D. Lipšic, podpredseda vlády a minister spravodlivosti SR: (2004-01-21):
Časť názorov smerovala k tomu, že tento zákon bude šikanovať chudáka občana, ktorý si kedysi dávno postavil malú chalúpku na Záhorí a štát teraz bude po ňom vyžadovať, aby nám ukázal, za aké faktúry nakúpil tehly. No, musím povedať, že tento názor je farizejský. Po prvé preto, že majetkový rozdiel bude musieť byť minimálne 3,6 milióna, a po druhé, majetok sa bude posudzovať podľa ceny v čase jeho získania. Odpovedám aj pani poslankyni Tóthovej, ktorá sa pýtala na strieborný príbor v starožitníctve. To znamená, že znalec posúdi, aká bola cena nadobudnutia majetku v tom čase, keď bol nadobudnutý. Ak by sme tu mali osobu už vyššieho veku, ktorá niekedy v mladosti si zakúpila Renoira za symbolickú hodnotu, tak to bude tá hodnota, ktorá sa bude počítať. Nie cena diela Renoira v súčasnosti. Treba zákon dobre čítať a nekriviť argumenty. Ešte k pani poslankyni Tóthovej ohľadne druhého príkladu, športky. No ja som stále bol v tom, že príjmy zo stávok a teda aj zo športky sa zdaňujú. Dokonca prevádzkovateľ musí evidovať, komu výhru vyplatil. A keďže prevádzkovateľ eviduje, komu výhru vyplatil, a podľa § 6 ods. 3 návrhu zákona musí poskytnúť súčinnosť, tak nie je problém, aby bolo verifikované, či to bolo vyhraté, alebo nie. Nechcem sa vyjadrovať k argumentom, ktoré v našom politickom systéme už padli ohľadne príjmov zo športiek. Druhý návrh pána poslanca Fica je trochu sporný, nie trochu, ale dosť, pretože sa týka ústavy. My sme o tom spolu hovorili. Ten návrh smeruje k tomu, aby osoba, voči ktorej konanie smeruje, nemohla odoprieť výpoveď. Samozrejme, že to však ústava garantuje každému jednému z nás v čl. 47 ods. 1, podľa ktorého má každý právo odoprieť výpoveď, ak by ňou spôsobil nebezpečenstvo trestného stíhania sebe alebo blízkej osobe. To neplatí len pre trestný proces. To platí aj pre civilný proces. Je to v § 126 Občianskeho súdneho poriadku, takže, žiaľ, musím povedať, že toto ustanovenie by bolo v zjavnom rozpore s ústavou, a preto s ním súhlasiť nemôžem. Čo sa týka posunutia kompetencií iniciovať konanie na generálneho prokurátora, aj s tým si dovolím vyjadriť nesúhlas, pretože, po prvé, chceme zasiahnuť osoby, ktoré nadobudli majetok z nelegálnych príjmov na celom Slovensku. Nemalo by to byť koncentrované v jednom úrade, malo by to byť spravodlivé a tým pádom rozmiestnené po celom Slovensku. Keď dnes prokurátor nižších stupňov prokuratúry môže podávať obžaloby za vraždy a navrhovať doživotie, nevidím dôvod, aby nemohol podávať aj návrh podľa tohto zákona. Navyše, stále je generálny prokurátor volený v parlamente a ja by som bol nerád, keby vznikla akákoľvek predstava, že zákon a konanie podľa neho je politicky zneužiteľné. Nevidím dôvod, aby tú kompetenciu nemali všetci prokurátori. Aby to bolo nezávislejšie. K pánovi poslancovi Abelovskému, ktorý hovoril o slobode jednotlivca, tou argumentoval proti návrhu zákona. Musím povedať, že kolíska, krajina, kde demokracia vznikla, kde bola prijatá Magna Charta, má podobný zákon - Veľká Británia. Podobný zákon majú Spojené štáty americké, Írsko alebo Taliansko. Nemyslím si, že ktokoľvek z nás by mohol povedať, že ide o neslobodné krajiny. Takisto povedal, že zákon bude viesť k šikanovaniu a zneužívaniu. Každý ľudský inštitút je zneužiteľný. Poviem príklad nie z oblasti práva, ale z inej oblasti. Keď používate takú ručnú kotúčovú pílu, tak sa vám môže stať, že prídete k úrazu. Ale preto nezavrhujeme jej používanie, ale dáme jej ochranný kryt, aby sa nestalo, že prídeme k úrazu. A tu je tiež ten ochranný kryt. A ten ochranný kryt je najskôr Finančná polícia, prokuratúra a potom dvojstupňové súdne konanie. Teda práve garancie voči tomu, aby zákon nebol zneužiteľný, a pokiaľ prokurátor prehrá v súdnom konaní, tak štát zodpovedá za náhradu škody osobe, voči ktorej bolo konanie vedené. Pán poslanec Abelovský takisto argumentoval nálezom Ústavného súdu, ktorý sa vyjadroval k § 200i Občianskeho súdneho poriadku, a povedal, že prenesenie dôkazného bremena, podľa Ústavného súdu, je protiústavné. Tu je nález Ústavného súdu z roku 1996, prečítam jeho právnu vetu. „V rozpore so zásadou rovnosti účastníkov občianskeho súdneho konania je také ustanovenie Občianskeho súdneho poriadku, ktorým sa žalovanému ako účastníkovi upiera po vynesení prvostupňového rozhodnutia právo navrhovať dôkazy a vyjadrovať sa ku všetkým vykonávaným dôkazom v zmysle čl. 48 ods. 2 ústavy.“ Ústavný súd vôbec nepovedal, že prenesenie dôkazného bremena je protiústavné. Treba dobre čítať nálezy Ústavného súdu. Musím povedať, som to spomenul v úvodnom slove, táto snemovňa zrejme veľkou väčšinou prijme antidiskriminačný zákon, kde je systém nastavený úplne rovnako! Teraz je možné, že niekto má väčšie sympatie ako iný, k niekomu, kto bude diskriminovaný, ako k niekomu, kto má nelegálny majetok, ale princíp je v zásade rovnaký. Pán poslanec Abelovský takisto na záver svojho vystúpenia navrhol tajný spôsob hlasovania, to komentovať nebudem, ale myslím si, že je dôležité, aby sa hlasovalo o každom zákone verejne. Ide o zákony, ktorými bude republika viazaná. K pánovi poslancovi Gálovi a k jeho pozmeňujúcim návrhom, väčšinu z nich akceptujem, spolu sme o nich „komunikovali“, problém, samozrejme, je v tom bode 3, v dôkaznom bremene, ktoré navrhol pán poslanec vyčleniť na osobitné hlasovanie práve kvôli tomu, že to je kritické, najkritickejšie ustanovenie zákona. Čo by sa stalo, ak by ten pozmeňujúci návrh prešiel, alebo ak by v zásade prešiel aj bod 6 spoločnej správy? Stalo by sa, že zákon v zásade nemá zmysel, pretože pokiaľ by prokurátor vedel preukázať, z akej nelegálnej transakcie má odporca nelegálny príjem, teda že to má z pašovania, z prevádzačstva, z lúpeže, z krádeže, tak ho môže pre ten skutok trestne stíhať a na to mu úplne stačí Trestný poriadok! Samozrejme, že toto je situácia, kde ten dôkaz prokurátor, z akej nelegálnej transakcie majetok pochádza, nemá, a preto nie je možné postihnúť tú osobu, len jej majetok, a to je celý princíp zákona, preto je to civilné konanie a nie konanie trestné. Preto, pokiaľ dôjde k zmenám, ktoré sú navrhnuté v § 8 ods. 1, sa zákon stane úplne nevykonateľný a nefunkčný. Takisto je otázka, aj keď sme o tom spolu diskutovali, spresnenia povinnosti finančnej polície pri oznamovateľovi, tam už ústavnoprávny výbor jeden krok urobil. Tu sa navrhuje krok druhý, jednak to, aby finančná polícia bola povinná preveriť, kto oznámenie podal, ale potom aj oznámiť tomu, voči ktorému oznámenie smeruje, identitu osoby oznamovateľa. Tam si myslím, že by možno stálo za zváženie, aby to bolo až v prípade, keď príde k súdnemu konaniu. Na jednej strane chceme zabrániť neúmernému udavačstvu, ktoré sa tu pertraktuje ako strašný problém, pričom trestné oznámenia sa na Slovensku podávajú veselo a trestné stíhanie vedie k vážnejším dôsledkom ako konanie podľa tohto zákona; na druhej strane si myslím, že tiež by nemalo byť cieľom znefunkčniť vykonanie zákona. Vecná zábezpeka, o ktorej hovoril pán poslanec Gál, je riešenie, ktoré je správne, pretože cieľom zákona nie je, aby sa štát obohacoval, ale cieľom zákona je postihovať osoby, ktoré nadobudli majetok z nelegálnych príjmov. A tá konštrukcia, o ktorej sme spolu „komunikovali“, je správna a ja by som vám odporúčal ju podporiť. Pán poslanec Polka. Najskôr mal také dve všeobecné vyjadrenia k otázke ústavnosti, protiústavnosti, to je také dosť všeobecné, ja musím povedať, že pán poslanec, vo vládnej koalícii, kde ste vy sedeli, Ústavný súd minimálne 12-krát rozhodol o protiústavnosti zákona, iniciovaného vládou, čiže (So smiechom.) o vrúbkoch na Ústavnom súde hovoriť nebudem. Ja som taký zákon, ktorý by Ústavný súd označil za protiústavný, do parlamentu nepredložil. Čo sa týka inej poznámky, ohľadne dĺžky väzby, vyjadrím sa tiež stručne, lebo stále sa v médiách pertraktuje, že Slovensko má najdlhšiu väzbu v Európe. A zabúda sa na jeden malý detail. Zabúda sa na ten malý detail, že veľká časť štátov Európskej únie a Rady Európy počíta väzbu inak, ako ju počítame my. Počíta ju nie do právoplatného rozhodnutia súdu, ale len do prvostupňového rozhodnutia súdu a potom nastupuje výkon trestu. Ak hovoríme o niektorých veciach, mali by sme o nich hovoriť férovo a komplexne, nielen vytrhnúť z kontextu nejakú vec, ktorá nám vyhovuje. Ohľadne práva mlčať, to som spomenul, to je ústavné právo, aj garantované v návrhu zákona, preto nesúhlasím v tomto s pozmeňujúcim návrhom pána poslanca Fica, pretože ústava garantuje každému právo nevypovedať, ak by jeho výpoveď mohla viesť k trestnému stíhaniu. Samozrejme, to neznamená, že kto mlčí, nemôže byť odsúdený! Môže byť. Kto sa rozhodne nevypovedať, môže byť odsúdený, aj v trestnom konaní, to predsa sme nechceli povedať! Inak by to znamenalo, že každý obvinený, ktorý sa rozhodne nevypovedať, bude automaticky oslobodený, a to by sme sa ďaleko nedostali. Otázka, či bude môcť odporca používať znalcov, právnych zástupcov - samozrejme, bude sa aplikovať Občiansky súdny poriadok. Nevidím v tomto žiaden problém. Je tam odkaz, v návrhu zákona, na subsidiárne uplatnenie Občianskeho súdneho poriadku. K otázke správy nehnuteľnosti, pán poslanec, ten návrh, ktorý dal pán poslanec Gál, znamená, že nehnuteľnosť bude stále v správe odporcu, len tam bude zákaz prevodu nehnuteľnosti. Nevzniká problém ani s kvetinármi, ani so záhradníkmi, ani s nikým, pretože spravovať ho bude vlastník, tých 5 rokov. Len bude mať zakázané zo zákona tú nehnuteľnosť previesť. Na záver k pánovi poslancovi Husárovi. Napriek tomu, že v predchádzajúcej záverečnej reči k návrhu ústavného zákona o konflikte záujmov som povedal, že sa vieme dohodnúť na jednom pozmeňujúcom návrhu, ktorý ste, pán poslanec, vy vnímali ako najdôležitejší, tak ste mali vystúpenie, ktoré považujem v niektorých oblastiach za nekorektné. Poviem v ktorých. Najskôr k pánovi poslancovi Karlinovi. Keď sa ma médiá pýtali na základe toho, že pán poslanec Karlin mi položil na hodine otázok otázku, či si myslím, že zákon o Špeciálnom súde a Špeciálnej prokuratúre bude prínosom, čo si myslím o tom, že pán poslanec zákony nepodporil, povedal som: „Neprekvapuje ma to“. Nepovedal som, že ma neprekvapuje jeho korupčné konanie, to ma prekvapuje u každého poslanca, takže, prosím vás, korektne argumentujme, a nie naopak. Takisto ste povedali, pán poslanec, že ministerstvo spravodlivosti označilo predchádzajúci, predpokladám návrh ústavného zákona poslanca Fica ako protiústavný. Ako protiústavný ho nemohlo označiť už aj kvôli tomu, že išlo o ústavný zákon, ale boli tam problémy, s ktorými som ja nesúhlasil, napríklad, že rozhodné obdobie bolo iba od roku 1990, napríklad, že sa netýkal aj právnických osôb, ale len osôb fyzických, to boli dva okruhy, ktoré som myslel, že neboli správne v návrhu ústavného zákona riešené a že sú prísnejšie riešené v našom návrhu zákona. Čo sa týka dôkazného bremena, vraciam sa k tej základnej veci, kde pán poslanec podporil bod 6 spoločnej správy, ktorá navrhla vypustiť druhú vetu § 8 ods. 1 s argumentáciou, že je aj tak nadbytočná. Neviem, či je nadbytočná, pretože podľa mojej mienky môže vzniknúť veľký spor o to, aké ustanovenie Občianskeho súdneho poriadku sa v takejto situácii bude aplikovať. Bude sa aplikovať § 120 o dôkaznej povinnosti? Bude sa aplikovať § 133, na základe ktorého je ustanovená vyvrátiteľná právna domnienka? Bude sa aplikovať dôvodová správa k tomuto ustanoveniu, podľa ktorého sa dôkazné bremeno prenáša na prokurátora? A bolo by veľmi zlé, ak by toto ustanovenie, kľúčové pre zákon, aplikoval inak Okresný súd v Michalovciach, inak Okresný súd v Trnave, pretože to neposilňuje právnu istotu a spôsobilo by to zmätok v našej justícii. Ide naozaj o citlivý právny predpis, kde musia byť veci definované presne. Dovoľte mi na záver dve veci. Jednak by som sa chcel poďakovať aj pánovi poslancovi Ficovi za podporu návrhu zákona, nezhodneme sa asi vo všetkom, ale ak sa vieme na konkrétnych veciach, ktoré môžu zúžiť priestor na korupciu, dohodnúť, ja to vítam a nemyslím si, že je to zlé, práve naopak, si myslím, že je to dobré. Pán poslanec Husár citoval redaktora denníka Sme, ja som citoval v úvodnom slove Parížsku deklaráciu, kde právne autority vyzvali európske štáty prijať úpravu, ktorá prenesie dôkazné bremeno v týchto prípadoch na odporcu. A spomeniem niektoré mená. Sú tam traja nositelia Nobelovej ceny - Adolfo Pérez Esquival, Wole Soyinka, John Charles Polanyi. Je tam Mary Robinsonová, bývalá írska prezidentka a bývalá vysoká komisárka OSN pre ľudské práva. Je tam Antonio di Pietro, známy sudca, člen Európskeho parlamentu z Talianska. Je tam Juan Guzmán, známy čílsky sudca, je tam Baltasar Garson, známy španielsky sudca, je tam Francesco Borelli, hlavný milánsky prokurátor. To sú, pán poslanec, právne autority, s ktorými nemá nič ministerstvo spravodlivosti, ale zhodneme sa s nimi na jednom - zhodneme sa s nimi v tom, že je to jeden z najefektívnejších nástrojov na potláčanie korupcie a nelegálnej trestnej činnosti. Áno, ak nemôžeme ísť v trestnom stíhaní po osobách a po trestoch, mal by mať štát možnosť ísť po majetku, ktorý pochádza z nelegálnych príjmov. Vážený pán predsedajúci, vážené pani poslankyne, páni poslanci, dovoľujem si podporiť ešte dva pozmeňujúce návrhy pána poslanca Miššíka, ktoré sa týkajú účinnosti, aj procedurálny návrh pani poslankyne Sabolovej, ktorý sa týka osobitného hlasovania o bode 6 spoločnej správy, lebo to je kľúčový bod spoločnej správy, kľúčová časť návrhu zákona. Záverom vás takisto chcem požiadať o podporu vládneho návrhu zákona ako zákona, ktorý môže byť efektívnym nástrojom v boji proti kriminalite, v boji proti korupcii, v boji proti nešvárom, ktoré trápia, reálne trápia celú našu spoločnosť. Ďakujem.