Osuský, Peter, poslanec NR SR (2014-12-09):
Vážená pani predsedajúca, vážený pán predkladateľ, vážený pán spravodajca, vážení, vzácni členovia snemovne. Vystupujem nielen preto, že ma priateľ Fecko citoval s mojím prímerom o referende, ale chcem vystúpiť možno tak skôr s takým malým exkurzom do rôznych „trhacích“ procesov. Zdanlivo to vyzerá vždy tak, že sa voľajakí nespokojenci búria a chcú trhať niečo, čo strašne fajn funguje. Problém je, že to nie vždy tak fajn funguje a samozrejme, veľmi často sa im kladú najrôznejšie prekážky. Na úvod by som povedal, že nikdy sa nedá zaujať stanovisko pre všetky prípady na zemeguli. Nosné kritérium pre nás pri uvažovaní o akceptovaní práva na riadenie si svojich vecí sebou samým by malo byť v dvoch slovách: v slobode a zodpovednosti. Občas vediem kacírske reči s mojimi kolegami v SaS, že by sme si mali upraviť názov strany. Sloboda a zodpovednosť je nosná vec v živote slobodných ľudí, pretože k tej slobode, ktorú majú, je práve tá zodpovednosť je to pravé, čo tú slobodu robí zmysluplnou. A preto, ak kolega Fecko navrhuje novelu zákona a primerané zodpovedné množstvo občanov, tých, ktorých sa vec týka, sa zodpovedne vysloví, využijúc svoju slobodu rozhodnúť sa a chcú sa odtrhnúť, osamostatniť, riadiť si svoje veci sami na svoje triko, bez cudzej poisťovne, tak nevidím dôvod, aby sme to týmto zodpovedným slobodným ľuďom odmietli. Nie som ani obyvateľom častí, o ktorých hovorí priateľ Fecko, ani ma kvôli tomu nebudú voliť, ale hovorím o tom z princípu. Domnievam sa, že poučený občan, ktorý v primeranom počte príde k referendu a rozhodne sa pre svoje veci vo vlastných rukách, by z podstaty veci nemal byť vo svojom rozhodovaní vykazovaný do medzí potvrdzovacieho súhlasu tými, s ktorými on už z najrôznejších príčin nechce byť. Nie vždy sa trhanie deje referendami. Nie vždy, ak sa aj dejú referendami, sú tie referendá korektné, ale dokonca aj u tých najhorších referend nehlasujú o tom procese tí, od ktorých sa odchádza. Ten príklad, ktorý uviedol pán poslanec Fecko, ktorý som mu povedal kdesi vo vlaku cestujúc s ním, je plne pravdivý. No skúsme si predstaviť, že by sa pri trhaní Uhorska, veľkého Uhorska, ku ktorému patrilo Slovensko, Podkarpatská Rus, kusy Rumunska, kusy neskoršej Juhoslávie, že by sa referendum schvaľovalo obyvateľmi Budapešti alebo, že by sa napríklad o odtrhnutí Felvidéku hlasovalo v Uhorsku, či tých Slováčikov pustíme. No ako povedal Andrej Hlinka, tisícročné manželstvo sa nevydarilo. A tento rozvodový proces nepotvrdzoval manžel, s ktorým, alebo manželka, môžeme si predstaviť Uhorsko tak aj onak, teda ten, s ktorým nebol ten druhý partner v tom súžití spokojný. Existujú gentlemanské prístupy k referendám. Ja s obľubou hovorím, že Mahátma Gándhí, ktorý nezískal nezávislosť Indie referendom, mohol byť Mahátmom Gándhím len preto, lebo proti nemu cez všetky problémy, ktoré prežil, stáli britskí gentlemani. Skúsme si predstaviť Mahátmu Gándhího ako Litovca, Lotyša, Estónca, alebo aj Ukrajinca, ktorý by stál proti Stalinovmu impériu. Ako dlho by asi na námestí mohol Mahátma Gándhí – Estónec, hovoriť, že chce slobodu pre svoje Estónsko. Len toľko, kým by prišiel „čierny havran“ a dostal by, ak by to bolo v Moskve, v suteréne Lubjanky, ranu z revolveru do tyla. To znamená, že nikdy by nebol v nedemokratickom systéme žiaden Gándhí. O tom, že Spojené kráľovstvo je v tomto zmysle podivuhodne konzekventné vo svojom prístupe, nech je pre nás ilustráciou škótske referendum. Nenapadlo premiéra Camerona, ba ani Britov ako takých, aby podmienili odchod Škótska schválením sebou samými. To je prístup gentlemana. Neboli radi, že sa tak deje a už vôbec by neboli radi, keby referendum prešlo, ale nikomu neskrsol v hlave spásonosný nápad, že tých Škótov zadusíme v našom hlasovom britskom objatí. Nechali to na nich a riskovali, že ich príde dosť a že dosť z nich povie: „Dosť.“ Zhruba toto žiada priateľ Fecko v malom pre tritisíc zodpovedných, slobodných občanov. Domnievam sa, že akíkoľvek slobodní a zodpovední občania, dokonca ešte i pri limite tritisíc, o ktorom by sa podľa mňa dalo s úspechom polemizovať, vezmú na seba kríž tohto rozhodnutia, tak ho majú niesť. Chcem teda povedať, že nie je dôvodné, aby do tohto rozhodovania zasahoval ktokoľvek iný, vrátane obyvateľov iných mestských častí. Neviem si predstaviť, prečo by som mal Lamačanom alebo Dúbravčanom, alebo dokonca Petržalčanom ako Staromešťan zarážať ich slobodné rozhodnutie. Podľa mňa sa to prieči elementárnemu chápaniu demokracie v rozvinutej demokratickej spoločnosti a tiež chápaniu povinností zodpovedne sa rozhodnúť Petržalčanom. Teda isteže by Petržalčania, ale trebárs aj obyvatelia Čunova museli vedieť, že keď idú do tohto zápasu, tak budú musieť mať dosť prostriedkov, aby v obci uživili materskú školu, aby vynášali smeti, aby svietili na uliciach, aby sa starali o všetko, čo je v kompetencii obce a aby to mali dosť dobre spočítané, že na to budú mať sily a prostriedky. Ale ak niekto sa na toto podujme, tak brániť mu v tom, sa podľa mňa slušnému chápaniu demokracie prieči. Domnievam sa preto, že nech nie je pre nás príkladom demokratické Španielsko, ktoré Kataláncom bráni vôbec konať referendum a nech je pre nás v tomto prípade ďaleko viac vzorom Anglicko, respektíve Spojené kráľovstvo, kde sa vláda, ešte raz hovorím, ktorá si nepriala odchod Škótska zo Spojeného kráľovstva, postavila demokraticky ku vôli časti svojich občanov, občanov, ktorí sú Škótmi. To, ako to dopadlo, ústrednú vládu potešilo. Samozrejme, že tá vláda mohla sa pokúšať tých Škótov ovplyvniť. Je možné, že i zastupiteľstvo, či mesto môže hovoriť tým ľuďom v príslušnej časti veľkého Prešova, čo je podľa neho lepšie, ale to rozhodnutie má byť výlučne na občanoch, ktorých sa to týka. Preto za seba hovorím, nie preto, že by som mal v danom okrsku latifundie, alebo iné lobistické záujmy, ale z čistého princípu ctenia vôle občanov, že tento návrh zákona podporím.