Beblavý, Miroslav, poslanec NR SR (2012-09-20):
Vážená pani predsedajúca, ďakujem veľmi pekne za slovo a, vážené kolegyne, vážení kolegovia, dovoľte mi vystúpiť k tejto novele v druhom čítaní. Okrem určitého všeobecnejšieho stanoviska si dovolím následne aj predniesť niekoľko pozmeňujúcich návrhov. Novela, ktorú vám vláda predložila a o ktorej dnes rokujeme, obsahuje viacero návrhov, ktoré sú dôležité a o ktorých treba diskutovať. A viem, že aj po diskusii s kolegami v opozícií sa k ním vyjadríme, preto si dovolím v záujme neduplikovania sústrediť sa na jeden z nich, ten, ktorý ja osobne považujem v tej novele za najpodstatnejší. A to je návrh, ktorý chce dať právomoc vyšším územným celkom, teda samosprávnym krajom, aby rozhodovali o tom, ktoré školy vrátane cirkevných a súkromných, ale aj verejných môžu a nemôžu otvárať prvé triedy, teda v podstate zákon, ktorý samosprávnym krajom umožní zatvárať školy. Aby sme to povedali úplne, úplne ľudovo, teda konkrétne stredné školy, aby sme boli presní. Myslím si, a to sme aj mali aj v prvom čítaní, že tak ako je ten návrh predložený, je veľmi zle pripravený a je nebezpečný a tie dôvody vychádzali z toho, že v pôvodnom návrhu, ktorý nám vláda predložila bolo konkrétne napísané: „VÚC určuje všeobecne záväzným nariadením po prerokovaní v krajskej rade pre odborné vzdelávanie a prípravu počet tried prvého ročníka stredných škôl vo svojej územnej pôsobnosti pre prijímacie konanie v nasledujúcom školskom roku v súlade s regionálnou stratégiou výchovy a vzdelávania v stredných školách, analýzami a prognózami o vývoji trhu práce.“ V prvom čítaní sme sa, myslím, viacej pokúsili presvedčiť pána ministra, že tento návrh nie je dobre urobený hneď z dvoch dôvodov. Prvý je ten, že organizovať sieť stredných škôl podľa toho, čo úradníci odhadnú, sa stane na trhu práce o 5 rokov, nie je ani prakticky možné a nie sú na to ani kvalifikovaní, uviedli sme, uviedol som aj ja osobne niekoľko príkladov zo sveta, ako sa o to pokúšajú a s pomerne akými chabými výsledkami a hlavne sme teda vysvetľovali, že keďže škola vychováva deti na nie na 5 rokov, ale na 40 rokov, tak oveľa dôležitejšia je celková kvalita vzdelávania, ktoré tie deti v škole dostanú, ako to, ako konkrétny odbor, ktorý študujú, ktorý v mnohých prípadoch o 10-20 rokov už ani na trhu práce nemusí existovať, ako to vidíme aj v súčasnosti pri dnešných ľuďoch v strednom a mladšom strednom veku. To znamená, nenamietali sme, teda aspoň ja za seba som nenamietal proti potrebe sieť meniť, sieť optimalizovať, ale namietal som proti tomu, aby sa optimalizovala na základe nekvalifikovaných a prakticky ale nemožných krátkodobých predpovedí vývoja trhu práce. A druhá vec, ktorú som namietal. Viem, že viacerí namietali, bol ten spôsob, pretože ten spôsob nie je odborný v tom návrhu, ale je politický. Rozhoduje o tom teda trojpätinová väčšina v zastupiteľstve a je legitímna otázka, kedy má byť rozhodovanie politické a kedy má byť odborné, a tak ako nikto z nás, keď je chorý, nejde na miestnu organizáciu SMER-u alebo aj SDKÚ sa spýtať, čo má robiť, ale ide k lekárovi, a keby nejaká miestna organizácia skúsila určovať alebo aj miestny VÚC, akú liečbu má použiť na svoju chorobu, tak, myslím si, že by sme sa všetci zhrozili a takisto sú potom otázky politické, napríklad, či chceme vyššie dane, alebo nižšie dane, kde, samozrejme, má to tiež svoj odborný rozmer, ale nakoniec sa o tom musí rozhodnúť politicky, pretože o tom je naša demokracia. To, čo som sa pokúsil v tom prvom čítaní povedať a zdôrazním aj dnes, je to, že rozhodovanie zastupiteľstva VÚC a teraz je ľubovoľne mne je jedno, aké je jeho zloženie, je v prvom rade politické a na to tam to zastupiteľstvo je, ak dávame niečo do pôsobnosti zastupiteľstva, chceme, aby sa o tom rozhodovalo politicky, a to v prípade siete škôl nie je veľmi správne. Myslíme si, že sieť škôl a takéto rozhodovanie o tom, ktoré školy majú a nemajú perspektívu, by sa politicky nemalo robiť a malo by sa robiť odborne. To sme povedali v prvom čítaní a pán minister, nechcem ho citovať, lebo priznám sa, že nepamätám si ten presný výrok, ale vo svojom vystúpení reagoval na to, že v nejakej miere sa bude snažiť reagovať aj na takéto pripomienky a zvážiť, čo je na nich možno racionálne a čo nie. V druhom čítaní vo výbore školskom pani kolegyňa Obrimčáková, sediaca tu po mojej pravej ruke, ako spravodajkyňa zákona predložila pozmeňovací návrh, ktorý okrem toho, čo už v zákone doplnil určité konkrétne kritéria, na základe ktorých by sa mali vyššie územné celky rozhodovať, mňa to potešilo hneď z dvoch dôvodov a ja som za ten návrh pani poslankyne vo výbore hlasoval a ten návrh je dnes v spoločnej správe výborov. Potešilo ma to, jeden dôvod bol ten, že konečne vôbec pribudli kritéria, to znamená, že zvýšila sa miera objektívnosti aj právnej istoty zriaďovateľov škôl, žiakov, učiteľov, rodičov, že nie, ako sa dohodnú poslanci vo VÚC-ke jeden rok tak, druhý rok onak, ale podľa aj určitých objektívnych kritérií by to tak malo byť. To znamená, ten, kto je dobrý, nebude sa musieť báť, či si to vie vybaviť, alebo nevie si to vybaviť. A druhá výhoda, ktorá z toho bola, bolo, že tie kritériá naozaj odišli od úzko poňatého chápania trhu práce, krátkodobého trhu práce ako rozhodujúceho činiteľa našej vzdelávacej sústavy k určitému komplexnejšiemu chápaniu, kde sa berie do úvahy aj kvalita školy, jej výsledky od olympiád cez prospech, cez celoštátne testovanie, úspešnosť na vysokých školách, úspešnosť na trhu prácu. Teda trh práce zostáva, ale je jeden z viacerých indikátorov posúdenia kvality školy v tomto návrhu. Všetko toto sa mi páčilo, preto som to aj podporil. Musím však konštatovať, že stále zostáva jeden základný problém a pokiaľ sa nám ho nepodarí v tomto druhom čítanie vyriešiť, tak aj tento dobre mienený pozmeňovák pani poslankyne Obrimčákovej nedosiahne svoj účel. A ten problém je rozhodovací proces. Rozhodovací proces totiž zatiaľ zostáva nedotknutý a ten rozhodovací proces je v návrhu zákona asi nasledovný. Vyšší územný celok svojou väčšinou prijme všeobecne záväzné nariadenie, ktorým rozhodne. On povie, škola A otvorí triedu, škola B neotvorí triedu. Je to veľmi konkrétne nariadenie. Vyšší územný celok podľa toho návrhu, ktorý predkladá pani Obrimčáková, by mal vziať do úvahy aj tie kritériá, ktoré sú tam popísané, ale neexistuje nejaký spôsob, ako to overiť, preskúmať, resp. prípadne, že sa to nestane, to zvrátiť. Jediný spôsob, ktorý tam je, je povedané, že pán minister môže vo verejnom záujme schváliť aj ďalšie triedy. Nie sú tam ani pre pána ministra žiadne ďalšie kritériá, kompetencie, procesy, nič tam nie je popísané. Je to taký ten spôsob dobrého cára, ktorý teda môže zasiahnuť, keď uznáva za vhodné. To znamená, že to, k čomu dospejeme, bude, že vyšší územný celok rozhodne, rozhodne podľa svojich nakoniec politických kritérií, keďže je to politické rozhodnutie politického orgánu zastupiteľstva a v prípade, že to nevypáli najlepšie, napr. mediálne alebo politicky, alebo že daná škola má mocného sponzora, alebo svojho mocného kmotra, tak dobrotivý pán minister môže zvážiť a môže teda tiež bez akéhokoľvek procesu rozhodnúť, že tak predsa len týmto ešte nejakú triedu otvorím. Takto je to v tejto chvíli v spoločnej správe a v pôvodnom návrhu zákona. Priznám sa, že ak niečo charakterizovalo túto republiku 22 rokov, s nejakými menšími prestávkami aj spätnými chodmi, najmä za vlády Vladimíra Mečiara, tak to bol práve posun od viery v dobrotivého cára a dobrých krstných otcov v prospech jasných pravidiel a objektívnych kritérií. Nie vždy tá cesta bola jasná. Niekedy sme sa z nej vracali. Ale ak si pozriete, čo sa stalo, tak táto cestu tu bola. Dnes, dnes ju ideme zvrátiť a ideme to nechať na dobrotivých cárov a dobrotivých krstných otcov a hoci väčšinou tí ľudia, ktorí chcú využiť nejaký zákon, si väčšinou počkajú na jeho schválenie, predtým než začnú využívať jeho kompetencie spôsobom, ktorý sa verejnosti páčiť nebude, tak niektorí úradníci, možno aj politici sú natoľko dychtiví po tomto zákone, že už sa prezradili trošku aj dopredu. Máme príklad z vyššieho územného celku v Nitre, kde už vyšší územný celok, odbor školstva napísal tejto súkromnej odbornej škole v Kollárove, aby neprijímala silnoprúdových mechanikov s odôvodnením, že ponuka uvedených programov v regióne prevyšuje dopyt žiakov aj trhu práce, hoci firmy z regiónu tvrdia opak. To znamená, že dokonca ak by sme akceptovali, pán minister, váš pôvodne úzky pohľad na úlohu strednej školy len vo vzťahu k okamžitému dopytu trhu práce, tak ani tam to nesedí. Keby novela platila a keď novela bude platiť, tak rozhodnutím vúckarského zastupiteľstva toto bude posvätené, rozhodnuté. A možno nechtiac, ale o to úprimnejšie situáciu pomenoval aj môj kolega pán Goga, ktorý tu sedí s nami a je členom školského výboru, ale je aj teda v školskej komisii tejto župy, ktorý pre Hospodárske noviny doslova povedal, dovoľte mi citovať: „Podľa neho si VÚC-ka vie uvedomiť, kde má dobré školy a pokiaľ teda rozhodne, že táto škola je dobrá, že tie odbory sú perspektívne pre VÚC-ku, tak určite si otvorí a bude presadzovať predovšetkým svoje vlastné školy na úkor, bohužiaľ, aj súkromných škôl.“ Ďakujem, pán kolega, že ste to pomenovali veľmi presne a otvorene, a povedzme si ešte raz, čo to znamená. Znamená to, že tam, kde VÚC-ka uvidí, že niečo funguje v súkromnom alebo v cirkevnom sektore, tak namiesto toho, aby to podporovala, logicky to bude chcieť stiahnuť pod seba, ja teraz len parafrázujem pána kolegu Gogu, pokiaľ jej to čo len trochu prejde u dobrotivého cára pána ministra, tak teda ich zavrie alebo ich postupne obmedzí a otvorí si vlastné. Že nejde o fikciu, hovoria informácie z Košického kraja, kde vo väzbe na bilingválne stredné školy, gymnáziá, už tiež dostali tieto jedno či cirkevné, alebo súkromné signál od niektorých predstaviteľov VÚC, že majú zvažovať, čo do budúcnosti, lebo VÚC-ka si takéto ide otvoriť sama a, prirodzene, teda potom obmedzí tie súkromné a cirkevné. To znamená, máme proces, kde vďaka pani Obrimčákovej, a za to jej chcem ešte raz poďakovať, sú zapracované určité kritériá, ale keď sa VÚC-ka na tie kritériá vybodne alebo keď ich aplikuje povrchným spôsobom, alebo keď tam niečo napíše, a to niečo aj nemusí zodpovedať pravde v prípade konkrétnej strednej školy, dnes v tom zákone nie je proces, ako sa môže daný zriaďovateľ a daná škola brániť. Jediný proces je dostať sa k dobrotivému pánovi cárovi ministrovi. Preto nemôžem podporiť tento... (Ruch v sále. Krátka pauza.) Pán minister, prosím vás, neskáčte mi do reči, dobre? Vy taký zákon navrhujete. Ja tento zákon nepodporujem. Ja nie som za to, aby ani poslanci vo VÚC-ke, ani SMER-u, ale ani SDKÚ mohli takto rozhodovať bez kontroly. Mne je to úplne jedno, z ktorej strany sú. Ja na rozdiel od vás neposudzujem poslancov podľa toho, z ktorej sú strany, a nechcem im dať systémovú možnosť, aby mohli politicky rozhodovať o tejto téme bez kontroly a bez jasných kritérií. A teraz k záveru. To znamená napriek tomu, že vo výbore pani poslankyňa Obrimčáková tento návrh vylepšila a my sme to, ak sa pamätám, skoro celá opozícia aj podporili, tak treba povedať, že sme zatiaľ podporili len tupý nôž. Tupý nie preto, že tá samotná časť by bola zle napísaná, tie kritériá sú fajn, ale preto, že kritériá sú len tak vplyvné a mocné, ako je proces ich vymáhania. Inými slovami, ak napíšete kritériá, ale keď ich nikto nedodrží, nie je možno s tým nič robiť? Tak kritériá sú nanič. To znamená, neberte to osobne, pani poslankyňa, ale ten váš návrh je len polovica cesty a bez nej spadneme z toho nedostavaného mosta do priepasti rovnako ako bez neho. Preto si dovolím predložiť návrh, ktorý by to doriešil a ktorý keby sme schválili, tak si myslím, že by veľmi výrazne sa toto vylepšilo, pretože by sme nezostali odkázaní len na dobrotivú vôľu a svojvôľu politických orgánov, ale by sme ich prinútili trošku sa aspoň tomu venovať poriadnejšie. Konkrétne ten návrh je nasledovný: Doplniť v čl. I. v 9. bode § 3 ods. 2 tak, aby znel: „(2) Na návrh zriaďovateľa (odkaz 6a) strednej školy ministerstvo školstva preskúma, či samosprávny kraj pri určovaní počtu tried prvého ročníka stredných škôl podľa § 4 ods. 2 písm. c) primerane vyhodnotil a zohľadnil kritériá uvedené v § 4 ods. 2 písm. c). Ministerstvo školstva vyhovie žiadosti zriaďovateľa (odkaz 6a) strednej školy o zvýšenie počtu tried prvého ročníka, ak a) samosprávny kraj kritériá primerane nevyhodnotil alebo primerane nezohľadnil, alebo b) rozhodnutie samosprávneho kraja nie je z iných dôvodov preskúmateľné.“ Dovolím si len poznamenať na záver tohto pozmeňujúceho návrhu, že to je návrh vo vašej filozofii. Myslím v tom význame, že on akceptuje vôbec tú právomoc VÚC-ky rozhodovať o tom. On sa len snaží zabezpečiť primeraný kontrolný proces. To znamená, že to nie je zákon, aký by sme presadzovali možno my, keby sme tu teraz boli, situácia obrátená. To je návrh, ktorý akceptuje, že vy máte dnes parlamentnú väčšinu, máte vládnu zodpovednosť, rozhodli ste sa to riešiť týmto spôsobom aj s jeho rizikami. V poriadku. Nie sme tým nadšení, ale hovoríme, že aspoň dotiahnite váš vlastný nápad do konca. To je celé. To znamená, že nie je to nápad, ktorý by nejakým spôsobom filozoficky odporoval tomu, čo už bolo povedané. Je to len jeho, povedal by som, konkrétne a jasné a právne záväzné zhodnotenie. Z tohto dôvodu si dovolím požiadať o jeho podporu poslancov všetkých politických klubov. Dovoľte mi okrem tohto návrhu predniesť ešte ďalšie dva, ktoré sa týkajú predložených zákonov. Tieto návrhy boli už predložené na výbore školskom, kde pánom ministrom boli odmietnuté s takými zdôvodneniami, ktoré sa priznám, som celkom nevedel pochopiť. Ale možno pán minister medzičasom a niektorí ho k tomu, dokonca musím povedať, že som mal pocit, že aj vecne sme sa na nich zhodli, len možno je nejaký problém s formou, prípadne s predkladateľom. Ale práve preto si ich dovolím predložiť znovu a chcel by som poprosiť, aby sme o nich debatovali, pretože toto sú návrhy v oboch prípadoch, ktoré nemajú žiadny ideologický charakter, a preto si myslím, že by nemuseli byť predmetom nášho vzájomného politického súboja. Ten prvý návrh je k čl. IX, kde navrhujeme za bod 2 vložiť nové body 3 a 4, ktoré znejú: 3. V § 11 ods. 5 znie: „(5) Pedagogická dokumentácia školy alebo školského zariadenia uvedená v odseku 3 písm. g) až s) sa vedie v písomnej podobe alebo elektronickej podobe na formulároch, ktorých obsah schválilo a zverejnilo ministerstvo školstva.“ 4. V § 11 ods. 11 znie: „(11) Ďalšia dokumentácia podľa odseku 10 písm. a), b), c) a d) sa vedie v písomnej podobe alebo elektronickej podobe na formulároch, ktorých obsah schválilo a zverejnilo ministerstvo školstva.“ Zostávajúce body sa primerane prečíslujú. 2. Za bod 31 sa vkladajú nové body 32 a 33, ktoré znejú: 32. V § 108 ods. 1 v časti vety pred bodkočiarkou sa za slová „po predložení písomnej žiadosti“ vkladajú slová „alebo elektronickej žiadosti“ a slovo „tlačiva“ sa nahrádza slovom „formulára“. 33. V § 108 ods. 1 v časti vety za bodkočiarkou sa za slová „písomnú žiadosť' vkladajú slová „alebo elektronickú žiadost'“ a slová „s tlačivom“ sa nahrádzajú slovami „s formulárom“. Zostávajúce body sa primerane prečíslujú. Zmyslom tohto pozmeňujúceho návrhu je umožniť školám, aby svoju pedagogickú dokumentáciu viedli elektronicky, nielen papierovo, ako je to dnes. Situácia je taká, že školy dnes väčšinou už vedú dokumentáciu elektronicky, len práve na požiadavku zákona ju už musia aj pravidelne tlačiť, čím spotrebujú veľké množstvo papiera. Tento predkladaný návrh umožňuje to, aby tie, ktoré vedú papierovo a chcú viesť papierovo, ďalej viedli. To znamená, nejde nikoho nútiť, kto nemá počítače alebo nechce to dať do počítačov, aby to v nich viedol. Samozrejme, ak chce niekto mať papierové knihy, je to plne v jeho kompetencii. On len umožní tým školám, ktoré nechcú tlačiť každý týždeň, každých pár týždňov, aby to mali v elektronickej podobe a tlačili z toho len pre vlastné archívne potreby vtedy, keď to uznajú za vhodné. A tento návrh nemá žiadne negatívne finančné dopady na nikoho, pretože toho, kto sa nechce zmeniť oproti dnešku, k ničomu nenúti a má pozitívne dopady na tých, ktorí dnes používajú elektronickú formu a sú zákonom nútení popritom používať aj papierovú, že takto nútení nebudú. To znamená, že tento návrh má pozitívny finančný dopad na rozpočty škôl. A ako taký, si myslím, že by sme ho mohli podporiť. V prípade, že je predkladateľ neakceptovateľný, pán minister, teším sa, ako ho predložíte vy v nejakej ďalšej literácii. Ďalší pozmeňovací návrh, posledný, sa týka už aj trošku známejšej kauzy, aj keď nielen jej, martinského šesťročného gymnázia, kde máme nasledovnú situáciu. Pred mnohými rokmi sa na martinskom gymnáziu zriadil experimentálny program šesťročného vyučovania na gymnáziu ako experiment popri existujúcich štvorročných a osemročných gymnáziách. Tento experiment pokračoval dlhé, dlhé roky. Netrúfam si posúdiť, či ten čas je primeraný, alebo príliš dlhý, ale v každom prípade jedného dňa jeho experimentovanie skončilo, tak ako aj skončí, samozrejme, raz musí. Ministerstvo školstva následne už aj pod vedením nového ministra argumentuje, že kombinácia odborných a politických dôvodov nesúhlasí s tým, aby takáto forma školy bola súčasťou riadneho školského systému. Danými slovami, aby nám na Slovensku mohli vznikať okrem štvorročných gymnázií, osemročných gymnázií, aj šesťročné gymnázia. Keďže nie som hovorcom pána ministra, nebudem opakovať jeho argumenty, on ich určite povie sám dostatočne výrečne, prečo to tak nechce. Ale ja poviem za seba, že nemám problém s tým toto rozhodnutie rešpektovať. Teda ak súčasný minister nechce okrem štvorročných a osemročných mať aj šesťročné po Slovensku ako možnosť pre zriaďovateľov si zakladať, je to jeho právo. Čo je mne, ale ľúto, je, že súčasný zákon pri ukončení experimentálneho overovania umožňuje len dve cesty reálne. Jedna cesta je zavrieť aj ten experiment, ak teda sa nešíri ďalej, alebo ho šíriť do systému ako celku. Pán minister tým, že ho nechce šíriť do systému ako celku, a preto aj odmietol návrh kolegov Poliačika a Hrnčiara, ktorí tu predkladali, myslím, o jednu alebo dve schôdze dozadu, aby sa z toho stal systémový prvok. Tak tým pádom vlastne odsudzuje tú šesťročnú formu na tomto gymnáziu na zánik. Tento návrh, jeho cieľom a úmyslom je nájsť určitú strednú cestu a povedať, že ak ministerstvo nechce, aby nejaká konkrétna inovácia sa šírila ďalej z akýchkoľvek dôvodov, nemusia byť na ňu peniaze, nemusí v danej dobe ideologicky vyhovovať alebo jednoducho sú iné priority v tej chvíli. V poriadku, to je právo tých, ktorí majú legitímny mandát, ale prečo ničiť každú inováciu ešte aj tam, kde sa zabehla a zjavne existuje bez zásadnejších problémov už viac ako desaťročie. To znamená, chceme ponúknuť tretiu možnosť. A dokonca chcem povedať, že to nedávame ani ako povinnosť. Dávame to ako možnosť a ministerstvo školstva mohlo pri ukončení experimentálneho overovania mohlo povedať, že ďakujeme, nechceme z toho robiť systémovú inováciu, ale zároveň vy fungujete, fajn, zjavne je tu dopyt, je to kvalitné, je to fajn, ak si myslíme, že individuálne to je fajn, len nechceme z toho robiť systém, vy môžete takto ďalej pokračovať. Priznám sa, že zdá sa mi to ako veľmi ústretový kompromis voči tomu, aby sme aj tých, ktorí robia experimenty nedostávali do situácie, kde pokiaľ si nedokážu presvedčiť a vylobovať to, že ich experiment môže byť uplatnený na celom Slovensku neskôr, aby čelili v podstate neskoršej eutanázii, ak to tak môžem povedať, lebo to je ten dnešný systém: že buď vyhráte majstrovstvá sveta, alebo príde na vás ministerstvo školstva so smrtiacou injekciou. Myslím si, že tá zlatá stredná cesta, my povieme: nie ste majster sveta – alebo my to z politických dôvodov naozaj šíriť nechceme – ale žite ďalej, lebo ste splnili tieto nevyhnutné kritériá, latky, ktoré musíte, samozrejme, ak nesplnia, tak ich zavriete, to vám tam nechávame. Ale ak sú kvalitní, prečo ich zatvárať? Z tohto dôvodu si dovolím predniesť nasledovný pozmeňovací návrh, opäť k článku IX: Bod 1. Za bod 2 sa vkladá nový bod 3, ktorý znie: 3. V § 14 sa vkladá nový odsek 13, ktorý znie: „(13) Ministerstvo školstva môže na základe výsledkov a experimentálneho overovania rozhodnúť, že predmet experimentálneho overovania uplatní len v tej škole alebo školskom zariadení, kde sa experimentálne“ riadenie, overovanie, pardon, tam je preklep, prepáčte mi, „overovanie vykonalo“. Tam nastala technická chyba. Zostávajúce body sa primerane prečíslujú. Takže toto je posledný pozmeňovací návrh, ktorý si dovolím predniesť v rozprave. Dovoľte mi, ešte vopred povedať, že takisto podporujem aj pozmeňujúce návrhy, ktoré prednesú ostatní kolegovia z opozície – pán Vašečka a pani Žitňanská, myslím, že aj pán Fronc sa chystá, ktoré sme spolu prerokovali. A dovoľte mi na záver trošku politicky, lebo zatiaľ som sa snažil viac odborne tomu venovať, že opozícii sa dnes často vyčíta, že je rozbitá, že sa nevie zjednotiť, že nemá vlastné pohľady, návrhy, že je valcovaná tou kompaktnou 44-percentnou väčšinou, aj keď táto veta by asi maturitu z matematiky nezvládla, ale je napriek tomu politicky pravdivá. Preto si dovolím upozorniť na to, že tieto školské zákony dokázali to, čo tvrdíte, že sa nedá, a to je zjednotiť opozíciu. Pod tým návrhom, ktorý som predložil ja, ale aj pod tými návrhmi, ktoré predložia kolegovia ostatní, pán Vašečka, pani Žitňanská, pán Fronc, myslím, že niečo aj pán Poliačik chystá, ten tu nie je, sú v drvivej väčšine podpísaní všetci zástupcovia, teda nielen všetkých klubov, ale aj, nazvime to novotvarov a nových iniciatív. A sú pod ňou podpísaní práve preto, že sme chceli zdôrazniť, že bez ohľadu na možno aj osobné niekedy vzťahy, bez ohľadu na rôzne názory, tieto veci sú natoľko jasné a zrejmé pre nás, že sa na nich dokážeme bez väčších problémoch zhodnúť naprieč opozíciou. Je to snaha dať taký signál vám, pán minister, že ja úplne chápem a beriem, že nie všetko, čo opozícia povie, hoci aj vecne by to mohlo byť správne, sa prijíma. Ale skúste zvážiť, či keď naozaj sme sa dokázali zjednotiť na toľkých veciach a toľkých aj konkrétnych alternatívach k tomu, čo navrhujete, teda nielen kritika, ale aj alternatíva, či naozaj sa medzi tými všetkými bodmi nenachádza aspoň niekoľko, ktoré by ste prijať mohli. Ďakujem pekne.