M. Chovanec, poslanec: (2003-01-14):
Dovoľte mi malé odbočenie. Politici, verejnosť i novinárska obec konštatujú, že sa zmenila kultúra rokovania v parlamente. Parlament si hádam predsa len získa väčšiu odbornú i spoločenskú akceptáciu. Ku kultúre rokovania však podľa mňa patrí aj nepomerne väčšia akceptácia oponenta, jeho vecných pripomienok, ktoré doplňujú alebo zlepšujú predložené návrhy. Ak vzájomnú akceptáciu rešpektovania a kultúru rokovania hodnotíme z uvedeného pohľadu, výsledný dojem sa dostáva do inej roviny. A je paradoxné, že niektoré intrakoaličné  kroky sú rozporuplnejšie ako vzťahy  medzi koalíciou a opozíciou. Vrátim sa však k predloženej novele zákona. Pán minister si pri jednej  príležitosti postavil otázku, kde je vlastne začiatok kruhu pri riešení problémov v zdravotníctve a polemizoval s niektorými oponentmi jeho doterajších krokov o tom, kde je začiatok a koniec reformy. Dovolím si vyjadriť presvedčenie, že ten kruh je v zdravotníckom systéme veľmi nehomogénny. Je tvorený z prvkov, ktoré zďaleka nie sú identické, nemajú rovnovážnu povahu, a už vôbec nie rovnaký vplyv na súčasný stav zdravotníctva. Z uvedeného dôvodu sa  domnievam, že nie je vhodné začať s nápravou chýb na ktoromkoľvek mieste povestného kruhu. Ak chceme začať stabilizáciou v systéme a nemôžeme prijať okamžité takzvané systémové  kroky formulované v nových zákonoch, domnievam sa, že je potrebné prijať také novely zákonov, ktoré narovnajú najväčšie disproporcie v ňom a zastaviť alebo aspoň obmedziť vplyv prvkov, ktoré sa na deformovaní systému vrátane narastania dlhov najviac podieľajú. Mám na mysli predovšetkým zreálnenie počtu a rozloženia zdravotníckych zariadení v jednotlivých  oblastiach Slovenska, osobitne v Bratislave. Zreálnenie počtu zdravotníckych pracovníkov v nich, odstránenie deformácií v mzdovom hodnotení s prihliadnutím  na množstvo a kvalitu odvedenej práce, a to nielen v rámci jednotlivých zdravotníckych zariadení, ale aj nepochopiteľné viacnásobné diferenciácie medzi lekármi v ambulanciách a v nemocniciach. Takzvané kapitačné platby vedú časť lekárov  viac ku zhromažďovaniu kariet ako ku kvalitnému poskytovaniu služieb. Porovnajte si, prosím,  príjmy týchto lekárov s príjmami prednostov oddelení, kliník, ale predovšetkým porovnajte si zodpovednosť, odbornosť a charakter práce týchto dvoch kategórií zdravotníckych pracovníkov. Poukázaním na tieto disproporcie vôbec nemám na mysli  kritizovať príjem a prácu ambulantných, takzvaných privátnych lekárov, ale predovšetkým neskutočné nedocenenie práce lekárov a zdravotníckych pracovníkov v nemocniciach. Dúfam, pán minister, že  článočky v niektorých novinách o nemiestnych nárokoch lekárov ste prijali s takou nevôľou ako všetci rozumní ľudia. Ďalej. Pretrváva uzatvorenie ambulantnej siete. Časť lekárov tvrdo pracuje na tom, aby to tak zostalo naďalej.  Pretrvávajú neúnosné rozdiely v možnostiach zariaďovania, vybavovania poisťovne v porovnaní s priamymi poskytovateľmi zdravotnej starostlivosti v nemocniciach. Stačí nahliadnuť do ich priestorov, ako aj do rozpočtu poisťovní, s ktorými sme sa mali možnosť zoznámiť koncom roka 2002. Nehovoriac už o jeho vzťahu a postavení medzi pacientom a zdravotníckym zariadením. Časť zdravotníckych zariadení, vlastne podstatná časť, prešla pod VÚC, alebo akoby sa sprivatizovala. Noví zriaďovatelia majú v správe zariadenia presne v takom stave, v takom systéme, ako bol predtým. Neodstránili sa  mechanizmy, ktoré viedli každý mesiac k miliónovým dlhom, a samotný presun pod VÚC situáciu určite nevyrieši. Presun nič nerieši na tom, že v tých nemocniciach, ktoré nemajú dostatočne veľké spádové územie, predpoklady na dostatočný počet indikovaných  hospitalizácií, výkonov, operácií budú naďalej prijímať pacientov, ktorí by mali byť riešení  ambulantne, alebo vôbec neprijatí. Poisťovne budú hospitalizácie v pohode ďalej preplácať.  Zodpovednosť za ich existenciu sa však presunula. Domnievam sa však, že ministerstvo zdravotníctva sa nemôže zbaviť zodpovednosti nielen za poskytovanie liečebnopreventívnej starostlivosti v žiadnom zdravotníckom zariadení, ale ani istého koordinujúceho vplyvu na počet a charakter zdravotníckych zariadení. Má predsa k dispozícii hlavných odborníkov, krajských odborníkov, krajských a okresných štátnych lekárov a práve oni by mali mať svoj podiel na  rozhodovaní v spolupráci s poisťovňami a zriaďovateľmi. Tie tri a pol miliardy, ktoré sa majú dať na oddlženie, je len malý pozostatok  grandióznej reformy a činnosti predchádzajúcich vlád. Daň za to,  že sa nekonalo. Škoda, že žiaden člen vlády vrátane pána premiéra nepociťoval potrebu ukázať občiansku odvahu a podniknúť kroky, ktoré by zastavili alebo aspoň obmedzili škody, o ktorých všetci veľmi dobre vedeli. Navyše, celkový dlh je nepomerne väčší ako tri a pol miliardy. Veľmi úprimne si želám, aby opatrenia, ktoré sú prijímané v tomto období, mali v konečnom dôsledku  pozitívny dopad, preto si dovoľujem poukázať  na podľa môjho názoru nie vždy adekvátne kroky. Nekritizujem preto, aby som sa zaradil  k reformátorom či už v úvodzovkách, alebo bez nich. Pociťujem potrebu poukázať, že naďalej platia všetky nenormálnosti v systéme. Neprijímame kroky, ktoré by viedli k zreálneniu činnosti v zdravotníckych zariadeniach, k zreálneniu výkonov, neprijímame kroky, ktoré vedú k adekvátnym spätným väzbám medzi zdravotníckymi  zariadeniami, pacientmi a poisťovňami. Vážený pán minister, tieto a ďalšie disproporcie, o ktorých sa zmienim nižšie, pokladám za neporovnateľne závažné, závažnejšie a prioritnejšie na riešenie ako niektoré z tých, ktoré navrhujete riešiť v predkladanom zákone. Môj názor nie je ovplyvnený tým, že sedím v opozičnom zoskupení, to by som chcel osobitne zdôrazniť. Dospel som k nemu po zhodnotení mojich klinických, odborných a organizačných skúseností, ktoré som získal pri riadení oddelenia, pri výkone  funkcie krajského odborníka, pri v nedávnej  minulosti vykonávanej  funkcii krajského štátneho lekára. Dovolím si zopakovať to, čo som vyslovil  aj vo výbore pre zdravotníctvo za vašej účasti. Úprimne si  prajem úspešnú reformu zdravotníctva. Úspech reformy budem vnímať ako môj nepatrný  prínos, jej  neúspech aj ako môj podiel  na ňom. Obávam sa však, že ak už na začiatku reforma naráža na kontroverzné hodnotenie zo strany zdravotníckych pracovníkov, ako aj občanov, vlastne aj politikov, a to nielen  z opozície, má len veľmi malú šancu uspieť. Viem, že nikdy nebudú všetci spokojní, nikdy jej nebudú všetci tlieskať, lebo musí byť bolestivá, ale som presvedčený, že podstatná časť ľudí jej musí pomáhať, akceptovať ju a podporovať ju. Obávam sa, že tomu tak doteraz nie je. Reforma v zdravotníctve, všetky jej dopady na občanov musia byť vykonávané v kontexte s ostatnými reformami a celkovou sociálno-ekonomickou situáciou. Ponechám na právnikoch posudzovanie ústavnosti návrhov. Excelentne ste zaviedli príplatky za poskytovanie služieb, nie za poskytovanie liečebnopreventívnej starostlivosti, ale za služby. Dovolím si uviesť ďalšie služby, ktoré nie sú v priamej súvislosti s výkonom liečebného procesu podľa kritérií, ktoré ste použili v zákone - prevoz pacienta na operačnú sálu a späť, prenesenie informácií z anamnézy a vyšetrenia do chorobopisu, vypísanie prepúšťacej správy, prenesenie informácie z vizity do dekurzov, mnohé a mnohé ďalšie. Ak sa vám tieto návrhy nepozdávajú, nuž presne ten istý pocit mám ja z niektorých služieb, ktoré sa majú spoplatňovať. Ďalej prečo 20 či 30 korún? Prečo nie 5 alebo 50 korún? Opakovane ste konštatovali, že nejde ani tak o peniaze, ale o to, aby pacient nezneužíval zdravotnícke služby. Opakovane si vám dovoľujem zdôrazniť, že o dĺžke hospitalizácie rozhoduje primár oddelenia. Primár oddelenia rozhoduje, či pacientke odporučí operáciu, alebo nie. Primár oddelenia rozhoduje o spôsobe liečení, o prepustení a podobne. A v tom je, pán minister, jeden z hlavných problémov. Zariadenia, ktoré nemajú dostatočné veľké spádové územie, nemajú dostatočný počet výkonov, prijímajú občanov, preklasifikujú ich na pacientov, aby dokazovali svoju opodstatnenosť. Porovnajte si, prosím, priemerný ošetrovací čas. Porovnajte si počet výkonov s počtom pracovníkov a opodstatnenosť oddelenia i zdravotníckeho zariadenia aj na svete. Bez toho, aby sme museli pacienta, skutočného pacienta zaťažovať dajakými príplatkami, nielenže ušetríme, ale zabránime zneužívaniu a zaťažovaniu občanov i zdravotníckeho personálu, ak neodstúpime od požadovaných poplatkov aj úradníckeho personálu pri ich spravovaní. Kedysi ste sa vyjadrili, že pacient sám rozhodne o potrebe zariadenia a vyberie si to najlepšie. Dovoľte mi, prosím, aby som vyjadril malé spochybnenie. Pacient má len obmedzené možnosti pôsobiť ako trhový prvok pri tomto rozhodovaní. Pacient môže posúdiť, ale len isté vonkajšie prejavy, ale posúdenie odbornosti výkonu a komplexnej starostlivosti môže len tím kompetentných, ktorých má ministerstvo i noví zriaďovatelia k dispozícii. Predkladaná novela zákona navrhuje spoplatnenie návštevy lekára. Tento krok by som možno aj akceptoval, ak by sa prijímal po vykonaní takých reformných krokov, ktoré zabránia zneužívaniu tých finančných prostriedkov, ktoré občania odovzdávajú v rámci zdravotného poistenia. Z uvedeného je zrejmé, že k ich znehodnocovaniu dochádza zbytočnou hospitalizáciou, neodôvodnenou prevádzkou niektorých zdravotníckych zariadení a podobne. Ak odstránime tieto existujúce formy plytvania finančnými prostriedkami občanov, až potom argumentácia o zneužívaní lekárskej starostlivosti občanov môže byť hádam akceptovateľná. Argument, že nič nemôže byť zadarmo, toho času zrejme tiež neobstojí. Veď ak zo zdravotného poistenia nemá mať občan právo navštíviť lekára, poradiť sa s ním, žiadať odbornú pomoc pri ochorení, môže sa právom cítiť poškodený, navyše, ak pozná absurdnosti v systéme, ktoré som už spomenul. Ak je niečo nemorálne, tak je to skutočnosť, že štát stále požaduje ošetrenie a liečbu za občanov, za ktorých sa zaviazal hradiť poistné, avšak vo výške, ktorá je nepomerne nižšia, ako to musia uhradiť iní občania. Argument, že štát na to proste nemá, budem akceptovať vtedy, ak štát vykoná také kroky v zdravotníckom systéme, ktoré zabránia mrhaniu prostriedkov, ktoré občan vkladá, ak štát prestane mrhať prostriedkami v iných systémoch, ak odstráni neskutočnú byrokraciu, narastanie administratívy, ak zabezpečí zabránenie rozkrádaniu všade tam, kde je jeho zodpovednosť nespochybniteľná. Potom budete mať právo ako pán minister zdravotníctva žiadať a apelovať na občanov o pochopenie a akceptáciu skutočností, že zdravotníctvo nie je schopné z finančných príspevkov zdravotného poistenia zabezpečiť viac. Chcem sa vyjadriť i k textu novely, ktorá hovorí o in vitro fertilizácii. Vnímam ho možno citlivejšie a osobnejšie, pretože už v roku 1982, keď o problémoch o takzvanom umelom oplodnení alebo oplodnení v skúmavke sa písalo len v kuriozitách spoločenských časopisov, som mal pridelenú atestačnú prácu práve na túto tému. Navyše niekoľko rokov som viedol poradňu pre sterilné manželstvá a teraz vediem oddelenie, ktoré veľmi úzko spolupracuje s fertilizačnými centrami na Slovensku i v Čechách. Je pre mňa len veľmi ťažko akceptovateľné, aby sa táto liečebná metóda zaradila medzi nielen nehradené výkony, prípadne významne finančne obmedzene hradené, ale navyše medzi skupiny výkonov, ako sú interrupcia, sterilizácia, kozmetické operácie. In vitro fertilizácia je predsa liečebný výkon. Je to terapeutická metóda, ku ktorej sa uchyľujeme vtedy, keď všetky jednoduchšie terapeutické postupy zlyhali. Úplne vyradenie z hradenia, respektíve zaradenie pod uvedené výkony je podľa môjho názoru absolútne nevhodné a neuvážené. Netreba byť špecialista v tomto odbore na uvedomenie si toho, čo všetko musí žena, rodina prekonať, kým sa dostane k úvahám o takomto spôsobe oplodnenia. Toto ochorenie, lebo neplodnosť ochorením nepochybne je, postihuje nielen ľudí, ktorí sú si schopní uvedený výkon hradiť, ale postihuje predovšetkým ľudí, ktorí k tak vysokým finančným sumám majú veľmi ďaleko, navyše prekonali značné fyzické, ale predovšetkým psychické útrapy. Pri zistení, že ich sen mať svoje vlastné dieťa sa nenaplní preto, lebo nie sú schopní získať, a opakovane, niekoľko desaťtisícové finančné prostriedky, sa ich postavenie zhorší ešte viac. Nehovoriac už o tom, že ak prijmeme navrhovanú novelu, Slovensko sa nemá šancu dostať už aj tak z nelichotivého postavenia pri porovnaní rozvoja tejto metodiky s inými nám blízkymi a porovnateľnými krajinami. Aj keď mi je jasné, že z demografického hľadiska táto metóda určite nezohrá rozhodujúcu úlohu, predsa si dovolím pripomenúť, že manželské páry odkázané na túto liečebnú metódu majú všetky predpoklady starať sa a vychovávať slušného občana našej vlasti. Verím, že sú pripravené návrhy na riešenie a zmeny k predloženej novele. Vážený pán minister, dovoľte mi, aby som vám aj na tomto mieste úprimne poďakoval za váš záujem oboznámiť sa a dúfam, že aj riešiť ďalšiu neskutočnú absurdnosť, ktorá v rezorte, ktorý toho času riadite, dlhodobo existuje. Je to problém s darcovstvom krvi a so znehodnocovaním plazmy. Nanášam ho z troch dôvodov. Po prvé, s nádejou akcelerácie jeho riešenia, to predovšetkým. Po druhé, s nádejou akceptácie môjho v druhom čítaní predneseného pozmeňujúceho návrhu, v ktorom budem požadovať odpustenie príplatkov pre mnohonásobných darcov krvi, a po tretie, ako dôkaz toho, že ten kruh naozaj nie je zďaleka homogénny, že jednotlivé prvky majú značne rozdielnu závažnosť, a teda podľa môjho názoru aj  rozdielnu prioritu v riešení. Opakujem, pán minister ihneď po oboznámení sa s problémom prejavil záujem problém riešiť. Dúfam, že v krátkom časovom horizonte aj s príslušnými legislatívnymi návrhmi. Vážené kolegyne a kolegovia, všade na svete je darovanie krvi požadované za jednu z najhumánnejších činností, ktorú ľudia vykonávajú. Je veľmi chvályhodné, že i vy poslanci Národnej rady ste sa zúčastnili, vlastne už tradične sa viacerí zúčastňujete odberov krvi, ktoré vám umožňujú pracovníci hematologicko-transfúziologickej kliniky absolvovať priamo na pôde Národnej rady. Aj táto skutočnosť ma napĺňa nádejou, ale nielen mňa, ale hlavne transfúziológov a darcov krvi, že budete nápomocní pri riešení situácie, ktorá sa postupne vyvinula v darcovstve a v transfúziológii. Prijatím Zákonníka práce v minulom období sa povinnosť refundácie mzdy pre bezpríspevkových darcov krvi za deň, keď sa zúčastnili darovania, posunula z povinnosti zamestnávateľa na nemocnicu. Nuž, ktože už u nás má viac peňazí ako nemocnice? Problémy s refundáciou sa budem snažiť navrhnúť riešiť pri novelizácii Zákonníka práce, ak nebudú v predloženej novele. Problémy so zvýhodnením mnohonásobných darcov krvi sa pokúsim navrhnúť riešiť pri prerokovaní tohto zákona po jeho posunutí do druhého čítania. Už teraz si však dovoľujem zdôrazniť, predovšetkým poslancom z koaličného zoskupenia, že tento problém ako, pochopiteľne, mnoho a mnoho ďalších nemá rozmer ani koaličný, ani opozičný, a preto verím v podporu môjho návrhu. Ako tretí dôvod informácie o týchto skutočnostiach na pôde parlamentu je ten, že chcem ďalším príkladom dokumentovať, že ten povestný kruh je tvorený naozaj z nehomogénnych prvkov. Dlhodobým znehodnocovaním plazmy, jej nespracúvaním, nevyužitím na prípravu liečebných produktov stráca zdravotníctvo desiatky miliónov korún každý jeden rok, nehovoriac už o amorálnom prístupe k daru, ktorý občania darovaním krvi nie zdravotníkom, nie zdravotníctvu ako systému, ale svojim spoluobčanom poskytujú. Krv sa v kultivovaných krajinách považuje za národné bohatstvo. Ak by jej nebolo, musela by sa proste nakupovať z tých krajín, kde sú pomery medzi občanmi a zdravotníctvom vlastne štátom na normálnej, vzájomne sa akceptujúcej úrovni. My časť krvi znehodnocujeme a pri hľadaní rezerv v zdravotníctve zaťažujeme občanov desiatkami korún namiesto toho, aby sme najskôr hľadali možnosti na zabránenie mnohomiliónových strát a bez rozmyslu vyhadzujeme peniaze do činností, ktoré nie sú opodstatnené, alebo ako v prípade plazmy ich proste spálime. O týchto problémoch aj s návrhom riešenia oboznámila pána ministra hlavná odborníčka pre transfúziológiu doktorka Fehervízyová a aj podľa jej vyjadrenia, ale aj podľa mojej skúsenosti pri rozhovore s pánom ministrom je predpoklad, že týmto problémom sa pán minister naozaj bude zaoberať, a hlavne v rámci svojej kompetencie a možnosti aj riešiť. Mám však skúsenosť z roku 1997, keď som navštívil vtedy úradujúceho ministra a žiadal som ho ako prezident Slovenského Červeného kríža o informáciu o riešení, lebo už vtedy problém s nevyužívaním a likvidáciou plazmy existoval. Informáciu som chcel predložiť na snem Červeného kríža. Dozvedel som sa, že problém bude riešený v priebehu niekoľkých týždňov. Bolo to v roku 1997. Hádam nebudem trúfalý, ak vyjadrím nádej, že časový horizont riešenia bude niekoľkomesačný. Zmyslom môjho vystúpenia bolo poukázať na nepomerne závažnejšie problémy, ktoré v systéme zdravotníctva existujú, ktoré sú vhodné prioritnejšie parciálne riešiť s nepomerne priaznivejším dopadom, ako sú navrhované poplatky v predloženej novele zákona. Tie, ako sa i pán minister opakovane vyjadril, finančne systému nepomôžu a ja si dovolím zopakovať, že morálne právo žiadať občanov o participáciu môžeme mať až vtedy, ak sa v systéme napravia tie deformity, ktoré tam existujú, ak sa zastaví bohapusté šafárenie a nevyužívanie a znehodnocovanie zdrojov, ktoré v zdravotníctve bezpochyby sú. Na niektoré z nich som poukázal, na mnohé nie. Vôbec som nehovoril o nezmyselnosti pôsobenia viacerých poisťovní pri tých rozpočtových pravidlách, ktoré existujú doteraz, o legislatívnom chaose, v ktorom pôsobia, ani o ďalších deformitách, ktoré v poisťovníctve existujú. S nádejou očakávam nový zákon, ktorý bude poisťovníctvo riešiť. Verím, že aspoň niektoré podnety vyvolajú úvahy kompetentných či už pri zakomponovaní pozmeňujúcich návrhov, alebo pri príprave ďalších parciálnych noviel zákonov, alebo pri príprave nových zákonov. Mojím vystúpením som nenapĺňal žiadnu inú, tobôž reformátorskú ambíciu. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)