Poliačik, Martin, poslanec NR SR (2014-06-11):
Ďakujem, pani podpredsedníčka. Ono to už tak chodí, že ja väčšinou ako spravodajský hromozvod sa tu dostanem náhodou k nejakému zákonu a ma to zaujme, tak si potom nemôžem pomôcť. My už sme absolvovali takúto situáciu v minulosti, keď ste navrhovali priamu voľbu generálneho prokurátora, takže nebudem sa k tomu vracať. Vyjadrím sa iba k pár veciam. Súhlasím s tým, že by sme mali mať základné kamene volebného systému definované v ústave. Nie nutné tie základné kamene, ktoré sú súčasťou tohto návrhu, ale nejaké základné kamene, napríklad systém výpočtu mandátov by som veľmi ocenil, keby bol ústavne ochránený, ale keby bol najprv spravený tak, že je spravodlivý a nie plný nezmyslov, ako je to dnes. Ak by sme dokázali sa dostať do situácie, že by sme našli prierezovú zhodu celého politického spektra, že, áno, toto považujeme za dobrý, spravodlivý systém, ktorý nikoho nezvýhodňuje, lebo pravda je taká, že my sme teraz dedičmi naozaj pokrivenia aj pravidiel, aj územnosprávneho členenia v mnohých ohľadoch. Či už to bolo vytváranie nezmyselných okresoch typu Ilava kvôli tomu, že tam mal Mečiar tak vysoké zastúpenie u voličov, alebo nezmyselné kraje, ktoré sa tiahnu od južnej hranice až na Záhorie len kvôli tomu, aby tam nebola väčšina Maďarov. Proste toto všetko máme ako dedičstvo sprostých rozhodnutí, vyslovene, ktoré ak by sme mali podľa toho to premietnuť do volebného zákona, tak asi niekde urobíme niekomu krivdu. To znamená, že najprv napraviť tieto historické chyby a potom sa venovať tomu, že by sme mohli nejakým spôsobom zohľadniť proporčné rozdelenie v tom, ako sú volení zástupcovia, považujem za dobrý nápad. K tým referendám. My sme si to zažili. 350-tisíc podpisov je naozaj akože mrte driny. Ako to je veľa práce, zvlášť, keď to stojí na dobrovoľníkoch, tak to bolo niekoľko mesiacov v horúčavách aj v mrazoch po celom Slovensku. Boli dni, keď to išlo po tisíckach, boli dni, keď to išlo po stovkách, a ku koncu už sme každý jeden petičný hárok museli ťahať z regiónov, aby sme tých 350-tisíc mali, ale vyzbierali sme ich. Ja v zásade som chronický optimista, pán kolega. Ja to mám priamo až ako diagnózu. Ja vždy verím v tom, že je dobré, a dokonca aj pri tom, že tu bol Gašparovič desať rokov priamo zvoleným prezidentom, aj pri tom, aké preferencie má SMER v tomto štáte, ja ľuďom dôverujem. Ja ľuďom dôverujem. Je pravda, že tá dôvera býva z času na čas ohýbaná práve výsledkami volieb napríklad, alebo prieskumom, ale stále im verím. A v zásade nemám ani nič proti tomu, aby sme dobré nápady zo zahraničia prenášali nejakým spôsobom do toho nášho systému. Ja aj tej vašej takej republikánskej, evanjelizačnej činnosti celkom fandím. Mne sa to páči. Aj keď pri niektorých treba potom korigovať, asperačná zásada je jedna vec, trikrát a dosť je druhá vec. No to, že súčasný Trestný zákon niekedy je, že sa konkrétny človek môže dostať do situácie, keď na základe troch blbostí je ten trest príliš prísny. Ja viem, že vy zase poviete, nájdite mi ho a ja by som mohol hľadať, ale pri asperačnej zásade sa snáď môžme zhodnúť na tom, že po korekcii Ústavného súdu už to môže byť skôr viacej namieste, než to bolo predtým, že boli sudcovia tlačení niekedy do rozhodnutí dikciou zákona, ktoré neboli úplne spravodlivé, aj keď voči tomu páchateľovi. Takže ešte raz. Ja tomu fandím, aj ľuďom dôverujem a dal by som do pozornosti dva druhy komunikácií, kde ten prvý sa mi páčil a ten druhý sa mi nie úplne páčil. Ten prvý bol, keď sa o volebných kódexoch začalo rozprávať za vlády Ivety Radičovej. Prierezová pracovná skupina na ministerstve spravodlivosti, na ministerstve vnútra, sorry, fungovala pomerne dobre. Boli tam zástupcovia SMER-u, boli tam zástupcovia všetkých politických síl, pracovalo sa systematicky, išlo sa bod po bode a z tej by bolo vzniklo niečo, čo si viem predstaviť, že by bolo potom v zákone napísané a dokonca aj ústavným zákonom potvrdené. Ale to, čo sa nám stalo teraz s volebnými zákonmi, narýchlo vždycky zvolávaná skupina, ktorá nemala vždy úplne dobre daný program. Obidvaja sme na nej párkrát sedeli, sme sa tam pozerali na seba s ministrom a čakali sme, kto, čo, komu povie a nakoniec z toho vzniklo to, čo tu vzniklo, že nám prišlo ďalších desať pozmeňovákov a zase sa točíme okolo tých istých vecí a budeme mať otvárané volebné zákony znovu. To je zase systém práce, kde keby na konci mala byť bodka, že však sme sa na niečom zhodli a teraz tomu dajme deväťdesiatku hlasov, si myslím, že by nebol úplne dobrý postup. Takže tento spôsob podávania ústavných zmien je pre mňa viacej tým, čo ste hovorili, že otvorením témy, nech sa o nej rozpráva a hlasuje dajme tomu sedemkrát, než snahou o reálnu zmenu toho zákona. Takže ja to skôr beriem ako otvorenie diskusie. Skôr to beriem ako signál k tomu, že by sme mali sa zamyslieť nad tým, čo má byť v ústave ošetrené ako základ volebného systému. Beriem to ako ďalší signál k tomu, že by sme sa mali zamyslieť nad tým, či by sme mali zmeniť volebný systém tým, že by bol viac, že by boli viacej zahrnuté sily regiónov, než sila straníckych centrál, ktorá dnes dominuje. Beriem snahu vnášať prvky priamej demokracie aj do kreovania orgánov, ako je napríklad Súdna rada. A čo sa týka spájania volieb a referenda, v zásade s ním nemám problém. Vtedy, keď to bolo naposledy, tak ony boli tie procesy úplne oddelené. Bola jedna volebná miestnosť pre prezidentské voľby, druhá volebná miestnosť pre referendum. Nie moc sa ušetrilo, lebo sa v podstate urobili v ten istý, v ten istý deň. V ten istý deň sa urobili dva úkony, možnože na distribúcii lístkov alebo tej priľahlej logistike sa mohlo niečo ušetriť, ale v zásade to zrejme veľa nebolo. Takže ako otvorenie diskusie o mnohých témach tento návrh vítam, ale na to, aby mohol byť braný vážne s tým, že naozaj ho ideme pretlačiť do druhého čítania a ideme ho pretlačiť do tretieho čítania a že by sme ho nakoniec aj schválili, si myslím, že tá diskusia doteraz ešte dostatočná nebola a mnoho z tej diskusie ešte budeme musieť všetci, ako sme tu, absolvovať. Ďakujem.