ja začínam len čakať, kedy opäť príde niečo podobné ako Fašírka, známa to hlásna trúba mečiarizmu. Neuvedomujú si pritom, že verejnoprávne médiá sú tu pre všetkých. Pre všetkých občanov, ktorí si poctivo platia koncesionárske poplatky. A práve mocní ľudia z koalície by si radi uzurpovali tieto médiá do svojej moci a využívali ich ako nástroj propagandy. A teraz už k nášmu návrhu zákona, ktorý predkladáme. Považujeme totiž za nutné, aby sme okrem verejnoprávnych médií poctivo kontrolovali aj vlastníctvo súkromných médií. Máme mnoho príkladov v zahraničí, kedy sa médiá koncentrovali v rukách oligarchu, prípadne skupiny a aj napriek prísahe o nezasahovaní do tvorby sa tak v mnohých prípadoch stalo a tieto médiá prestali slobodne fungovať. Nemusíme sa prioritne rozprávať len o koncentrácii médií v rukách domácich skupín, ale mementom by nám mali byť aj ďalšie príklady zo zahraničia, kedy tu bola snaha prostredníctvom médií ovplyvňovať fungovanie štátu a boli tu aj zreteľné zásahy zvonka a snahy o ovplyvňovanie volieb. Ak nám už toto nestačí na to, aby sme sa zamysleli, kto všetko vlastní médiá na Slovensku a ako nimi chce ovplyvňovať verejnú mienku, tak potom už neviem. Je možné, že sme sa tak trochu upokojili, že tu máme internet, digitálny priestor neuveriteľnej slobody, ale zároveň aj nástrah. Viete, sama som človek, ktorý veľa cestuje po regiónoch, po krajine, na ktoré už častokrát nielenže zabudla vláda, ale aj líšky tam už zabudli dávať dobrú noc. A práve títo bežní, poctiví ľudia neprijímajú informácie z facebookov, nečítajú online médiá, ale mienkotvorné sú pre nich televízia, rádio a prípadne nejaké printové média. Práve týmto ľudom nesmieme zobrať možnosť tvoriť si vlastný názor vďaka slobodným médiám. Môžeme polemizovať o tom, či je zákaz krížového vlastníctva médií nastavený správne, aj keď náš aktuálny návrh je len o zefektívnení dôslednosti dodržiavania už platného zákona. Nedá mi však nepovedať a možno nezareagovať aj na viacerých vydavateľov, s ktorými som komunikovala a ktorí kritizovali zákaz krížového vlastníctva. Musíme povedať, že vo voľnom trhu a pulze dnešnej doby je vytváranie mediálnych domov a prepájanie redakcií prvkom ekonomickým. Vidíme, že sa to deje v médiách veľkých i lokálnych. Má to však svoje ale. Chcem tým povedať, že zákon o zákaze krížového vlastníctva médií nie je len o tom, či finančná skupina vlastniaca denník a iné médiá môže kúpiť rádio či televíziu, sú to aj príklady miestnych občasníkov a lokálnych televízií. My poslanci Národnej rady však máme byť v prvom rade strážcami demokracie. A pri správaní vlastníkov veľkých médií a často, žiaľ, tých mestských ešte väčšmi sa čoraz častejšie pri tomto rozblikávajú kontrolky. Priestor na uvoľnenie zákazu krížového vlastníctva tak, žiaľ, nevidím, ba práve naopak. Ak teraz počúvame, že finančná skupina vlastniaca azda najväčšie vydavateľstvo printových titulov sa s podporou financií podniku z nedemokratickej krajiny chce snažiť ovládnuť našu domácu najsledovanejšiu televíziu, výstražné svetlo sa ide zblázniť. Demokracia musí mať svoje pravidlá, aby demokraciou zostala. A my sme, vážení kolegovia, jej strážcami. Ďakujem.