P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2001-10-25):
(Hlasovanie.) Prítomných je 98 poslancov, za 71, proti 1, zdržalo sa 20, nehlasovalo 6. Návrh sme schválili. Teraz pristúpime k nasledujúcemu bodu programu, ktorým je vojenská stratégia Slovenskej republiky . Materiál ste dostali ako tlač 1116 a spoločnú správu výborov máte ako tlač 1116a, ku ktorej je pripojený aj návrh uznesenia Národnej rady. Teraz dávam slovo pánu ministrovi obrany Slovenskej republiky Jozefovi Stankovi a prosím ho, aby materiál vlády Slovenskej republiky v Národnej rade odôvodnil a uviedol. Pán minister, máte slovo. J. Stank, minister obrany SR: Vážený pán predsedajúci, panie poslankyne, vážení páni poslanci, medzi prioritné úlohy v oblasti obrany štátu okrem iného patrí aj príprava nových ucelených strategických dokumentov. Po Bezpečnostnej stratégii Slovenskej republiky a Obrannej stratégii dnes predkladáme na posúdenie Vojenskú stratégiu Slovenskej republiky, ktorá tieto dokumenty dopĺňa a dotvára tak systém obranného plánovania alebo podmienky pre systém obranného plánovania v rezorte ministerstva obrany. Na jej základe bude možné spracovať dlhodobé, strednodobé a krátkodobé realizačné plány týkajúce sa rozvoja a udržiavania ozbrojených síl Slovenskej republiky. Vojenská stratégia bude ďalej rozpracovaná do ďalších dokumentov bezprostredne sa týkajúcich obrany štátu. V jej intenciách je pripravený model ozbrojených síl, model 2010, ktorý bol 15. októbra schválený v Rade obrany štátu a 24. vo vláde Slovenskej republiky. Na základe tejto vojenskej stratégie bude vypracovaný ten najdôležitejší výstup z týchto koncepčných prác, a to je Dlhodobý plán štruktúry a rozvoja ozbrojených síl Slovenskej republiky, ale i ďalšie ústavné a právne dokumenty v oblasti bezpečnosti, obrany a ozbrojených síl. Vojenská stratégia odpovedá na otázku, aké sú potencionálne ohrozenia Slovenskej republiky, na riešení ktorých sa budú podieľať ozbrojené sily. Definuje akceptovateľné riziko pre jednotlivé typy ohrození, pričom vychádza zo súčasného bezpečnostného prostredia a zdrojových možností štátu. Určuje základné zásady a priority plánovania zdrojov v rezorte ministerstva obrany a úloh vypracovať štandardy pre všetky kategórie zdrojov obranného plánovania. Do predkladaného návrhu vojenskej stratégie boli zapracované pripomienky z rokovaní výboru pre obranu a bezpečnosť, výboru pre európsku integráciu i zahraničného výboru Národnej rady. Zohľadňuje nové požiadavky a úlohy pre ozbrojené sily v reakcii na posledný vývoj udalostí, ktoré vyplynuli z nedávnych teroristických útokov v Spojených štátoch. Pri koncipovaní vojenskej stratégie došlo ku kvalitatívnemu posunu v hodnotení rizík a ohrození štátu. I. Presperín, podpredseda NR SR: Páni poslanci, prosím, venujte pozornosť ministrovi obrany. Pán minister, poprosím vás, chvíľu počkajte. Pán poslanec Mikloško, buďte úctivý voči ministrovi obrany. Ďakujem. Nech sa páči, pán minister. J. Stank, minister obrany SR: Kým obranná stratégia schválená Národnou radou 25. mája tohto roku definuje niektoré riziká a ohrozenia ako vojenské, v návrhu vojenskej stratégie ich odporúčame zaradiť medzi nevojenské. Ide o nelegálne šírenie biologických, chemických a jadrových zbraní vrátane komponentov na ich výrobu tranzitom cez územie Slovenskej republiky alebo ich použitie v teroristickom akte a aktivity a procesy, ktoré priamo alebo nepriamo negatívne ovplyvňujú pripravenosť a funkčnosť systému obrany, úroveň pripravenosti a operačných schopností ozbrojených síl. Vykonaním navrhovanej úpravy v obrannej stratégii dôjde k odstráneniu rozporu medzi týmto dokumentom a návrhom vojenskej stratégie. Rovnako ako v prípade zmien návrhu vojenskej stratégie, aj navrhovanú nadväzujúcu úpravu Obrannej stratégie Slovenskej republiky schválil 9. októbra výbor Národnej rady pre obranu a bezpečnosť a 10. októbra vláda slovenskej republiky. Návrh vojenskej stratégie je verejný a otvorený dokument. Bude sa každoročne prehodnocovať a v prípade zmeny bezpečnostného prostredia alebo pri odôvodnenej potrebe sa bude revidovať, prípadne dopĺňať a korigovať. Tento návrh je od mája 2001 na internetovej stránke ministerstva obrany. Bol priebežne konzultovaný s medzinárodným štábom aliancie a svojou štruktúrou a obsahom zodpovedá obdobným dokumentom tohto typu v členských štátoch Severoatlantickej aliancie. Jeho prijatie bude znamenať nepochybné priblíženie sa Slovenskej republiky k získaniu plnohodnotného členstva v tomto zoskupení, teda ku kolektívnej obrane, ktorá, ako ukazuje vývoj v ostatných týždňoch, je jedinou možnou formou eliminovania niektorých hrozieb, vrátane hrozieb typu terorizmu. Ďakujem pri tejto príležitosti všetkým, ktorí sa pričinili o tvorbu a skvalitnenie textu obrannej stratégie, aj tu prítomným pánom poslancom. Vážený pán predsedajúci, vážené pani poslankyne, páni poslanci, odporúčam predložený návrh vojenskej stratégie a nadväzujúcu úpravu Obrannej stratégie Slovenskej republiky schváliť. Ďakujem vám. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán minister, za vaše odôvodnenie vládneho návrhu zákona a prosím, aby ste zaujali miesto pre navrhovateľov. Dávam teraz slovo určenému spoločnému spravodajcovi z výboru pre obranu a bezpečnosť poslancovi Petrovi Ošváthovi a prosím ho, aby podal správu o výsledku prerokovania materiálu vo výboroch. P. Ošváth, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, predkladám vám správu výborov Národnej rady Slovenskej republiky o výsledku prerokovania Vvojenskej stratégie Slovenskej republiky. Vojenskú stratégiu Slovenskej republiky pridelil predseda Národnej rady Slovenskej republiky svojím rozhodnutím č. 1234 z 13. augusta 2001 týmto výborom Národnej rady Slovenskej republiky: Zahraničnému výboru Národnej rady Slovenskej republiky a Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre obranu a bezpečnosť. Zároveň určil Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre obranu a bezpečnosť, aby pripravil správu o prerokovaní uvedeného materiálu vo výboroch a predložil návrh na Uznesenie Národnej rady Slovenskej republiky. Zahraničný výbor Národnej rady Slovenskej republiky Vojenskú stratégiu Slovenskej republiky po prerokovaní odporučil Národnej rade Slovenskej republiky schváliť. Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre obranu a bezpečnosť dňa 3. septembra 2001 prerokoval Vojenskú stratégiu Slovenskej republiky a prijal uznesenie, v ktorom rozhodol vrátiť Vojenskú stratégiu Slovenskej republiky predkladateľovi na dopracovanie v zmysle pripomienok poslancov, ktoré odzneli na spoločnom rokovaní výborov Národnej rady Slovenskej republiky dňa 3. septembra 2001. Dňa 9. októbra 2001 Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre obranu a bezpečnosť opätovne prerokoval Vojenskú stratégiu Sloven-skej republiky doplnenú o pripomienky poslancov. Na tomto zasadaní schválil dopracovanú vojenskú stratégiu a odporučil Národnej rade Slovenskej republiky vykonať zmeny v Obrannej stratégii Slovenskej republiky dotýkajúceho sa vojenského a nevojenského ohrozenia Slo-venskej republiky a následne odporučil schváliť dopracovanú Vojenskú stratégiu Slovenskej republiky v znení, ako je uvedená v návrhu na uznesenie Národnej rady Slovenskej republiky. Výbor ma zároveň poveril, aby som vystúpil na schôdzi Národnej rady Slovenskej republiky ako spravodajca gestorského výboru. Súčasťou tejto správy je návrh na uznesenie Národnej rady Slovenskej republiky. Pán predsedajúci, prosím, aby ste otvorili všeobecnú rozpravu. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán spravodajca, prosím, aby ste zaujali miesto pre spravodajcov. Otváram rozpravu o tomto bode programu. Konštatujem, že do rozpravy sa písomne prihlásil za klub HZDS pán poslanec Andrejčák a do rozpravy písomne sa ešte prihlásili pán poslanec Danko a pán poslanec Krajči. Po skončení a vystúpení týchto troch poslancov potom budem otvárať rozpravu s prihlásením sa ústne. Takže ako prvý vystúpi teraz pán poslanec Andrejčák v rozprave za klub HZDS. I. Andrejčák, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážené poslankyne, vážení poslanci, po schválení bezpečnostnej stratégie a obrannej stratégie pristúpil náš parlament aj k posúdeniu a schvaľovaniu vojenskej stratégie. Proces jej tvorby bol vyplnený častými polemikami medzi autormi. Nakoniec každé kolektívne dielo vzniká práve v súbojoch názorov a postojov. Nie inak to bolo aj tentokrát. Sledoval som tento proces, avšak bolo mi ľúto, že to bol často boj funkcionára, alebo ešte lepšie povedané, vysokého vojenského funkcionára, ktorý mal tvrdú politickú oporu s ostatnými okolo neho. V tomto boji veľmi často vyhrávalo politické zázemie, a nie odborná erudícia autora alebo spoluautora. Bol to často príliš jednostranný boj. Ľudia s pevnou politickou podporou a oddanosťou nevyužili celý intelektuálny potenciál, ktorý vzdelanci v uniforme nesporne majú. Preto aj obe vojenské akadémie sa plné znenie tejto vojenskej stratégie dozvedia najskôr z novín. Nepochybujem totiž, že niektorý náš denník dnes schvaľovanú vojenskú stratégiu už zajtra uverejní. Spomínaní, ale obvinení vojenskí vedci, teda profesionálni odborníci v tejto oblasti totiž očakávali, že budú využití na spracovanie niektorej časti vojenskej stratégie, napríklad takej, aká mala byť kapitola o slovenskom vojenskom umení alebo kapitola o spôsobe použitia ozbrojených síl ako celku, alebo ich jednotlivých častí. Armáda Slovenskej republiky totiž v etape spracovania vojenskej stratégie, ktorú máme predloženú, mala ešte vojenských stratégov v služobnom pomere, dnes už je to výnimka. Slovensko má však dosiaľ ľudí schopných aj ochotných vojenských stratégov, ktorí v posledných troch, štyroch rokoch odišli z armády a sú ochotní tejto oblasti pomôcť. Škoda, že neboli oslovení a využití či už k tvorbe stratégie alebo ako oponentná skupina ministra. Preto vznikla situácia, že skutočnú odbornú kritiku musel znášať osobne minister obrany na rokovaniach výboru pre obranu a bezpečnosť. Dvakrát sme prijímali uznesenie a žiadali ministra upraviť, resp. prepracovať predkladaný dokument. Musím však povedať, že nie všetko bolo upravené. Frázy, poučenia a obsah toho, čo by patrilo do učebnice poddôstojníka, tam predsa zostalo. Napriek nespornému zlepšeniu kvality dnes prerokúvaného dokumentu, má ešte veľa slabých stránok. V encyklopédiách pod heslom stratégia alebo vojenská stratégia nájdeme obsah týchto termínov ako „najvýznamnejšia súčasť vojenskej vedy a vojenského umenia“, ako ďalšie, že je to „sústava vedeckých poznatkov o zákonitostiach vojny a vedenia ozbrojeného zápasu“, alebo, že sú to „zásadné spôsoby riešenia veľkého teoretického alebo politického problému“. Naša vojenská stratégia, žiaľ, ignorovala encyklopédie a dala tomuto názvu úplne iný obsah. Veď ak to zoberieme, tak napríklad samostatnú kapitolu by si zaslúžilo letectvo. Pán minister pred chvíľou povedal, že v intenciách tejto vojenskej stratégie je rozpracovaná koncepcia armády. No, keď o letectve v tejto stratégii sa nehovorí nič, tak žiadna intencia pre letectvo nebola daná a letectvo predstavuje 40 % bojovej hodnoty každej armády, 40 %. Nakoniec samotná koncepcia hovorí hneď v úvode, že stanovuje, ona, tento dokument, koncepcia, stanovuje líniu vojakom. Tú líniu tam nenájdeme. Ak som uvažoval, čo teda vlastne predkladáme, tak predovšetkým pod názvom vojenská stratégia sa predkladá istý zámer. Možno tento zámer by bolo lepšie, keby sme nazvali štátna stratégia rekonštrukcie ozbrojených síl Slovenskej republiky. Ak táto téma sedí plne mimo letectva, to, čo je povedané, alebo by mohla byť stratégia rekonštrukcie ozbrojených síl bez názvu štátna, bolo by to bližšie k pravde, ale s vojenskou vedou, s operačným umením, s vojenskou stratégiou, s vedením vojny, s prípravou na vojnu alebo s jednotlivými spôsobmi bojovej činnosti však tento dokument nemá nič spoločné. O čom sa teda vo vojenskej stratégii, ktorú pod týmto názvom budeme prezentovať, dočítame. Tak dočítame sa však veľa poučení o tom, ako ťažko sa autorom na dokumente pracovalo. Dočítame sa aj o tom, ako dobre urobili, že toto dielo napísali. Toľko chvály sám na seba, to skutočne je v máloktorom dokumente. Zrejme tento dokument bude niekoľko rokov používaný na niektorej katedre vojenských škôl, než ich zrušíme, lebo obsahuje veľa teoretických zásad a tvrdení, ale, bohužiaľ, často bude použitý aj ako negatívny príklad. Pretože napríklad na strane 11, ak vezmete dokument vojenská stratégia do ruky, dočítate sa: „Rozhodujúcim prvkom ozbrojených síl je veľmi dobre vycvičený personál“. To sme teraz vymysleli na Slovensku? Alebo opisujeme to, čo je už dávno. Okrem slova personál nič nové tam nie je, doteraz písali vojaci, dnes píšeme personál. Alebo je tam napísaná fráza „intenzívny, realistický, súčinnostný, mnohonárodný výcvik zameraný na bojovú činnosť predstavuje základ rozvoja moderných profesionálnych síl, schopných odraziť agresiu a v prípade nevyhnutnosti schopných čeliť každému nepriateľovi“. No to sa už teším, ako Slováci, keď prečítajú túto vetu, budú radi, že sme 20 mld. dali na armádu. Z tohto tvrdenia to naozaj nepochopí nikto. A ľudia sa predsa boja, že budú musieť platiť za svoje deti na vysokých školách alebo na školách. Ľudia sa boja, že nebudú mať dostatok peňazí na lieky, že ich budú zle ošetrovať v nemocnici, budú si musieť nosiť nielen pyžamo a hygienické potreby, ale budú si musieť nosiť aj stravu do nemocnice. My sme týmto dokumentom Slovákovi povedali niečo o tom, že treba obetovať 20 mld. na armádu? Myslím si, že takými výrazmi, a preto som ich kritizoval, že sú frázovité, nepochopiteľné, nepresvedčivé a do tohto dokumentu nepatria. Ak autori robili také, a veľmi často sa v texte manipulovalo s výrazmi ako kompatibilita, interoperabilita, priorita, modernizácia a ďalšie pre vojenských teoretikov používané výrazy, ale myslím si, že väčšine voličov na Slovensku veľa nehovoria. My sme nikdy ešte poriadne nevysvetlili našim voličom, čo interoperabilita je, kvôli ktorej sa majú oni uskromniť, pretože vojakom chceme dať veľké peniaze a už by sme to mali začať. Už by sme mali začať hovoriť jazykom, aby Slováci boli presvedčení, že parlament právom dáva na ozbrojené sily také veľké peniaze. Myslím si však, že ani k tomu nám táto vojenská stratégia nepomáha. Zúčastnil som sa na jednom  „natáckom“ seminári, kde vysvetľo-vali, že tieto dokumenty sa nerobia preto, aby sa predstaviteľom NATO zastierali oči, aby sme sa ukazovali ako hrozne šikovní spisovatelia, ale že sú to dokumenty, ktoré majú zabezpečiť, že ich náš volič akceptuje, stotožní sa s nimi a bude presvedčený, že robíme správne, že sú to prostriedky na spoločnú obranu vynaložené rozumne. V podstate predložený dokument, o ktorom rokujeme, je možné charakterizovať v troch hlavných oblastiach. Tou prvou je, že Slovensko musí nájsť prostriedky finančné, organizačné, ale aj intelektuálne sily, odhodlané ísť do NATO, podieľať sa už teraz na úlohách zabezpečenia mieru spolu so štátmi NATO. Žiaľ, k tejto oblasti vojenskej stratégie nie je priložený návrh uznesenia Národnej rady, ktoré legislatívne kroky musíme rýchlo urobiť, aby ministerstvo a vláda také právo použitia ozbrojených síl, ako majú štáty NATO, mala. Druhá oblasť je venovaná podstatnej reorganizácii Armády Slovenskej republiky. Prakticky celý dokument hovorí o armáde, ale, žiaľ, je zameraný na tú najmenšiu armádu, armádu mierovú autormi nazývanú „sily vysokej pripravenosti“, a vysvetľuje, že je to armáda alebo sú to sily, citujem teraz, „z prvku v celkovej hodnote veľkosti práporu“. Koniec citátu. Dobre, takže až pošleme jeden prápor za hranice, tak vydáme zbrane našim veliteľstvám, ktorých máme viac, než má ktorákoľvek armáda na svete a generálnemu štábu a budú nás brániť. Pýtam sa, keď pôjdeme nahradiť americký prápor do Kosova, aby Američania mohli svoje jednotky presunúť na boj s terorizmom napríklad do Afganistanu, tak kto bude robiť tieto sily vysokej pripravenosti. Už nám tu ostanú iba generáli a plukovníci. Predseda vlády Mikuláš Dzurinda totiž verejne vyhlásil, a bolo to vo všetkých našich médiách, že Slovenská republika je už teraz pripravená sa zúčastniť na vojne proti terorizmu ako každý iný riadny člen NATO. Čo robí naše ministerstvo obrany, ako reagovala vojenská stratégia na to, aby toto tvrdenie bolo pravdou? Inak jeho vyhlásenie ostáva iba práve takým hodnoverným sľubom alebo nehodnoverným sľubom ako jeho vyhlásenia v predvolebnej kampani o zvyšovaní platov Slovákom o 200 %. Ako reaguje tento veľmi závažný dokument na to, že od jeho prvého rokovania v parlamentnom výbore dodnes prezident Spojených štátov vyhlásil vojnu terorizmu, celosvetovú vojnu, že na to získal 100 štátov sveta, vrátane Slovenska, ako sa bude Slovensko v tejto vojne podieľať a reagovať? Vojaci sa to boja povedať alebo nesmú povedať. Ja zmysel toho vysvetlím na konci môjho vystúpenia. Podstatne menej sa v tejto vojenskej stratégii hovorí o inej armáde, o trošku väčšej armáde, ktorú autori nazývajú v bode 2.2.2, citujem „sily nižšej pripravenosti“. Je to terminus technicus. Toto vojsko má byť v sile v celkovej hodnote brigády. Iste, je veľa ľudí, ktorým slovo brigáda nič nehovorí, buď pod tým vidia obrovské vojsko alebo brigádu, aká bola kedysi na družstve. Ale veliteľ brigády je živý človek, je veliteľ, ktorý má istú zodpovednosť a ak ju dnes nemá definovanú, dostane ju, bude mať však veľmi ťažkú úlohu. Jeden prápor mu dáme  za hranice v rámci boja alebo účasti vo vojne proti medzinárodnému teroru, alebo pôjde na plnenie mierovej misie, zostanú mu doma dva prápory a celé Slovensko s týmito dvoma prápormi, v ktorom bude mať jeden prápor tankov a jeden prápor so zbraňami, má chrániť Slovensko dovtedy, než dokážeme niečo urobiť a mobilizovať Slovensko. Vie si to niekto predstaviť? Uvažoval niekto o takejto nezmyslenej úlohe? Veď maximálna šírka, ktorú by mohol robiť niekde, tak by bolo chrániť alebo izolovať priestor, kde línia by bola maximálne desať kilometrov a možno ešte menej. Odpoveď na túto otázku nech si položí každý sám, páni poslanci. Ale odpoveď je dôležitá preto, lebo o ľuďoch, ktorých by Slovensko mohlo zmobilizovať, alebo malo zmobilizovať v prípade potreby, hovorí v predloženej vojenskej stratégii iba bod 2.2.3. a stojí za to si ho prečítať, a je tam napísané, citujem: „Udržiavať dlhodobo rozvinované sily, ktoré budú zmobilizované na obranu štátu a jeho spojencov“. Koniec citátu. Hľadal som odpoveď, čo to vlastne je. Hľadal som ju v kapitáloch, v kapitole 5 udržiavanie ozbrojených síl, nie je tam ani slovo, hľadal som v kapitole 6 pripravenosť ozbrojených síl, nie je tam ani slovo, hľadal som znova v celom v tom dokumente a našiel som v kapitole VI-1 je napísané alebo táto kapitola je o ľudských zdrojoch, ale tam je iba o pro-fesionáloch, nie o zmobilizovaných. V kapitole VI bod 2 materiálne zdroje som sa dočítal, teraz znova citujem: „Prebytočné vybavenie zariadenia, základne, sklady, opravovne a výrobné požiadavky budú prehodnotené tak, aby sa vykonala ich konsolidácia, zníženie, likvidácia alebo aby sa ich ozbrojené sily zbavili“. Koniec citátu. Na inom mieste tejto kapitoly som sa dočítal a znovu citujem, že: „budú mobilizačné zásoby znížené tak, aby sa zaistili úspory nákladov“, koniec citátu. A čo zmobilizovaní Slováci, pretože hľadal som odpoveď aj v Koncepcii 2010, dostanú aspoň samopaly po zmobilizovaní? Dostanú muníciu? Dostanú stravu? O tom som sa nikde nič nedočítal. Preto mám obavu, či s touto vojenskou stratégiou sa slovenské ozbrojené sily chystajú Slovensko naozaj brániť. Nedá mi, aby som nepovedal, že som bol rád, keď ma vojenská stratégia v bode VI-3 uistila, citujem: „Finančné zdroje pre mierovú podporu ozbrojených síl sú poskytované zo štátneho rozpočtu“. A ďalej citujem: „Vláda Slovenskej republiky sa verejne zaviazala financovať ozbrojené sily“. Tak toto som sa z vojenskej stratégie dozvedel a myslel som si, že predsa zákony dávajú túto povinnosť vláde. Nepočul som a nečítal som, a o armáde som dosť čítal, ale nepočul som, že by nejakú štátnu armádu financovali sponzori. Všade je to, nie je to nič nové. A toto je ako jedna z tých veľmi vážnych zásad vo vojenskej stratégii Slovenska? Ja si myslím, že to iba ukazuje to, akí ľudia túto stratégiu písali. Dovoľte mi, aby som povedal aj to, čo chýba vo vojenskej stratégii. Predovšetkým sa musím trochu zase vrátiť. Ozbrojené sily Slovenskej republiky stoja pred prvou, nazvime ju, dejinnou transformáciou. Vznikli nedávno, vznikli opäť v roku 1993, vtedy sme ich vytvárali: organizačná štruktúra ministerstva, generálneho štábu, vtedy sa to volalo veliteľstvo armády len preto, aby sme obnovili pôvodný historický názov vojenského veliteľstva, ktoré v Trenčíne existovalo, aby Slováci lepšie akceptovali túto ozbrojenú zložku, nazvali sme to veliteľstvo armády. Aj vtedy sme to konzultovali s predstaviteľmi NATO, či to niekomu bude prekážať, nikomu to neprekážalo. Všetci nás poľutovali, že toto veliteľstvo bude ďaleko, ale povedali, veď počítačmi sa to dá nahradiť, nebolo to dôležité. Ale organizačná štruktúra vojska a celého zabezpečenia, dnes sa to volá logistika, vychádzali z dvoch zorných uhlov. Predovšetkým to bol počet osôb, zbraní a techniky, aj zásob, ktoré patrili po rozdelení Slovenskej republiky republike, a teda bolo možné použiť. A to druhé stanovisko alebo druhé východisko bolo, ako orga-nizačnú štruktúru z tohto počtu je  možné vytvoriť, ako ju velitelia zvládnu, aby boli schopní akcie, čo a dokedy podľa zmluvy o kon-venčných ozbrojených silách ešte musíme zlikvidovať a nezlikvidovať náhodou tie veci, ktoré potrebujeme. Tieto úvahy boli vypracované ľuďmi, ktorí mali primerané vzdelanie na operačnom a strategickom stupni, mali veľkú prax na operačných a strategických stupňoch, a preto si dovoľujem tvrdiť, že sme nemuseli požiadať ani jediného poradcu, ani jediného nejakého iného špecialistu a zvládli sme to sami. Boli sme za to dokonca oceňovaní aj zahraničím, že sme sa rozdelili, armáda fun-govala, systém hotovostný pracoval, systém riadenia letovej prevádzky, tá vojenská časť pracovala, dodnes sa neobjavili kritiky na túto činnosť. Boli vytvorené práce, ktoré boli po zdĺhavých teoretických úvahách odsúhlasené a vlastne dodnes neboli zmenené. Bohužiaľ, dodnes nie sú využívané, ležia v archíve. Bol vypracovaný plán a medzištátna Zmluva medzi Českou republikou a Slovenskou republikou o ďalšom plnení zmluvy KOS. Ja som len nedávno počul predstaviteľa ministerstva, ktorý o zmluve o konvenčných ozbrojených silách táral také hlúposti, že ju určite ani nečítal. Ale čo sme ešte urobili? Slovenská republika mala väčšie šťastie než Česká republika, to sme si s predstaviteľmi českého ministerstva hovorili. My sme vytvárali nové ministerstvo. Vytvárali sme ho v organizačnej štruktúre, ktorú sme konzultovali s vtedajšími predstaviteľmi zo Západu, kde to šlo a boli vypracované identické organizačné štruktúry pre Českú a Slovenskú armádu. Slovenská armáda ich vytvorila a česká odhadovala, že bude trvať 4 až 5 rokov, kým nájdu zdôvodnenie, aby zreorganizovali existujúce štruktúry, ktoré zdedili po federácii. Mali sme teda výhodu. Žiaľ, moji nasledovníci z nich urobili niečo úplne iné a teraz sa vrátili k týmto štruktúram znova. Používajú iné názvy, je tam iná vnútorná štruktúra, ale ten princíp rozdelenia bol presne podľa NATO v roku 1993 urobený. K tomu sa armáda vrátila, považujem to za správny krok. Nechcem teraz hovoriť o medziobdobí 1994 až 2000, lebo by som iba zdržiaval. Ale vrátim sa k tomu, že nastáva historický okamih pre armádu, principiálna transformácia celej armády. My sme si nemohli pri vytváraní novej armády dovoliť predať kasárne a postaviť nové, my sme museli použiť to, čo bolo tam, kde bolo, my sme museli tomu podriadiť všetko. Iba tak bolo možné, že armáda v roku 1993 a môžete sa na to spýtať generála Humaja, pretože bol veliteľom tejto armády, vykonala 13 bojovými prápormi bojové streľby práporov, teda finálny výcvik jednotky, tak ako je v NATO, v NATO to robia ako vo WWP Grafenwehr. My sme to robili a mal som rozpočet 9,4 mld. na armádu, piloti lietali a vojaci strieľali. Niekto mi hovorí, čerpali sme staré zásoby. Vážení, tých starých zásob nebolo toľko, ako sme hovorili, že ešte čerpáme, my sme stále znižovali alebo znižovali náročnosť finančnú tým, že sme nedovolili čerpať peniaze nerozumne. Je mi ľúto, že pánu ministrovi Stankovi pripadla táto úloha reorganizovať armádu v období, o ktorom som hovoril, keď ľudia, ktorí vedeli a zažili, čo sú to reorganizácie, už z armády odišli. Boli vytlačení z vojenskej služby tým, že boli spo-chybňovaní v hodnostiach, vo funkciách, boli spochybňovaní politickým nátlakom a odišli celí urazení mimo armády. Robia to ľudia, ktorí o tom len počuli. O to je to ťažšie a o to viac sa budeme musieť vrátiť k týmto ľuďom. Armáda nemôže ísť v chaose do reorganizácie, tak ako si to niektorí predstavujú. Nie vysoká generálska hodnosť, nie vysoká generálska funkcia, ale schopnosť človeka bude rozhodovať, či  Slovensko bude reorganizovať armádu, alebo či armádu zlikviduje. Túto transformáciu, ktorá naozaj nevyhnutne musí byť, dnešný minister musí urobiť s ľuďmi, ktorí sú na to málo pripravení, až na výnimky. To je aj dôvod, prečo dnes musím o vojenskej stratégii, ktorú budeme musieť upraviť, hovoriť otvorene, aj keď to robím nerád, radšej by som to povedal ministrovi priamo. Totiž neuznávam argument, ktorý som často na ministerstve počul, že taký a taký poradca z toho alebo onoho štátu trval na tom. On nezodpovedá Slovensku za bojaschopnosť armády, ani za peniaze, ktoré náš daňový poplatník na armádu dáva. Za to zodpovedá konkrétny slovenský dôstojník, generál alebo politik. (Potlesk.) Je správne, že sa pozývajú poradcovia na odborné otázky, ale rozhodovaciu politickú a inú právnu zodpovednosť majú naši ľudia. Musím konštatovať, že v skutočnosti jediné kritérium, z ktorého vychádza vypracovaná koncepcia, pán minister ju spomínal, je otázka finančných prostriedkov. Nepoznám v histórii štát, ktorý by budoval armádu len na základe finančných prostriedkov. Skutočne som sa  nedočítal v žiadnom dokumente, že by niektorý štát vybudoval armádu len podľa toho, koľko peňazí dostal, ale štát buduje armádu na to, aby prežil v prípade ohrozenia, inak neprežije, tam nie je alternatíva. Môžete zobrať, vytvoriť parlamentnú komisiu a nájdite mi na ministerstve človeka, ktorý vie o niekom, že tento človek práve posudzoval, aká armáda ubráni Slovensko. To nie je pravda, čo je tvrdené, že to bude tá veľká armáda za 60 miliárd, to vôbec nie je pravda. Ale ani v jedinom dokumente, ktorý nám pán minister predkladal, a tých variantov máme plno, nie je toto hľadisko napísané, že to robili, vždy je tam len argumentované, koľko si Slovensko môže dovoliť. Dovoľujem si povedať, že keby sme vytvorili skupinu znalcov, ten rozpočet 20 miliárd tak okreše, že armáda nepotrebuje prepustiť ani jedného človeka, iba neschopných, ktorí zastávajú miesta. Nemôžem teda uznať ani teoreticky ako bývalý aktívny vojak, ani ako politik, aby sme definovali armádu len finančnými prostriedkami, pretože aj finančné prostriedky, ktoré tam sú, vážení, uvedomme si, sú dvakrát odhadované. Bol som na ministerstve, keď som robil poslanecký prieskum a navádzal som ľudí, aby si oficiálne vyžiadali od ministerky financií dokument, aký bude vývoj hrubého domáceho produktu, aké je percento, aby podľa percenta mohli prepočítať, koľko dostane ministerstvo obrany záväzne. Nedostal som, ani neboli, ani nedostali. To odhadli vojenskí odborníci a naša armáda, vážení, či chceme, či nechceme, má ľudí v tejto finančnej oblasti odborníkov finančnej služby. Oni študovali na vojenských akadémiách finančnú službu, nemajú ekonomické vzdelanie, ale finančné. To je trošku rozdiel. Tam sme sa učili, ako prísť na to, aby nám ani koruna nebola ukradnutá alebo zneužitá. A to vedeli perfektne. Chcem pripomenúť, že bol urobený presne taký odhad, aký bude hrubý domáci produkt, koľko armáda dostane, či 1,8 alebo až 2 %. Nakoniec, môžeme to čítať v dokumentoch, pretože je to široko publikované. Ani raz sa pán minister neodvolal a ani jeho funkcionári na to, že ministerstvo financií dalo záväzne, ani náš výbor nerokoval a nenavrhoval Národnej rade prijať uznesenie, že armáda musí dostať každoročne toľko, vždy navrhujeme, dokonca chceme presadiť, aby nemal právo minister financií ani obmedzovať čerpanie rozpočtu ministra a nikdy sa nám to nedarí. Teda odhad odhadu, ale nie toho, ktorý sa robí na ministerstve financií, ale ktorý sa robí na odbornom ministerstve, je východiskom, z ktorého sa počíta, akú armádu Slovensko urobí. K tomu chcem pripomenúť, že je to veľmi ťažká oblasť. Vážení, v Dánsku je dnes 25 tisíc ľudí v aktívnej službe. My chceme v roku 2010 mať 19 tisíc. A hovoríme a väčšinou počujeme teraz aj o Modeli 2010, že armáda bude mať 22 či 23 tisíc ľudí, 24,5 tisíca a počítame tam 4,5 tisíca civilov. Ale veď NATO nepoužíva, koľko osôb tam je, ale koľko je osôb v činnej službe. Pozrite sa do svetového almanachu, každý rok vychádza. Tam sa ich dočítate. Pozrite sa do internetu NATO, mám tam zo stránky vybrané, koľko je tam vojakov. To predsa nie je utajované. To je verejne prístupný dokument. Nórsko má 33 tisíc ľudí a má 4,2 mil. obyvateľov. Náš podiel Slovenska v porovnaní s podielom Nórska na spoločnej obrane zodpovedá počtu 19 tisíc v službe, keď Nórsko ich má 33 tisíc? Ťažko budeme presvedčovať nórsky parlament, že to stačí, až budú rozhodovať o tom, či plníme článok 3 Washingtonskej zmluvy. Chcel by som povedať, že každý členský štát NATO, ktorý má okolo 5 mil. obyvateľov, má ozbrojené sily vyššie, než ich chceme mať my. Tých 25 až 30 tisíc vojakov v uniforme, ktoré sme počítali v rokoch 1991, 1992, to platí, NATO nezmenilo podstatne svoje počty. A odhad 5 tisíc bol práve daný tým, ako budú mierne klesať alebo stúpať počty v NATO.  Pripomínam, že iba Island nemá armádu. Všetky ostatné členské krajiny NATO majú, primeraným spôsobom sa podieľajú na spoločnej obrane. Nerobme teda pokus podieľať sa na tejto spoločnej obrane menej než ostatné členské krajiny. Mohlo by sa nám stať, že pri rokovaní o vstupe do NATO niektorý parlament dvihne ruku a povie, počkáme, až budú mať taký istý podiel ako máme my. Ale úplne na mieste je otázka, že ak Armáda Slovenskej republiky nie je budovaná na to, aby ubránila existenciu štátu, lebo podľa vojenskej stratégie nemieni zachovať techniku na ničenie obrnených cieľov, ktoré sú hlavným kritériom výpočtu bojovej hodnoty, keď nepočíta so zachovaním prostriedkov na zničenie týchto objektov, je vôbec potrebné, aby mala taký obrovský aparát platených ľudí? Ak teda stratégia NATO, ktorú máme, hovorí vo všetkých bodoch na všetkých listoch, všade len o tom, ako sa budeme podieľať na akciách NATO a OSN, tak netreba potom podstatne menší aparát na to, aby to fungovalo? Treba sa potom tváriť ako armáda, a pritom len zabez-pečovať de facto účasť na cudzích akciách? Dovoľte mi, aby som argumentoval tým, že mi chýba to chystanie sa na vojsko zo samotného materiálu. Vezmime si bod 2. Ale skrátim to, zbytočne by som dlho rozprával. Je tam konštatované to, čo už máme v ústave. Miesto toho, aby povedali, ako Slovensko ubránime, tak citujú to, čo ústava hovorí. Ja si myslím, že netreba opisovať Ústavu Slovenskej republiky, netreba hovoriť, že ozbrojené sily sú, existujú a na čele stojí minister. Stratégia má však povedať alebo naznačiť, tak ako je hneď v úvode alebo v úvodnom bode 1 napísané, že: „Vojenská stratégia Slovenskej republiky definuje spôsob, akým budú ozbrojené sily organizované, riadené a použité v záujme splnenia ich poslaní“. Toto mi chýba. Je tam napríklad napísaná a vymenovaná celá hierarchia, kto velí armáde a kto komu medzi nimi, kto bude počas mieru a kto počas vojny? Aká je deľba? Na to smernica nie je. Autori dokumentu velenie a riadenie neriešia, aj keď taký bod existuje, pretože tam opisujú iba zákony. Veľa stránok tejto vojenskej stratégie je popísaných o ľuďoch, resp. o personáli, ako hodnostne sme premenovali ľudí slúžiacich v rezorte ministerstva obrany. Napríklad v kapitole VI bod 1 sa píše: „Najdôležitejším zdrojom ozbrojených síl je vysoko motivovaný, veľmi dobre vycvičený a disciplinovaný personál“. Bez sarkazmu poviem, že mi otvorili oči. Ale táto zásada, vážení, je najmenej 2 tisíc rokov platná a vo vojenských učebniciach popísaná, že len dobre pripravený, vycvičený, disciplinovaný  a primerane motivovaný človek je dobrým vojakom. Ono totiž kedysi aj platilo heslo, že vojenská disciplína je presadenie vôle veliteľa nad vôľou vojaka. Oni išli ďalej v minulosti. My z toho utekáme do frázy. Prakticky od roku 1991 vo vtedajšej Československej ľudovej armáde a od 1. marca 1993 dodnes v Armáde Slovenskej republiky sú otvorené miesta, vytvorené miesta pre vojakov a poddôstojníkov k vykonaniu dobrovoľnej služby alebo služby profesionála na týchto funkciách. Napriek snahe všetkých armádnych funkcionárov, ktorí doteraz boli, dať týmto dobrovoľníkom čo najvyšší plat a ďalšie výhody, dodnes sa nepodarilo plánované funkcie naplniť dobrovoľníkmi. Slovenskí občania jednoducho nechcú v dnešných motivačných a finančných podmienkach v armáde slúžiť. Tam pracovníci ministerstva narážajú na stanovisko ministerstva sociálnych vecí a rodiny, minister-stva financií a nedovoľujú dvíhať podmienky tak, aby sa stali pre Slovákov atraktívne. Dokonca sa nedarí funkcie pre profesionálnych vojakov a poddôstojníkov naplniť ani v najelitnejšom útvare Armády Slovenskej republiky, teda v útvare špeciálneho určenia, kde na rozdiel od všetkých ostatných útvarov vojaci absolvujú výsadkový výcvik a dostávajú nezvykle vysoký príplatok k platu oproti ostatným príplatkom a aj tak nie sú schopní získať dostatok Slovákov. Ako sa s problémom profesionalizácie vyrovnáva táto vojenská stratégia, ktorú nám predložil pán minister spolu s vládou? Veď sľubuje, že zrušíme zákon a v roku 2006 už budú len profesionálni vojaci. Díval som sa znova, teda pri štúdiu do tejto stratégie z pohľadu profesionality a konštatujem, ukazujú, ako budú cvičení, ako budú vzdelávaní tí „profíci“, ako bude pre Slovensko dobré, že už budú všetci profesionáli. Nehovorí o tom, čo urobiť a ako zabezpečiť, aby ich bolo dosť, aby bolo možné zrušiť zákon o povinnej vojenskej službe. Ani ako člen NATO nebudeme môcť zrušiť zákon o povinnej vojenskej službe, ak si nesplníme svoje záväzky dobrovoľníkmi do NATO. Ak nebude záruka, že budeme mať týchto dobrovoľníkov dosť aj naďalej. Inak sa môže stať, že sa staneme predmetom tvrdej kritiky alebo prestaneme byť týmto členom. Teda zasa stratégia pri riešení takého závažného kroku, ako je zásadná zmena ľudského činiteľa v armáde, nerobí strategický krok, ale kozmetický. Tým strategickým krokom by mala byť línia, čo urobí rezort, čo musí urobiť Národná rada, aby bolo možné potom toto uznesenie schváliť. Dovoľu-jem si tvrdiť, ak dva roky pred zrušením nebude vytvorený systém, aby bolo možné v armáde tak zaplatiť vojakov a také ďalšie podmienky vytvoriť, že ich bude dostatok, nie je možné zrušiť zákon ani zaviesť profesionálnu službu. A možno si to s ľahkosťou terajšia vláda uvedo-muje, lebo vie, že už v tom čase nebude ona. Ale ja som presvedčený, kým naša Národná rada nevyrieši vzájomný pomer úrovne platov a ostatných výhod pre všetky osoby platené štátom od základnej funkcie až po ministra, nemôže minister obrany ani náčelník Generálneho štábu svojvoľne alebo vo vlastnej právomoci nič urobiť, aby sa Slovákom chcelo slúžiť, znášať ťažkosti cvičení v snehu a v blate, znášať povinnosť byť vyslaný bojovať kdesi do zahraničia, kde možno príde o zdravie alebo o život. Lebo profesionála minister bude musieť mať právo vysielať na rozdiel od vojaka v základnej službe. Alebo musí minister pripraviť návrh a naša Národná rada prijať taký výnimočný zákon pre vojakov, že bude možné to, čo svetu hlásime alebo sľubujeme, že zrušíme povinnú vojenskú službu, musíme takýto zákon ministrovi utvoriť. A musíme potom ale vyriešiť, ako zabrániť, aby všetci policajti, ktorí budú mať možno o 5 tisíc menší plat a stáť na križovatke, kde im každý nadáva, aby nešli robiť veliteľov tankov, veliteľov obrnených transportérov alebo zdravotníkov, ale stáli na tej križovatke za biedny plat. Vážení, nepoznám ešte práce ani v Poľsku, ani v Čechách, ani v Maďarsku, na Slovensku nezačali úvahy o tom, už do toho bijem dávno, tak preto je moje verejné stanovisko, že teória o predbehnutí Českej republiky o rok v profesionalizácii je taká krásna, proste také zbožné želanie. Dovoľte mi, aby som v samotnom závere k tejto vojenskej stratégii z nej citoval. Mal som tu asi 12 poznámok, že budem citovať, ale postupne som ich vypúšťal. Nedá mi však, aby som neprečítal záver, ktorý považujem za záver učebnicový a som presvedčený, že autori omylom pripli list úplne z iného dokumentu, a to z nejakej dôvernej informácie, ktorú niekto komusi o tejto stratégii dal. Pretože sú tam také dve perly ducha. Je napísané, čo bolo zámerom vojenskej stratégie, a potom je tam napísané: „Vojenská stratégia“, to je štvrtý riadok zhora, „bola zámerne spracovaná tak, aby umožnila maximálnu flexibilnosť pri plánovacom procese v záujme vypracovania inovačných riešení zabezpečujúcich najlepšie bojovo spôsobilé sily, plne kompatibilné s NATO a udržateľné zo zdrojov poskytovaných od štátu“. Nedá mi, aby nepovedal, že tu použijem, keď pán kolega Danko dovolí, jeho ako klasika, Janko často hovorí: „i tak še dá i tak še dá“. Proste tu niekto prezradil, že je to napísané tak, že môžu si vojaci a minister robiť, čo chcú, stále to bude podľa vojenskej stratégie. No ale, vážení, hneď prvá veta tomu odporuje, pretože tá je tam správne. „Zámerom stratégie je definovať strategické vojenské smero-vanie“. A druhá veta hovorí: „Tudle“, ako hovoria Česi. Takže to je skutočne perla. Druhá je podobná. To nám vysvetľuje, aký je skutočný cieľ. Jeden nám prezentovali, jeden nám pán minister vykladá, vážení, tu je napísané a my to ideme schvaľovať: „Skutočným cieľom tohto dokumentu je uspokojenie súčasných požiadaviek kladených na ozbrojené sily pri zaručení bezpečnosti štátu“, a tak ďalej. Ja tvrdím, že tam vypadlo slovo súčasných politických požiadaviek a koho. To je skutočne ďalšia perla tohto dokumentu. Zrejme obe vety sa tam dostali omylom alebo zo zlomyseľnosti. Ale treba čítať všetky dokumenty. Zrejme, vážené poslankyne, vážení poslanci, z dnešného kolektívu tvorcov tohto dokumentu už nezískame nič, aj keby sme vrátili tento dokument opakovane. A minister už potrebuje s ním ísť do Bruselu. Preto ani nám opozičným poslancom nezostane nič iné, iba ho schváliť, len prosíme, a to prosím koaličných poslancov, naši mi to sľúbili, nedávajte pozmeňujúci návrh k tejto stratégii, ktorý by mal znamenať škrtnutie úplne poslednej vety tejto stratégie. Tam je totiž napísané a citujem, že: „Vojenská stratégia bude upravená a doplnená vtedy, keď si to vyžiadajú zmeny v bezpečnostnom prostredí“. A žijeme vo vyhlásenej vojne? Pokračujem v citácii: „v životných záujmoch Slovenskej republiky a v dostupných zdrojoch určených na obranu“. Ja som presvedčený, že skutočné životné záujmy Slovenskej republiky budú docenené a zhodnotené alebo proste vyvodené z toho závery hneď po najbližších voľbách. A preto vás prosím, nerušte túto poslednú vetu, je snáď najlepšia, ktorá v tomto dokumente je. Ďakujem. (Potlesk.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem pánu poslancovi Andrejčákovi, ktorý vystúpil v rozprave. Na jeho vystúpenie je päť faktických poznámok. Posledný je pán poslanec Robert Fico. Končím možnosť prihlásiť sa do faktických poznámok. Prvý je pán poslanec Húska. Pán poslanec Húska nie, pán poslanec Gajdoš. J. Gajdoš, poslanec: Ďakujem, pán predsedajúci, za slovo. Na margo autority a disciplíny vojenského profesionála by som chcel poznamenať, že by malo platiť to, čo platilo za Čepičku podľa A1.1 platil článok 1, keď veliteľ mal vždy pravdu. Ak tento článok neplatil, platil článok 2, ktorý hovoril, že ak neplatí článok 2, platí článok 1, čiže veliteľ má vždy pravdu. Ale nie toto malo byť predmetom mojej faktickej poznámky. Ja súhlasím s konštatovaním pána poslanca Andrejčáka, že jedna z najslabších pasáží tejto vojenskej stratégie je otázka definície a stanovenia úloh pre vzdušné sily. Nedivím sa tomu, pretože do dnešného dňa sme do parlamentného výboru pre obranu a bezpečnosť od ministerstva obrany nedostali koncepciu rozvoja vzdušných síl. Vyhlásenia kompetentných funkcionárov, ktoré odznievajú v súčasnosti v médiách, sú zarážajúce, pretože sú svedectvom ich absolútnej nepripravenosti a profesionálnej neschopnosti pripraviť a predložiť takúto koncepciu. Štátny tajomník ministerstva obrany kedysi tvrdil, že vzdušné sily Armády Slovenskej republiky musia tvoriť letecké sily, ktorých základom budú podzvukové lietadlá. Dnes už toto tvrdenie neplatí, už sa prerodil, pretože, samozrejme, za predchádzajúcim konštatovaním boli isté záujmy. Dnes už tvrdí, že to musia byť nadzvukové stíhacie lietadlá, takže... (Zvuk časomiery.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pani poslankyňa Dubovská. D. Dubovská,  poslankyňa: Ďakujem, pán predsedajúci, za slovo. Dovoľte mi, aby som povedala pár poznámok k tomu, čo predrečník spomínal. Podľa môjho názoru v prvom rade chcem povedať, že tento dokument je dobrý, je koncepčný a ďalej sa v ňom rozvíja filozofia, ktorú sme už začali schvaľovať v predošlých dvoch dokumentoch, a to v bezpečnostnej a v obrannej stratégii. A myslím si, že tam sme dospeli k dohode a ku vzácnej zhode. Deklarujete záujem o integráciu do NATO, ale  musíte cítiť potrebu prijať i takýto dokument, reformy sú potrebné a naša súčasná armáda nezodpovedá potrebám súčasnosti. Slovenská republika je päťmiliónový štát a my by sme podľa vás potrebovali armádu, akú má možno USA alebo Veľká Británia a vzdušné sily zrejme tiež v tejto norme. Treba sa teraz veľmi sústrediť na to, ako ste spomínali, že v 1993 ste tiež museli stavať na tom, čo máme. A čo máme my? Zdedenú starú, zastaralú techniku, ktorá sa nedá používať, ktorá nie je kompatibilná. My chceme predsa vybudovať armádu modernú, prezbrojenú, interoperabilnú a kompatibilnú s výzbrojou NATO, ktoré je predsa naším aj vaším cieľom. Je výsostný cieľ Slovenskej republiky sa tam začleniť. Boli ste na seminári, spomínali ste, kde sa hovorilo o dokumentoch, ktoré sa údajne stále produkujú. Ale spýtali ste sa aj to, ako sú hodnotené tie zo strany Slovenska. Dozvedeli by ste sa o tom, že sú veľmi reálne a sú veľmi chválené. Taktiež ešte chcem zdôrazniť potrebu presného čísla stanoveného na investície, teda 1,89 HDP do armády. Je to veľmi potrebné, lebo aj cez tieto čísla sme porovnávaní a hodnotení. Ďakujem. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pán poslanec Drobný.