P. Masácová, poslankyňa: (2003-01-15):
Členstvo Slovenska v NATO je životným záujmom Slovenskej republiky, vyplýva to aj z Bezpečnostnej stratégie Slovenskej republiky, ktorú schválilo 115 poslancov, to je viac ako ústavná väčšina, dňa 27. marca 2001 v Národnej rade, teda tu v parlamente. O vstupe Slovenska do NATO je politický konsenzus rozhodujúcich politických strán na Slovensku. Túto skutočnosť potvrdili občania Slovenskej republiky v nedávnych parlamentných voľbách, kde zo 70 % právoplatných voličských hlasov iba 6,32 % občanov podporilo v parlamente zastúpenú politickú stranu, Komunistickú stranu Slovenska, ktorá presadzuje vypísanie referenda o vstupe SR do NATO. Dosiahnutie členstva Slovenskej republiky v NATO je strategickou prioritou vlády Slovenskej republiky v oblasti zahranično-bezpečnostnej politiky, ktorá bola v rámci Programového vyhlásenia vlády Slovenskej republiky schválená Národnou radou. Národná rada tým vyslovila politickú dôveru vláde Slovenskej republiky a dala jej mandát na plnenie svojho programu. Z právneho hľadiska treba vstup Slovenskej republiky do NATO vnímať ako pristúpenie k mnohostrannej medzinárodnej zmluve, ktorou je v tomto prípade Washingtonská zmluva. V zmysle čl. 7 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky sa môže Slovenská republika s cieľom zachovať mier, bezpečnosť a demokratický poriadok za podmienok ustanovených zmluvou zaradiť do organizácií vzájomnej kolektívnej bezpečnosti. Tento článok schválila Národná rada v rámci novely ústavy v roku 2001. Pristúpenie Slovenskej republiky k Severoatlantickej zmluve nie je možné považovať za vstup do štátneho zväzku s inými štátmi, na čo sa vzťahuje obligatórne referendum v zmysle čl. 93 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky. Vstupom do NATO Slovensko nikomu a ničomu neodovzdá časť svojej suverenity, ako je to v prípade Európskej únie. Slovensko nebude nikým a ničím nútené zúčastňovať sa na medzinárodných operáciách či už NATO alebo Európskej únie, OBSE alebo OSN, ak to nebude v jeho záujme. Z toho vyplýva, že neexistuje žiadna ústavná povinnosť uskutočniť referendum o vstupe Slovenskej republiky do NATO. Na tento akt má plný mandát Národná rada Slovenskej republiky tak ako v mnohých ďalších prípadoch, keď Slovenská republika pristupuje k tzv.  prezidentským zmluvám, ktoré sú schvaľované nadpolovičnou väčšinou všetkých poslancov Národnej rady. Získanie pozvania Slovenskej republiky k prístupovým rozhovorom na pražskom summite NATO je ocenením záujmu Slovenskej republiky o členstvo v NATO a dosiahnutého pokroku Slovenskej republiky v procese prípravy na členstvo v aliancii. Vypísanie referenda v čase, keď sa majú  podpisovať prístupové protokoly, v ktorých sa pozvaná ašpirantská krajina zaväzuje dodržiavať princípy NATO a vyjadruje pripravenosť  splniť všetky záväzky a povinnosti vyplývajúce z členstva v NATO, politicky spochybňuje záujem Slovenskej republiky a doterajšie odhodlanie. Je to politický hazard s bezpečnosťou   našej krajiny, ktorá nemá inú reálnu alternatívu, ako je vstup do efektívne pracujúcej organizácie, ktorá je schopná zabezpečiť kolektívnu obranu svojich členov. Argument, že NATO nemá v priestore strednej Európy žiadnu úlohu, svedčí skôr o politickom hazarde s dôveryhodnosťou štátu ako o snahe o efektívne zabezpečenie národnej suverenity, stability a prosperity. Náklady, ktoré Slovenská republika vydáva na svoju obranu a ozbrojené sily Slovenskej republiky, sú potrebné, či Slovensko vstúpi do NATO alebo nie. Údaje však jednoznačne potvrdzujú, že kolektívna obrana je finančne podstatne menej náročná ako samostatná obrana, pretože krajiny spolupracujúce v systéme kolektívnej obrany si môžu navzájom  poskytovať kapacity, ktoré  by ináč nemali. Pozadím iniciatívy skupiny poslancov  za Komunistickú stranu Slovenska nie je vyvolanie vecnej diskusie o členstve Slovenska v NATO, ale realizácie svojho odporu voči tomuto kroku. Ani komunisti totiž nemôžu hovoriť, že priestor pre verejnú diskusiu k otázke členstva Slovenska v NATO nebol vytvorený alebo že by občania nemali možnosť sa vyjadriť k formulácii životných záujmov SR, tak ako sú uvedené napr. v Bezpečnostnej stratégii Slovenskej republiky, v Programovom vyhlásení vlády SR, príp. vo volebných programoch politických strán. Naviac, Komunistická strana Slovenska neponúka žiadnu inú alternatívu zaistenia bezpečnosti Slovenskej republiky. Je teda plne v našich rukách, v rukách poslancov Národnej rady, aby sme zhodnotili svoj mandát daný v septembrových parlamentných voľbách, aby sme prevzali na seba politickú  zodpovednosť za budúcnosť tejto krajiny, aby sme stanovili politicko-bezpečnostnú víziu krajiny, ktorá vedie k prosperite a stabilite štátu a k adekvátnemu postaveniu štátu v medzinárodnom prostredí. A tento cieľ splní iba vstup Slovenska do NATO a Európskej únie. V prípade neúspechu splnenia týchto cieľov budeme to práve my, poslanci Národnej rady Slovenskej republiky, ktorí počas svojho volebného obdobia doviedli krajinu k sebaizolácii a ohrozeniu jej bezpečnosti. Preto je jednoznačné – referendum nie. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, dovoľte mi,  aby som vás v mene poslaneckého klubu Slovenskej demokratickej a kresťanskej únie požiadala o zamietnutie návrhu poslancov Komunistickej strany Slovenska. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Písomne sa ďalej do rozpravy prihlásila pani poslankyňa Bollová. Zároveň je to posledná písomná prihláška. D. Bollová, poslankyňa: Ďakujem za slovo, vážená pani podpredsedníčka. Oslovujem vás milí kolegovia poslanci, milé poslankyne Národnej rady Slovenskej republiky, dovoľte mi, aby som v úvode  vyjadrila nespokojnosť s úrovňou rozpravy k prednesenému  návrhu. Počuli sme tu životopis, zážitky zo slepačej farmy, pán Mikloško nás strašil vojnou, teraz v poslednom vystúpení sme sa dozvedeli, že referendum je vlastne risk. My si to nemyslíme. Vystupujúci viacerí vysvetľovali, čo je NATO a prečo by sme tam mali vstúpiť a podobne. Zo všetkých vystúpení ale bolo cítiť strach zo straty moci, resp. z nemožnosti vzdať sa zodpovednosti za tento štát. Predložený  návrh  vychádza totiž nie iba z nášho volebného programu, ale hlavne z Ústavy Slovenskej republiky, ktorá inštitút referenda definuje ako prejav vôle ľudu  pri rozhodovaní o závažných otázkach štátu a jeho občanov. Vstup do NATO za takúto otázku považujeme. Moji predrečníci niektorí spomenuli, že vládna koalícia nezískala nadpolovičnú väčšinu hlasov voličov Slovenskej republiky, ale iba 29,1 %. Preto chceme, aby bolo rešpektované  základné demokratické právo všetkých občanov zúčastniť sa na správe štátu, v ktorom žijú. Ubezpečujem vás, že nám v žiadnom prípade nejde o lacnú popularitu. Myslím si dokonca, že hoci to hovoríte, sami tomu neveríte. Schválený štátny rozpočet na strane 26 ráta s výdavkom  na referendum o vstupe Slovenskej republiky do NATO v sume 100 mil. Sk. Preto výhrady voči nárastu výdavkov rozpočtu sú irelevantné. Občianska iniciatíva za referendum, ktoré  podporujeme a budeme ho sami financovať vo fáze tejto občianskej iniciatívy, prinúti prezidenta Slovenskej republiky, aby referendum vyhlásil. Ak Národná rada Slovenskej republiky neprijme náš návrh, dá občanom signál, že s nimi nesúhlasí, že vôľu ľudu neakceptuje a podporuje nesvojprávnu vládu, ktorá neobhajuje vlastný štát a záujmy jeho občanov. Národná rada Slovenskej republiky tak vyjadrí nesúhlas so snahou občanov uplatňovať svoje ústavné právo. Neprejaví tým vonkoncom svoju vlastnú nezodpovednosť, ak náš návrh prijme. Rozhodnutie o vstupe Slovenskej republiky do NATO je akt, za ktorý budeme niesť zodpovednosť nie iba pred históriou, ale  pred slovenským národom i ostatnými občanmi Slovenskej republiky. Preto chceme, aby sami rozhodli o tomto závažnom štátoprávnom akte v rámci rešpektovania princípov demokracie. A udivuje nás iba to, že chce túto zodpovednosť prebrať na seba vláda, dokonca v tomto prípade i Národná rada. Žiadame, aby náš návrh bol posudzovaný s najväčšou zodpovednosťou bez ohľadu na politické ambície, aby bol, prosím,  naplnením slovenský význam slov „demokracia“, čo je vláda ľudu, a „referendum“, čo je oznámenie toho, čo sa má stať. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pani poslankyňa Bollová bola posledná prihlásená písomne do rozpravy. Pani poslankyňa Navrátilová má faktickú poznámku. Ľ. Navrátilová, poslankyňa: Chcem reagovať na pani Bollovú, pretože  pôvodne som nechcela vôbec vystúpiť, pretože zdá sa, že spôsob rozmýšľania môj a pani Bollovej je natoľko odlišný, že sa nemôžeme zhodnúť v ničom, ale prinútil ma jeden výrok, že údajne máme strach zo straty moci. Ja vám zase, pani Bollová, tvrdím, že vaším motívom na vypísanie referenda je strach zo straty vplyvu na slovenskú spoločnosť, ktorý je síce teraz marginálny, ale po vstupe do NATO, keď sa ľudia   vžijú s hodnotami, ktoré vyznáva spoločnosť v NATO, bude tento vplyv ešte marginálnejší. Takže moje stanovisko k vašim vyjadreniam je také, že motívy máme každý iné, ale tie vaše motívy sú založené na strachu. Ďakujem. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pani poslankyňa Bollová bude reagovať, a tým aj končím možnosť  reagovať faktickými poznámkami. Potom otvorím možnosť hlásiť sa ústne do rozpravy. Pani poslankyňa Bollová. D. Bollová, poslankyňa: Veľmi kratučko by som chcela reagovať na to, čo sme si teraz vypočuli. Pani kolegyňa, dovoľte, aby som vyslovila presvedčenie, že nám nejde o strach zo straty vplyvu. Komunistická strana  Čiech a Moravy hlasovala proti vstupu do NATO a má 18 %. My vieme, aké sú nálady v obyvateľstve, a preto chceme, aby tie nálady mohli  v referende  obyvatelia prejaviť, o nič viac a nič menej nám nejde. Ďakujem, to je všetko. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: V tejto chvíli otváram možnosť prihlásiť sa do rozpravy ústne. Panie poslankyne, páni poslanci, hláste sa, ak máte záujem ústne vystúpiť v rozprave. Pani poslankyňa Dubovská, pán poslanec Hopta, pani poslankyňa Belohorská, pán poslanec Figeľ. Dobre, zároveň teda v tejto chvíli uzatváram možnosť hlásiť sa ústne do rozpravy. Slovo má pani poslankyňa Dubovská. D. Dubovská, poslankyňa: Vážené dámy poslankyne, vážení páni poslanci, ctení hostia, dovoľte mi, aby som hneď v prvej vete upozornila na jednu vec. My sa tu síce dnes bavíme o istej petícii, ale chcem upozorniť na to, že dnes hovoríme vlastne aj o vstupe do NATO, o veci definovanej v programovom vyhlásení aj súčasnej aj predošlej vlády, tak ako aj v programe zrejme všetkých strán až na niektoré výnimky, ako životnom záujme Slovenskej republiky. Viac tu povedali už niektorí kolegovia, nechcem sa opakovať v argumentoch a budem o to stručnejšia a sústredím sa len na doplnenie už len spomenutých argumentov. (Ruch v sále.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Prepáčte, pani poslankyňa. Dámy a páni, prosím o väčší pokoj v rokovacej sále. Prosím, venujte pozornosť programu. D. Dubovská, poslankyňa: Ďakujem, pani predsedajúca. 1. 1. sa konala slávnostná schôdza, na ktorej vystúpil pán predseda Hrušovský, ktorý vo svojej reči hovoril o vážnych a dôležitých míľnikoch v histórii Slovenskej republiky. Ja by som sa chcela vrátiť práve k tomu míľniku, ktorý sa začal v roku 1989, keď začal proces začleňovania sa vtedajšieho ešte Česko-Slovenska medzi demokratické krajiny a potom neskôr samostatného Slovenska, ktoré sa vyjadrilo, že chce zdieľať s nimi spoločné hodnoty ako politické, ekonomické, kultúrne, ale aj  bezpečnostné. Cieľom týchto všetkých  našich snáh bolo OECD, Európska únia, NATO a iné organizácie, v ktorých sme vlastne  túto našu snahu chceli inštitucionalizovať. K tomuto cieľu sme sa začali prepracúvať mravenčou prácou tímov a jednotlivcov, na ktorých chcem momentálne upozorniť, a patrí im veľká vďaka, lebo viem, že táto práca bola veľmi mravenčou. V minulom období, viem z vlastných skúseností, som presedela hodiny na plénach, kde pod každým pojmom, či už to bol pojem „terorizmus“ alebo to bol pojem „zásobovanie zbraňami“, alebo to bol pojem „biologické zbrane“, „chemické zbrane“, „zbrane hromadného ničenia“, bola skrytá obrovská agenda, ktorá bola nepostihnuteľná sedením počas dní. Investované hodiny tohto času, a neboli malé, podporili aj financie, ktoré tiež neboli malé. Chceli sme presvedčiť, že medzi tieto krajiny, ktoré zdieľajú spoločné demokratické hodnoty, patríme. Podporili sme to aj reformou armády, zároveň aj bezpečnostnou doktrínou, ktorá sa schvaľovala približne v tomto období minulého roku, keď sa schválili tri dokumenty. Bola to Bezpečnostná stratégia, Vojenská stratégia a Obranná stratégia Slovenskej republiky. Zároveň jednohlasne v tomto pléne prešiel aj ďalší dokument, ktorý sa volal Ozbrojené sily Slovenskej republiky 2010. Boli sme hodnotení ako krajina, ktorá pristúpila k svojej príprave na členstvo racionálne a reálne a začala sa na toto pripravovať. Chcem povedať, ako tu kolegyňa spomínala, že naša príprava a naše členstvo nás bude stáť veľa peňazí. Ja chcem, naopak, povedať, táto príprava síce nás momentálne isté investície stojí, ale v budúcnosti práve ňou ušetríme. Totižto naša armáda bude raz flexibilná, kompatibilná, interoperabilná, moderná a tým pádom aj menej nákladná. Napriek všetkému kampaň, ktorá bežala v médiách, a bolo do nej investovaných tiež nemálo finančných zdrojov, mala informovať občanov o tom, čo pre nich bude znamenať členstvo v NATO. Myslím si, že táto informácia bola k nim nedostatočne prenesená. Ja teda chcem zdôrazniť, že neodopieram ľuďom právo na to, aby sa vyjadrili k tak závažnej problematike, a teda k svojej budúcnosti. Ale ak ja sa chcem k niečomu vyjadriť, tak si k tomu najprv zozbieram čo najviac informácií, tak aby som sa potom čo najlepšie aj rozhodla. A preto si myslím, že práve iniciátori spomínanej petície, a teda aj neskôr referenda najprv mali informovať občanov o výhodách, o nevýhodách a dať im možnosť potom si vybrať, keď už museli. Ďalej by som chcela povedať, že referendum a petícia boli vyprovokované príliš narýchlo, a teda mám naozaj tiež pocit ako niektorí už kolegovia, ktorí to spomínali, že nejde o danie šance ľuďom na to, aby sa vyjadrili, ale skôr o lacné vytĺkanie si politického kapitálu na úkor nás všetkých. Ak sme tu rozprávali predvčerom alebo včera o vysielaní našej jednotky do misie do Afganistanu pod menom Trvalý mier, vystúpili tu kolegovia z Komunistickej strany a rozprávali o tom, že treba šetriť peniaze. Ale keď sa pozrieme, tak dnes práve touto petíciou a týmto referendom plným priehrštím peniaze našich občanov z vreciek ťahajú. Takže nechcem zneužiť tento argument, ale myslím si, že je to príliš drahý špás. A tiež musíme konečne jasne odpovedať na niektoré ďalšie otázky, ako ďalej a čo chceme. Ak teda jasne si odpovieme, že chceme ísť do NATO, musíme na seba za to zobrať jasnú zodpovednosť, je to totiž zaväzujúce. Ak ešte môžem ďalej podporiť argument, prečo vstúpiť do NATO a prečo nehazardovať s našou budúcnosťou, zatiaľ sme zistili, že jediná efektívna obrana je kolektívna obrana v rámci NATO. Individuálna obrana je príliš drahou záležitosťou, príliš drahým špásom. A na záver mi dovoľte odpovedať ešte na jednu vec. Som tu nielen za seba, a teda neprezentujem len svoj názor, ale na záver by som chcela povedať ešte názor strany Hnutia za demokratické Slovensko. Mali sme a máme v našom programe vstup do NATO. Tejto agendy sa mienime držať a mienime to ďalej podporovať. Rešpektujeme tú iniciatívu, ktorá vznikla, teda vypísanie petície, a následne referenda, ale pokladáme ju za zbytočnú iniciatívu, a preto našim voličom budeme odporúčať túto petíciu nepodporiť. V prípade ak by prešla, tak budeme iniciovať našich voličov a budeme sa uchádzať o hlasy našich voličov pre podporu pri vstupe Slovenska do NATO. A ešte ak dovolíte, taká P. S.: Rozhodnime sa, prosím, múdro. Ďakujem. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: S faktickou poznámkou sa hlási pán poslanec Husár. Zároveň uzatváram možnosť hlásiť sa s faktickými poznámkami. Pán poslanec Husár. S. Husár, poslanec: Ďakujem. Vážené kolegyne, kolegovia, myslím, že pani poslankyňa Dubovská vysvetlila náš postoj, ktorý chcem doplniť len o jednu skutočnosť. Skutočne pri hodnotení doterajšieho vysvetľovania vstupu Slovenska do NATO sme neurobili ani my ako politici, ani tí, ktorí sa tejto aktivity podujali, naozaj doposiaľ serióznu robotu. Silné emotívne pôsobenie dnes na občanov môže teoreticky priniesť aj záporný výsledok. A tí istí občania o rok, o dva roky za určitej situácie môžu veľmi tvrdo uvažovať o tých, ktorí ich do tejto pozície dostali. My preto, a o toto vás tiež žiadame, aby ste pochopili, hoci plne rešpektujeme právo občanov a aj právo Komunistickej strany na iniciovanie referenda, nechceme urobiť akýkoľvek krok, ktorý by hoci len hypoteticky ohrozil náš vstup do NATO. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pokračujeme v rozprave. Do rozpravy sa ďalej prihlásil pán poslanec Hopta, po ňom pani poslankyňa Belohorská. I. Hopta, poslanec: Vážené dámy, vážení páni, možno si ani dnes neuvedomujeme skutočnosť, ale dnes je naozaj historická chvíľa v tom, že po 13 rokoch od novembrových udalostí skladáme najväčšiu skúšku z demokracie. V jednej skúške, pri rozdeľovaní štátu, sme už prepadli na celé čiare. Dnes máme možnosť opraviť ju a urobiť reparát a dať občanom možnosť, aby zložili túto skúšku. Je na vás poslancov Národnej rady z koalície i z opozičných strán niektorých, aby ste sa rozhodli naozaj, ako povedala pani Dubovská, múdro, múdro, aby ste dali šancu ľuďom vyjadriť sa vo všeľudovom hlasovaní. Chcem len podotknúť, že možno si ani neuvedomuje skutočnosť, že pri dnešnom rozhodovaní rozhodujeme aj o budúcnosti. Rozhodujeme o tom, či možno niekedy na našom území budú okupačné vojská, či Slovenská republika bude zatiahnutá do bojov, nezmyselných bojov za záujmy určitého kapitálu. Vážené dámy, vážení páni, 70 % občanov Slovenskej republiky podľa Ústavu pre výskum verejnej mienky požaduje referendum. A preto, že to číslo je také, aké je, výsledky nemohli byť v našej slovenskej demokratickej tlači zverejnené. Aj taká je to demokracia na slovenský spôsob. Nás všetkých 13 rokov presviedčate o tom, akí my komunisti sme nedemokratickí, akí my sme tí, ktorí porušujú základné ľudské práva. Vážené dámy, vážení páni, dnes máte možnosť nielen v teórii, ale aj v praxi dokázať, že naozaj ste demokrati, že naozaj tie základné ľudské práva, a medzi tie patrí možnosť vo všeľudovom hlasovaní sa vyjadriť o dôležitých otázkach ďalšieho vývoja štátu, dáte možnosť dodržať Slovenskej republike. Ja viem, mnohí čítate noviny, popíjate kávu, poskytujete rozhovory, táto téma je pre vás cudzia, vás nezaujíma, vás nezaujíma, čo si myslia občania Slovenskej republiky, ste tu... (Hlasy z pléna.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pokoj, páni poslanci. I. Hopta, poslanec: Áno, nezaujíma vás to, pretože 70 % občanov chce referendum a vy napriek tomuto číslu chcete niečo úplne iné. To je údaj z Ústavu pre výskum verejnej mienky. Vážené dámy, vážení páni, vyzývam vás ešte raz, buďte nielen v teórii, ale aj v praxi demokrati, dajte možnosť občanom Slovenskej republiky vyjadriť sa v hlasovaní. Veď demokracia, to je vláda ľudu. Od ľudu ste tu odvodení, od ľudu tu sedíte v parlamente a mali by ste rešpektovať hlas ľudu, hlas občanov Slovenskej republiky. Viem, máte veľmi veľké obavy z toho, aby ľud nebol múdrejší než vládna koalícia, aby ľud tejto krajiny nepovedal niečo iné, než si praje hŕstka poslancov a členov vlády Slovenskej republiky, aby nepovedal niečo iné, než ste sľúbili krajinám NATO, predovšetkým Spojeným štátom americkým. Vážené dámy, vážení páni, chcem len podotknúť, že aj medzi členskou základňou vašich koaličných strán na východnom Slovensku sú členovia KDH, SDKÚ, ale aj HZDS, ktorí nám podpisujú petičné hárky. (Hlasy z pléna.) Aj členovia, áno, mám takéto informácie. Aj vaša členská základňa a vaši sympatizanti majú na mnohé veci iný názor než vy. Nebuďte odtrhnutí od života, zžite sa s realitou, aká je v Slovenskej republike, a podporte referendum o vstupe Slovenskej republiky do NATO. Bola tu reč a mnohí ste hovorili o spoločných hodnotách, ktoré zdieľajú krajiny NATO. Chcem vám povedať, že som sa o týchto spoločných hodnotách najviac presvedčil pred 2 rokmi v Juhoslávii. Boli to nádherné hodnoty, boli to zbombardované nemocnice, kde ohluchlo pri jednom výbuchu bomby 60 detí naraz. Boli to zbúrané domy, bolo to rozstrieľané čínske veľvyslanectvo. Dámy a páni, ja i komunisti sa k takýmto hodnotám nehlásime. My zdieľame predsa len iné hodnoty, hodnoty, ktoré vyhovujú väčšine občanov Slovenskej republiky. Vážené dámy, vážení páni, chcem povedať, že zavádzate skutočnosť aj o tom, keď hovoríte, že bez NATO nemôžeme ísť do Európskej únie. Romano Prodi vám 3-krát z televíznej obrazovky odkázal, nie, nie, nie, nie je to pravda, existujú aj krajiny Európskej únie, ktoré nie sú v NATO. A ich ekonomický rozvoj je normálny bez toho, aby boli v NATO. Ani vaše návrhy o tom, že prinesieme viac kapitálu, ak budeme v NATO, to tiež nie je pravda. Podstata všetkého, nechcem tu rozoberať plusy a mínusy NATO, je v tom, aby občanom tejto krajiny, ktorých my ako parlament reprezentujeme, dali sme možnosť, aby sa vyjadrili slobodne a ľudsky, či si želajú alebo si neželajú vstup Slovenskej republiky do NATO. Ja verejne prehlasujem, že som proti vstupu, ale na druhej strane, ako tu bolo povedané slovami predsedu našej strany, v plnej miere budeme rešpektovať rozhodnutie občanov Slovenskej republiky v referende. Buďte skutoční demokrati a dajte možnosť ľudu vyjadriť svoju vôľu. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pani poslankyňa Beňová, chcete mať faktickú poznámku? Takže s faktickými poznámkami sa hlásia pani poslankyňa Beňová, pán poslanec Drgonec a ešte pani poslankyňa Demeterová a uzatváram možnosť hlásiť sa s faktickými poznámkami. Najskôr teda pani poslankyňa Beňová. M. Beňová, poslankyňa: Ďakujem veľmi pekne, pani predsedajúca. Ja iba takú veľmi priateľskú radu mám pre pána Hoptu, že na základe našich vlastných skúseností nenechajte sa celkom zavádzať prieskumami verejnej mienky. Ďakujem. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pán poslanec Drgonec. J. Drgonec, poslanec: Dve poznámky. Pokiaľ ide o hodnoty rozstrieľaných budov v Juhoslávii, ja si pamätám na vlastnej skúsenosti na rozstrieľané budovy na Šafárikovom námestí, na Námestí SNP a neboli to americké zbrane, ktoré tie naše budovy rozstrieľali. Pokiaľ ide o druhú poznámku, Ústava Slovenskej republiky určuje počty poslancov, ktorí môžu schváliť zákon, ide o 39 ľudí, najmenej. Ide o 30 poslancov, ktorí môžu dať návrh na začatie konania pred Ústavným súdom, ústava má nedostatok v tom, že nelimituje počet poslancov najmenej, ktorí sa musia zhodnúť na požiadavke vyhlásiť referendum. Dvaja z nás môžu predložiť návrh na to, aby sa konalo referendum. Je vecou zodpovedného nakladania potom s takým návrhom, aby referendum  bolo naozaj vtedy, keď je opodstatnené. Tu beží spor medzi dvomi tábormi, či referendum má byť alebo nie. Ak naozaj 70 % občanov chce referendum, máme veľmi zjednodušenú úlohu, pretože tých 70 % požiada petíciou o vyhlásenie referenda a referendum bude. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pani poslankyňa Demeterová. M. Demeterová, poslankyňa: Ja by som len chcela povedať, pôvodne mi nestálo za to, aby som reagovala. Ale chcem sa priznať, že patrím k jedným z tých, ktorí skutočne pri týchto vystúpeniach poslancov za Komunistickú stranu čítajú noviny, pretože tieto argumenty sa opakujú, nie sú konštruktívne, a musím otvorene povedať, že ak si nevedia títo poslanci uvedomiť, že sa proti referendu vyjadrujú aj poslanci z opozície za HZDS aj Smer, tak asi potom musíme čítať noviny. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pokračujeme v rozprave. (Hlasy z pléna.) Pán poslanec, dám vám teda slovo, ale len upozorňujem, že keď aj chcete reagovať, tak aj vtedy sa prihláste. Ja som to zámerne takto nechala a prosím, keď chce ten vystupujúci reagovať na faktické poznámky, aby sa prihlásil. Takže ešte vám dávam možnosť reagovať. I. Hopta, poslanec: Čiže veľmi stručne. Po prvé, pani Beňová, my naozaj tým prieskumom neveríme, pretože ak by sme im verili, tak by sme neboli v parlamente. Dávali nám o 50 až 100 % menej, ako sme v skutočnosti získali. To je po prvé. Po druhé, čo sa týka tých rozstrieľaných budov od pána Drgonca. Áno, zdieľame tie hodnoty a odsudzujeme to. Preto nechceme byť v NATO. To je ďalšia vec. A po ďalšie. Pani poslankyňa, nestálo vám to za to reagovať, tak dúfam, že na budúce budete čítať aspoň tie správne noviny. Ďakujem. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pokračujeme v rozprave. Slovo má pani poslankyňa Belohorská, po nej do rozpravy sa prihlásil pán poslanec Figeľ ako posledný. I. Belohorská, poslankyňa: Vážená pani predsedajúca, dámy poslankyne, páni poslanci, dovoľte aj mne vyjadriť sa k niektorým otázkam, ktoré sú tu nastolené práve v súvislosti s uvedeným návrhom na vypísanie referenda. Aj napriek tomu, že pani poslankyňa Dubovská vyjadrila svoj názor za poslancov za Hnutie za demokratické Slovensko, predsa len sa aj ja ujímam štafetového kolíka, nakoľko je pani poslankyňa práve v delegácii pre NATO a v predchádzajúcom období som Hnutie za demokratické Slovensko reprezentovala v tejto delegácii ja. Myslím si, že práve predrečník, ktorý použil také rôzne argumenty alebo argumenty z rôznych košíkov, ukázal, že prieskumov raz sa môžeme držať, raz sa nemôžeme držať, podľa toho, ako nám to vyhovuje. Obvinil len určitú časť politického spektra, t. j. koalíciu, ktorá je zodpovedná za všetko, čo by sa aj mne ako opozičnej političke mohlo hodiť. Ale v tomto prípade chcem povedať, že ak teda chceme nastoliť určitú politickú kultúru aj v tomto parlamente, ak chceme hovoriť o demokracii, toto sú chyby, ktorých by sme sa nemali dopúšťať. Veľakrát nás občania konfrontujú so situáciou v ostatných krajinách V-4 a vyčítajú nám, že Slovensko nedrží krok napr. s Českou republikou. Ale práve aj otázka nášho vstupu do NATO možno je práve jednou z týchto otázok, o ktorých by bolo dobré v spoločnosti hovoriť. Myslím si, že v dnešnom období Slovensko je konfrontované s ťažkou ekonomickou a sociálnou situáciou. A v prvom rade musí sústrediť všetky svoje sily na vyriešenie týchto otázok, ktoré sú mimoriadne dôležité, lebo sa dotýkajú skutočne väčšiny národa. Otázky sú, teraz by som sa obrátila práve na kolegov z Komunistickej strany, pri štúdiu určitých dejinných súvislostí. Bol to, myslím, práve Lenin, ktorý začal hovoriť o metóde hlavného článku. Ak dnes hlavným článkom spoločnosti a prioritou je práve sociálna situácia, ekonomická situácia štátu, bolo by dobré, tieto otázky, ktoré sú na diskusiu, aby sme si nechávali pre seba alebo, tak ako povedal pán kolega Mikloško, aby brala za ne zodpovednosť vládna koalícia. Nakoniec, všetky politické programy, ktoré išli do volieb, práve v otázke vstupu do NATO a do Európskej únie boli dosť jednoznačné. Takže myslím si, že občania si vybrali. Občania si vybrali volebné programy a ja sama som sa veľakrát pri stretnutiach aj v malých dedinách, aj od ľudí, od ktorých by som to nečakala, som sa stretla s vyjadrením: „Viete, pani poslankyňa, my sme proti vstupu do NATO, ale veríme, že to bude pre Slovensko dobré, keď to hovoríte práve vy alebo keď to hovorí hnutie, ktoré chceme voliť.“ Takže mali by sme pristupovať k občanovi s touto mierou zodpovednosti, aké máme my informácie, ako sa vyvíja situácia momentálne, či už v Európe alebo v svetovej politike. Treba povedať jednoznačne, že Európa chce prevziať dominanciu aj v otázke vojenskej. A práve v tom musí nájsť spoločnú reč Európska únia spolu s vedením alebo s krajinami NATO. Ale nemyslím si, že 5-miliónové Slovensko je to, ktoré dnes má čas a má možnosti viesť prím práve v týchto otázkach. Myslím si, že skôr, naopak, by sme sa mali učiť od tých okolitých krajín, ktoré už predsa určitý náskok aj v členstve v NATO majú, a pozerať sa na to, aké výhody vieme pre Slovensko aj z tohto členstva získať. Treba ale vedieť aj o tom, a práve tu cítim svoju zodpovednosť stáť pred vami, pretože som sa zúčastňovala všetkých zasadaní za uplynulých 8 rokov, že dnes nestoja pred nami otázky vojenské, dnes viac stoja pred nami otázky civilných hrozieb, civilných hrozieb, ktoré sú práve v spojení s terorizmom. Otázka biologických a chemických zbraní nie je otázka tankov a stíhačiek. Táto otázka práve súvisí s vybudovaním laboratórií s očkovacími látkami a s pripravenosťou štátu spolupracovať s okolitými krajinami. Som o tom presvedčená, že Slovensko v dnešnej situácii, v akej sa jeho zdravotníctvo nachádza, nie je schopné samo bez spolupráce práve s týmito krajinami nájsť odpoveď aj na tieto otázky. Ak hovoríme o tom, že 70 % obyvateľstva si žiada referendum, tak potom treba povedať jednoznačne, že všetci tí, ktorí nás volili, zmenili svoj názor 3 mesiace po voľbách? Nechce sa mi to veriť. Skôr by som verila, že určitá časť nás chce presvedčiť o svojej pravde, sú to poslanci zvolení za Komunistickú stranu. Myslím si, že zvolili si len trochu zlý termín. Nechcem upodozrievať pána Čarnogurského, ale dávam si otázku, či náhodou práve podpisová akcia za vypísanie tohto referenda nemá byť lakmusovým papierikom na získanie si informácií, koľko občanov by ho asi podporovalo v prezidentských voľbách. Považujem za trochu hazard vystupovať a spájať referendum o Európskej únii s otázkou nášho vstupu do NATO. Veľmi by som si priala, aby Slovensko sa začlenilo, tak ako Česko, Maďarsko a Poľsko, do celoeurópskej siete, do celoeurópskej spolupráce, aby Slovensko jednoducho v budúcnosti mohlo z tejto spolupráce pre svojich občanov získať určité výhody. Nechcem, aby Slovensko opúšťali mladí ľudia, ktorí nachádzajú práve v týchto členských krajinách svoju budúcnosť, chcem, aby sme to ako politici vedeli pre našich občanov zabezpečiť na Slovensku. Neviem, odkiaľ pán predrečník získal informáciu, že pán Prodi odporúča, aby sme nevstupovali do NATO. Jeho krajina, totiž Taliansko, je členskou krajinou NATO. A trúfnem si povedať, že ak sa spája náhodou vaša vízia s otázkou krajín bývalej Juhoslávie, tak vás chcem uistiť o tom, že v Juhoslávii ešte stále nie je kľud a pokoj, že je to práve aj slovenská jednotka, ktorá napomáha oddeliť ešte štáty bývalej Juhoslávie medzi sebou, že hranica tam nie je hranicou civilnou, ako ju poznáme my, že prechádzate cez colníkov, ale je to jednoducho hranica, kde sú vojská, je tam len zastavená paľba a ešte stále krajiny Juhoslávie hľadajú svoj priestor. Nechcem, aby Slovensko sa neustále zmietalo,  aby v tomto priestore nemalo svoj kľud a svoju spokojnosť. A mrzí ma ešte jedna vec, že tejto problematike, ku ktorej, znovu opakujem, sa voliči vyjadrili vo voľbách, venujeme náš drahocenný čas a táto diskusia je dlhšia, ako bola včera diskusia k otázke reformy zdravotníctva, lebo tá sa dotýka každého jedného občana, skutočne každého jedného občana. Myslím si, že NATO v budúcnosti nie je NATO z minulosti. NATO dnes si konfrontuje samo svoje otázky k politike s Európskou úniou, konfrontuje si svoje otázky a svoju spoluprácu s Ruskom. Ak Rusko vedelo nájsť cestu a dohovor, tak myslím si, že Slovensko, a opakujem to znovu, aj keď má majstrov sveta v hokeji, aj keď má veľmi významných tenistov, nepotrebuje hrať prím v takej otázke, akou je otázka vojenských blokov. Ďakujem. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: S faktickou poznámkou sa prihlásili pán poslanec Fajnor, pán poslanec Hopta a zároveň uzatváram možnosť hlásiť sa s faktickými poznámkami. Pán poslanec Fajnor, máte slovo. K. Fajnor, poslanec: Vážená pani poslankyňa, pán Prodi povedal jednu základnú vec: „Nespájajte dve veci, Európsku úniu a NATO, sú to dve rozdielne veci.“ A chcel by som len jeden príklad povedať, nechcem už zdržovať. Nechoďme teraz na príklady do Juhoslávie, kde chodíte vy, poďme do susedného Rakúska. Rakúsko ako krajina je členom Európskej únie a nie je členom NATO. Ďakujem. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pán poslanec Hopta má ďalej faktickú poznámku. I. Hopta, poslanec: Ja len chcem tiež doplniť jednu záležitosť. Došiel tu pán, ktorý sa hlási ku kresťanstvu, ku KDH, Marián Pivoň sa volá, je dolu na vrátnici, ktorý podporuje plne stanovisko klubu Komunistickej strany Slovenska. (Smiech.) Naopak, prišiel odsúdiť politiku KDH, ktorá sa hlási k NATO. Odkázal prostredníctvom mňa vám, že mali by ste byť prví, ktorí by mali zbierať podpisy za vypísanie referenda. Ďakujem. Je dolu na vrátnici. (Smiech.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: S reakciou sa hlási pani poslankyňa Belohorská. (Hlasy z pléna.) Pani poslankyňa Belohorská sa vzdáva možnosti reagovať. Posledný sa do rozpravy prihlásil pán poslanec Ján Figeľ.