R. Bauer, poslanec: (2009-02-17):
Košičan Marián sa z cesty gamblera zatiaľ dokázal vrátiť. Niekoľko mesiacov pokušeniu odoláva. Šikovný remeselník je zvyknutý tvrdo pracovať, jeho príjmy sú na slovenské pomery nadpriemerné. Má tri deti, pekný rodinný dom, manželku. A predsa nebol ďaleko od momentu, kedy by o všetko toto prišiel. Hrať na automatoch som začal asi pred piatimi rokmi, začína svoju spoveď Marián. Spočiatku šlo o malé sumy. Hrával som vždy iba v jednej krčme neďaleko nášho domu. Keď som už začal prehrávať ozaj veľké peniaze, chodil som vždy do inej herne. Stávalo sa, že som nechal v herni aj 5-tisíc korún. Občas sa prihodilo, že mi v peňaženke neostala jediná koruna. Patologické hráčstvo je choroba. Lieči sa rovnako ako iné ťažké závislosti v Ústave na Prednej Hore. Aj Marián tam strávil dva mesiace. Bol blízko totálnej katastrofy. Žena bola odhodlaná rozviesť sa, podala už návrh. Marián žil zhruba dva mesiace u rodičov. Jeho tradičným večerným rituálom bolo vyraziť si do mesta a zapadnúť do herne. Jedného dňa prešla trpezlivosť aj rodičov. Kategoricky mu oznámili, že ďalej u nich bývať nemôže. Úpenlivé Mariánovo prosenie dokázalo ešte poslednýkrát obmäkčiť manželku. Dala mu ešte jednu šancu. Zatiaľ nie som v takom štádiu závislosti, že mi na ničom nezáleží. Mám niekoľko takýchto známych. Nezáleží mi už na ničom. Kašlú aj na vlastné deti, automaty sú v ich živote najdôležitejšie. Ale ja milujem svoje deti, veľmi chcem, aby sme všetci žili pokojne a bez abnormálnych stresov, ktoré moji najbližší prežívali. Stávalo sa, že sme nemali ani na chlieb a museli nám ho kúpiť moji rodičia. Nikdy viac nechcem také trápnosti prežívať, zdrvene prezrádza muž, pre ktorého nie je problém krásne zarobiť, no automat na jeden záťah viackrát zhltol plácu za dva týždne tvrdej driny od svitu do mrku. Podrobil som sa liečbe na Prednej Hore. Bol to múdry krok, hoci som sa tomu dlho vzpieral. Keď raz máte nulovú šancu dostať sa k automatu, proste nehráte. Zoznámil som sa s viacerými ľuďmi aj s takými, ktorí sa závislosti zbavili a niekoľko rokov nehrajú. Ich životné príbehy sú naozaj tragické. Spoznal som aj smutné ľudské drámy s tragickým koncom, v ktorých bol ústrednou rekvizitou práve hrací automat, kladie namáhavo Marián slovo k slovu. Je jedným z približne 50-tisíc gamblerov na Slovensku, toľko ich je podľa odhadov odborníkov. Reálne číslo je pravdepodobne ešte o čosi vyššie. Neexistuje žiaden sociologický údaj, ktorý by bol pre všetkých chorobných hráčov spoločný. Hrajú muži aj ženy, mladí aj starí, bohatí aj chudobní, vysokoškolsky vzdelaní aj jednoduchí ľudia. Príbeh druhý. Kamil je úspešný 26-ročný muž, finančný maklér. Nikdy by nepredpokladal, že ho môže niekto či niečo úplne ovládnuť. No stalo sa. Ešte pred troma mesiacmi bol jeho svet zredukovaný na podsvietené políčka a primitívne melódie hracích automatov. Pripadali mu úchvatnejšie než Beethovenova Osudová. Jeho osudom sa na desať mesiacov stali hracie automaty. Keď sa jeho hráčska mánia vystupňovala do extrému, Kamil našiel v sebe silu vzoprieť sa. Zdôveril som sa svojmu najlepšiemu kamarátovi a ten so mnou zašiel psychológovi. Už tri mesiace sa ambulantne liečim zo závislosti. Ešte zďaleka nemám vyhraté. Voľný čas trávim úplne ináč než predtým. Mám čerstvú známosť. Nová priateľka netuší, čo mám za sebou. Stretávame sa takmer denne a ja by som veľmi chcel, aby sa to nikdy nedozvedela. Aby to bola raz a navždy uzavretá kapitola, pokojne rozpráva Kamil. Príbeh tretí. Štyridsaťdvaročný Jozef je rozvedený invalidný dôchodca s dvoma takmer dospelými deťmi. Väčšinu mesiaca je to obyčajný jednoduchý chlap, ktorý nie je ničím nápadný. V deň výplaty jeho dôchodku sa Jozef zmení na nepoznanie. Pravidelne každý mesiac zapadne aj s dôchodkom do herne a sadne si k automatu. Ja to robím pre zábavu. Nahádžem tam pár korún, zľahčuje svoju mániu. Keď si poviem, že nebudem hrať, vydržím aj rok, tvrdí pevným hlasom. Skutočnosť je iná. Vždy v deň dôchodku sa zašije do jednej prázdnej krčmy, ktorá je doobeda vymretá, a prehrá väčšinu svojho dôchodku. Známi z jeho štvrte ho majú za kreatúru, a keď ich svätosväte presviedča, že už dlho vôbec nehrá, rehocú sa. Jozef si nechtiac získal status šaša a slabocha, ktorého slovo nemá absolútne žiadnu váhu. Izoluje sa od ľudí, pretože sa v spoločnosti známych cíti menejcenný. Zároveň sladko sníva, predstavuje si, ako jedného dňa príde a všetkým poplatí. Získa si ich rešpekt. Spúšťačom niekedy býva túžba napraviť si zlú finančnú situáciu, vraví doktorka Ingrid Šefčíková, psychologička, ktorá lieči aj tento druh závislosti. Gamblermi sa teda často stávajú ľudia v sociálnej núdzi. Ale mám aj klientov, ktorí nikdy núdzou netrpeli. Majú nadštandardný príjem, napriek tomu začali hrať. Zväčša ide o ľudí vo veku od 20 do 35 rokov. Máloktorý gambler si uvedomuje, že sa dostal do chorobnej závislosti od hry. Väčšina z nich je presvedčená, že má všetko pod kontrolou. No ich príbuzní, partneri, priatelia vnímajú veci diametrálne odlišne. Patologický hráč postupne odsúva do úzadia všetko, čo je pre bežného človeka dôležité. Prácu, rodinu, záľuby. V jeho mysli sa uhniezdi nutkavá potreba hrať, ktorá vytláča všetko ostatné. Základným problémom gamblerov je to, že si nechcú pripustiť svoj problém. Popierajú jeho existenciu. Zvyčajne ich donútia vyhľadať odbornú pomoc partneri, príbuzní, priatelia. Je skutočnou zriedkavosťou, že ku mne príde človek sám od seba, uvedomujúc si, že potrebuje psychoterapiu, opisuje vnútorný svet gamblerov doktorka Šefčíková. Prvoradým cieľom odborníka je zistiť, v akom štádiu hráčskej závislosti sa pacient nachádza. Typickým javom býva to, že hráč zavádza, klame, nie je ochotný priznať, koľko peňazí prehral, koľko si napožičiaval. U mojich pacientov sa táto suma najčastejšie pohybuje od 50 do 200-tisíc korún, no sú aj prípady, kedy je dlh vyšší, konštatuje doktorka Šefčíková a dodáva. Ak klient pochopí, že hráčska závislosť je jeho závažným osobným problémom, spravil prvý krok. Samozrejme musí urobiť ešte veľa ďalších. Gamblerstvo ľudia vnímajú ako zvláštny, osobitný typ závislosti. Pretrváva názor, že hráčska závislosť je výlučne psychickou záležitosťou. Narkoman či alkoholik je predsa závislý od návykovej látky, kým gambler nie. Rada by som to dala na pravú mieru, upozorňuje doktora Šefčíková. Gambler v rozvinutom štádiu závislosti môže trpieť vážnymi psychickými problémami rovnako ako narkoman alebo alkoholik. Silné depresie, úzkostlivé stavy, samovražedné sklony. Neprestajné nutkanie hrať. Pravda, všetky tieto príznaky dokážeme čiastočne zmierniť aj vhodnými liekmi. Ale ťažisko liečby spočíva v dlhodobej systematickej psychoterapii, približuje jednu stránku liečby psychologička. Štatistika uvádza, že komplexná odborná liečba je úspešná u 40 % gamblerov. Tí sa k hre už nevrátia. U ostatných sa skôr či neskôr vyskytne recidíva a veľa z nich končí opäť v bludnom kruhu prehier, pôžičiek a večných dlhov. Po úspešnej psychoterapii ešte zďaleka nemáme vyhrané, zdôrazňuje doktorka Šefčíková. Aj po ukončení liečby hrozby pretrvávajú. Existujú aj povolania, ktoré sú pre gamblerov vysoko rizikové. Trebárs, ak pracujú ako zástupcovia obchodných firiem, majú možnosť narábať s peniazmi.