Mihál, Jozef, poslanec NR SR (2014-11-28):
Ďakujem, pán predseda, tak pokračujem ďalej vo svojom vystúpení, ktoré bolo prerušené hlasovaním. Ešte raz pre tých, čo tu neboli, v prvej časti som hovoril o pozmeňovacom návrhu, ktorý predniesla včera moja kolegyňa Jana Kiššová. Som jedným zo spolupredkladateľov a tu ide o to, aby z vládneho návrhu bola vypustená, bolo vypustené ustanovenie, podľa ktorého ak agentúra dočasného zamestnávania nedodržiava Zákonník práce v tom zmysle, že agentúrny zamestnanec má mať počas dočasného pridelenia rovnaké pracovné a mzdové podmienky ako kmeňoví zamestnanci užívateľského zamestnávateľa, u ktorého sú agentúrni zamestnanci pridelení, čiže ak sa nedodržiava toto dôležité pravidlo v Zákonníku práce, aby spoluzodpovednosť za dodržiavanie v tomto mal aj užívateľský zamestnávateľ a aby vlastne bol povinný do 15 dní doplatiť agentúrnemu zamestnancovi chýbajúcu mzdu. Čiže náš návrh je, aby takáto zmena sa do Zákonníka práce nedostala, aby zodpovednosť za dodržiavanie pracovných a mzdových podmienok v prípade agentúrnych zamestnancov naďalej mal len ich zamestnávateľ a to agentúra, ktorá ich zamestnáva a v prípade, že sa tak nestane, nech nesie sankcie táto agentúra. Ďalší pozmeňovací návrh, ktorý bol predložený včera, je návrh na vypustenie § 120 Zákonníka práce a to sú tie sadzby minimálnych mzdových nárokov, alebo jednoduchšie povedané šesť úrovní minimálnej mzdy, pretože náš Zákonník práce vlastne okrem tej štandardnej minimálne mzdy, ktorá je od 1. januára 380 eur, stanovuje ďalších 5, spolu 6 úrovní minimálnej mzdy, kde tá štandardná minimálna mzda 380 je postupne násobená koeficientmi 1,2; 1,4; 1,6; 1,8 až 2, to znamená, že tá najvyššia minimálna mzda je vlastne dvakrát 380 je 760 eur. Čiže zamestnávatelia budú musieť od 1. januára upraviť mzdy nielen tým nízkopríjmovým zamestnancom, ale de facto všetkým zamestnancom, ktorých súčasná mzda je niekde na hranici tých doteraz platných takzvaných minimálnych mzdových nárokov. O tom by sa dalo diskutovať, či to je, či to nie je v poriadku a úplne pokojne by ste, samozrejme, myslím tým poslancov za stranu SMER, mohli argumentovať, že je to dobré, že je týchto 6 stupňov minimálnej mzdy, len chcem vám, prosím pekne, pripomenúť to, čo tu už zaznelo mnohokrát za posledné dva tri dni, že v samotnom odôvodnení ministrom zdravotníctva v návrhu novely zákona o zdravotnom poistení samotný minister zdravotníctva v dôvodovej správe uvádza, že takéto zvýšenie minimálnej mzdy, k akému dochádza od januára, môže spôsobiť štátu značné škody a to tým, že škody môžu vzniknúť, problémy môžu vzniknúť u zamestnávateľov a môže dôjsť k masívnemu prepúšťaniu ľudí. A to znamená, nielenže tí ľudia stratia prácu, že sa ich životná úroveň radikálne zníži, ale aj štát získa od týchto ľudí, teda nezíska žiadne dane, nezíska žiadne odvody a práve naopak, bude im potrebné vyplácať dávky v nezamestnanosti, následne dávky v hmotnej núdzi. Sú to zamestnanci, sú to zamestnanci už s tými vyššími platmi. Čiže keď si aj predstavíte napríklad takú dávku v nezamestnanosti, ktorá je vo výške 50 % predošlej mzdy, tak zo mzdy 700 eur, je dávka 350 mesačne. Z minimálnej mzdy, ktorá by bola 380 eur, 190. Čiže aj tie platby, ktoré bude musieť Sociálna poisťovňa vyplatiť takto prepusteným zamestnancom, budú omnoho vyššie a tie škody pre štát, respektíve Sociálnu poisťovňu budú vyššie, ako pri tých nízkopríjmových zamestnancoch. Čiže navrhli ste a pred pár minútami to bolo schválené, zavedenie odpočítateľnej položky pre nízkopríjmových zamestnancov pre zdravotné odvody, čím sa to zvýšenie minimálnej mzdy pre túto skupinu zamestnancov a ich zamestnávateľov kompenzuje, to je fakt. To je fakt. Čiže u týchto nízkopríjmových zamestnancov to riziko prepúšťania je eliminované. V poriadku, ale ja sa pýtam, a čo tí stredne alebo vyššie príjmoví zamestnanci, ktorých sa tiež týka minimálna mzda, akurát premenené cez tie sadzby minimálnych mzdových nárokov cez § 120? Čo s nimi? Na nich zabudneme? Tam totižto k žiadnemu zníženiu zdravotných odvodov nedôjde. Alebo len v symbolickej sume, ktorá nie je zásadná. A môže, tak ako minister zdravotníctva uvádza v dôvodovej správe, dôjsť k prepúšťaniu a k značným hospodárskym škodám. Aby sa týmto škodám predišlo, keď teda neboli prijaté naše dobre mienené rady na úpravu odpočítateľnej položky v zákone o zdravotnom poistení, je potrebné vypustiť § 120 zo Zákonníka práce. Pretože inak, pán minister, nesiete osobnú zodpovednosť za to, že dôjde k prepúšťaniu ľudí, ktorí dnes zarábajú 600, 650, 700 eur mesačne. Pretože tá firma bude musieť zdvihnúť mzdy. Bude im musieť zdvihnúť odvody a môže to riešiť tak, že z piatich zamestnancov jedného prepustí, aby tým štyrom zostávajúcim mohla tú mzdu upraviť a vyššie odvody aby vedela zaplatiť. Preto je potrebné podporiť pozmeňovací návrh Jany Kiššovej, aby sa zo Zákonníka práce vypustil § 120, to znamená, aby sa zrušili sadzby minimálnych mzdových nárokov. Ďalej by som sa ešte chcel vrátiť k agentúrnemu zamestnávaniu ako takému. Už som hovoril pred hlasovaním, že podporujem množstvo, až na teda niektoré výnimky, množstvo návrhov, ktoré vo vládnom návrhu v tých detailoch sú. Lebo sú dobré, naozaj budú na prospech ochrany, istoty agentúrnych zamestnancov, preto sú, preto ich teda podporujem aj ja. Ale nepáči sa mi jedna vec a to je zásadná vec, pokiaľ ide o agentúrne zamestnávanie. A to je to, že agentúra dočasného zamestnávania podľa § 48 ods. 9 Zákonníka práce môže svojich zamestnancov zamestnávať na dobu určitú a to bez akýchkoľvek obmedzení. To znamená, že agentúra dočasného zamestnávania môže zvoliť napríklad taký model správania sa, že bude uzatvárať so svojimi zamestnancami, ktorých bude požičiavať iným zamestnávateľom, bude s nimi uzatvárať pracovné doby, pracovné pomery na dobu určitú vždy na dobu jedného kalendárneho mesiaca a keď na konci kalendárneho mesiaca sa ukáže, že pre nich nemá prácu, tak sa rozídu. Keď prácu má pre zamestnanca, tak zmluvu o ďalší mesiac predĺžia. Prejde tento ďalší mesiac, na konci mesiaca zase úvaha bude znieť, máme pre tohto zamestnanca prácu? Nemáme. Tak sme skončili. Máme, tak zmluvu predĺžime o ďalší mesiac a takto to môže ísť podľa súčasného znenia Zákonníka práce donekonečna a keď to trošku preženiem, tak to nemusí byť tak, že po mesiaci, to môže byť každý týždeň, vždy v piatok sa rozhodne, či tomu zamestnancovi predĺžim zmluvu. A keď to poženiem do úplného extrému, tak každý jeden deň na konci dňa sa budem pýtať, mám pre neho zajtra prácu? Tak dodatok, nemám prácu, tak odchod. Toto je obrovská diskriminácia zamestnancov v agentúrach, ktorú ste týmto návrhom neodstránili, pretože nenavrhujete vypustenie § 48 ods. 9, zrušenie tejto výnimky, ktorú si fakticky vydobyli agentúry. Pán minister, dobre viete, že veľmi pozorne sledujem legislatívny proces, ktorý prebieha na vašom ministerstve, respektíve zákony, ktoré prichádzajú z vášho ministerstva. A vy tak isto, ako ja, dobre viete, že nie v tejto, ale v tej vašej predchádzajúcej novele Zákonníka práce v tej veľkej (rečník si odkašľal) pardon, bol návrh na vypustenie § 48 ods. 9, o ktorom práve teraz hovorím. Ten návrh tam bol. Dali ste ho do pripomienkového konania. Ale čo sa stalo? Stalo sa to, že prišli rokovania, tripartita a v rámci takých tých „biznisov“, ktoré sa robia na tripartite, čiže niečo za niečo, niečo sa podporí, niečo sa vypustí, ste jednoducho tento § 48 ods. 9, to vypustenie ste stiahli. To znamená, išli ste do toho svojho času niekedy pred vyše rokom, ale napokon ste od toho ustúpili a sa pýtam – prečo? Lebo toto presne, o čom sa bavíme teraz, § 48 ods. 9 je najväčšou, najväčším vredom na agentúrnom zamestnávaní, ktorý najviac poškodzuje týchto agentúrnych zamestnancov. Opakujem ešte raz, agentúra môže uzatvárať pracovnú zmluvu na dobu určitú, dajme tomu vždy na jeden mesiac. Na konci mesiaca, keď chce, predĺži zmluvu o ďalší mesiac, keď nechce, nepredĺži. A takto to môže ísť 3, 4, 5, 6, 10 rokov, lebo v tom nie je žiadna stopka. Pri štandardnom zamestnávateľovi tá stopka je, ako dobre vieme, § 48 hovorí, doba určitá najdlhšie na 2 roky a v rámci tých dvoch rokov to môže byť rozseknuté na tri časové úseky, lebo môžu byť dve predĺženia. Pri agentúrach donekonečna a tých predĺžení tam môže byť tiež nekonečno. Čiže až, s prepáčením za výraz, až do hrobu môže agentúrny zamestnanec robiť tak, že bude mať pracovné zmluvy vždy na mesiac a vždy predlžované a nebude mať žiadnu istotu, či jeho pracovný pomer, či jeho pracovná zmluva bude trvať ďalej, nebude mať žiadny nárok ani na výpovednú dobu, ani na odstupné, ani na nič ďalšie. A to je obrovské poškodenie agentúrneho zamestnanca a nevyváženosť jeho postavenia pri porovnaní so štandardným kmeňovým zamestnancom. A toto vám zrejme nevadí. A to je chyba. Ak budete hovoriť po schválení tohto návrhu Zákonníka práce, ako ste pomohli agentúrnym zamestnancom, ja tvrdím, že ste nepomohli, pretože ste tento § 48 ods. 9 nevypustili. Čiže toto najväčšie poškodenie agentúrnych zamestnancov tam naďalej zostáva. Ak dovolíte, ešte k spoločnej správe pred tým, ako prejdem k pozmeňovaciemu návrhu. V spoločnej správe, nebol som, bohužiaľ, na rokovaní výboru, bol som na Orave, na prednáške dlhodobo dohodnutej. Veľmi sa mi páči a pani kolegyňa Edita Pfundtner mi asi dá za pravdu, neviem, či o tom viete, je tam totižto návrh na doplnenie novým čl. V, kde sa mení zákon č. 317/2009 Z. z. o pedagogických zamestnancoch a navrhuje sa, aby pracovný pomer na dobu určitú s pedagogickým zamestnancom mohlo byť dohodnuté najdlhšie do 31. augusta. To znamená, že nemôžu byť poškodení tým, ak tomu správne rozumiem, že cez prázdniny budú bez zamestnania. Skrátka, ak tam bude pracovný pomer na dobu určitú, tak musí pokrývať aj tie dva mesiace prázdnin. Čiže to poškodenie učiteľov, s ktorými sa na nás obracajú, že dostávajú vlastne pracovné pomery na dobu určitú, ale len na desať mesiacov, resp. do 30. 6. a prázdniny sú vlastne bez platu, bez nároku na tú dovolenku a tak ďalej, tak toto poškodenie pedagogických zamestnancov sa odstraňuje, čo veľmi, veľmi, veľmi kvitujem, že to v spoločnej správe máme a keďže to nepochybne schválené bude, takže sa to prejaví aj v praxi. Dobre. Na záver môjho vystúpenia pozmeňovací návrh, čiže ďalší pozmeňovací návrh, pán spravodajca. Pozmeňujúci návrh poslancov Národnej rady Slovenskej republiky Martina Poliačika, Jozefa Mihála, Jany Kiššovej a Miroslava Beblavého k vládnemu návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 311/2001 Z. z. Zákonník práce v znení neskorších predpisov a ktorým sa menia a dopĺňajú niektoré zákony, tlač 1212. V čl. I sa za 16. bod sa vkladá nový 17. bod, ktorý znie: Bod 17. Za § 117 sa vkladá § 117a, ktorý znie: „§ 117a (1) zamestnanec sa z dôvodov hodných osobitného zreteľa môže so súhlasom zamestnávateľa a iného zamestnanca toho zamestnávateľa písomne vzdať jedného alebo viacerých dní dovolenky podľa odseku 2 v prospech tohto iného zamestnanca. Zamestnanec, v prospech ktorého došlo k vzdaniu sa dovolenky podľa prvej vety, je povinný túto časť dovolenky vyčerpať a v prípade jej nevyčerpania mu nemôže byť za túto časť dovolenky vyplatená náhrada mzdy. (2) Zamestnanec sa podľa odseku 1 môže vzdať časti dovolenky, ktorá presahuje štyri týždne. Zamestnanec sa podľa odseku 1 nemôže vzdať dodatkovej dovolenky.“. V čl. I sa doterajšie body 17 a 18 primerane prečíslujú. No o čo tu ide? Ide tu o to, je to teda niečo, čo rozširuje vládny návrh, ale nejde, nejde zase, ako sa zvykne hovoriť, ani o ľavicové, ani o pravicové riešenie. Ide o riešenie na prospech zdravého rozumu. A preto vopred teda poprosím o pozornosť ešte raz a o podporu tohto návrhu. Ide o to, aby sa zamestnanec mohol vzdať časti svojej dovolenky na prospech iného zamestnanca, ktorý je v nejakej ťažkej životnej situácii. Predstavte si zamestnanca, ktorý štandardne má 33 a viac rokov, má nárok na päť týždňov dovolenky. Nejaký jeho kolega má povedzme vážne rodinné problémy. Napríklad má vážne choré dieťa a bol by pri ňom rád či doma, či v nemocnici, bol by rád pri dieťati. Možno dokonca je to prípad, kedy to jeho dieťa zomiera. Rád by si čerpal dovolenku na tento účel, ale on sám má povedzme len štyri alebo päť týždňov dovolenky. Čiže ak si ju vyčerpá, potom čo? Neplatené voľno, pretože nič iné Zákonník práce nepozná. Ošetrovné trvá desať dní a nárok si môže čerpať iba jeden z rodičov. Čiže tu ide o to, aby sa vlastne iní zamestnanci solidárne mohli poskladať tomuto svojmu kolegovi a poskytnúť mu časť svojej dovolenky na to, aby on teda mohol byť doma, povedzme pri tom chorom dieťati, a aby mu teda bežala náhrada za dovolenku, aby nebol bez peňazí, pretože neplatené voľno si zoberie, ale tam nárok na financie nemá. A aby týmto spôsobom sa podporili, podporili takéto situácie. Čiže je to možnosť solidárneho vzdania sa časti dovolenky v prospech iného zamestnanca. Dajme tomu, že vo firme máme 50 zamestnancov. Keď štyridsať zamestnancov toto využije a poskytne povedzme týždeň dovolenky svojmu kolegovi, tak ten môže mať štyridsať plus päť, 45 týždňovú dovolenku, kde bude doma a bude riešiť ten vážny problém. Z pohľadu zamestnávateľa, z pohľadu zamestnávateľa je to navrhnuté tak, aby tu musel byť aj súhlas zamestnávateľa. Čiže bez súhlasu zamestnávateľa by sa k tomuto nemohlo dostať. Samozrejme, ten súhlas zamestnávateľa je dôležitý aj preto, lebo zamestnávateľ vypláca za dovolenku náhradu mzdy. Ak by išlo o zamestnanca, kde tá náhrada mzdy je pomerne vysoká, mohol by ten zamestnávateľ s tým mať možno problém, aj keď si nemyslím, že by sa to v prípade prijatia tohto návrhu nejako malo negatívne odrážať z pohľadu zamestnávateľa na jeho nejakom tom nesúhlase. Ja vám prečítam jeden článok. Ešte raz, pretože vidím, že vás nedokážem sociálne cítiacich poslancov presvedčiť, čo sa veľmi čudujem. Opakujem, tu nejde, toto opatrenie nemá žiadne dopady na štátny rozpočet. Čistá nula. To nemá dopady na nikoho, len na tých ľudí, ktorí v tej firme sú, ktorí sa jedni dobrovoľne zrieknu časti svojej dovolenky a druhý tú dovolenku môže čerpať. Čo, prosím pekne, môžete mať proti takémuto návrhu? Čo vám na tom môže, preboha, vadiť? Skúste mi vo faktickej poznámke vysvetliť, čo vám na tom môže vadiť a prosím, ak vám vadí moja osoba ako predkladateľ, tak na mňa, prosím vás, zabudnite. Povedzte si, že toto ste povedali vy, pani Vaľová, skúste sama na seba ako keby reagovať. Skúste sama na seba, ako keby ste to vy predniesli. Prečítam vám jeden článok. Kolegovi darovali vlastné dovolenky, môže opatriť chorú ženu. Kolegovia sa vodičovi autobusu poskladali na ročnú platenú dovolenku, aby sa mohol postarať o chorú manželku a dve deti. Zamestnanci dopravného podniku v Nice prekvapili kolegu, ktorého postihlo rodinné nešťastie, unikátnym darom. Francúzovi, ktorého tehotná manželka utrpela vážne krvácanie do mozgu, darovali vlastnú dovolenku, aby sa mohol rok starať o rodinu bez straty zamestnania a pravidelnej výplaty. Vôbec som o tejto akcii nevedel, uviedol dojatý Karim, ktorý pracuje ako vodič autobusu. Jeho tehotnú manželku v júli postihlo náhle krvácanie do mozgu, odvtedy leží pripútaná na nemocničné lôžko. Už 17. novembra by však mala cisárskym rezom porodiť syna. Bude sa musieť znova naučiť chodiť. Keď sa vráti s novorodencom domov, bude aspoň rok potrebovať neustály doprovod, vysvetlil 32-ročný otec, ktorý sa stará aj o osemročnú dcéru. Solidárnu akciu vo firme zorganizoval Karimov kolega, ktorý si želal zostať v anonymite. Záujem pomôcť bol enormný – za dve hodiny sa zamestnanci zložili na 80 dní voľna, za necelý týždeň kolegovia mužovi darovali 362 dní vlastnej dovolenky. Do akcie sa zapojilo vyše 1 200 zamestnancov dopravného podniku, medzi nimi aj ľudia, ktorí vodiča osobne nepoznali. Snaha pomôcť bola taká veľká, že celá akcia musela byť predčasne ukončená. Niektorí ponúkli dokonca aj desať dní vlastnej dovolenky, tešil sa Karimov kolega. Dar dobrosrdečných kolegov umožnila aj novela zákona z apríla tohto roku, moja poznámka, francúzskeho zákonníka práce, ktorá po súhlase zamestnávateľa umožňuje pracovníkom spoločnosti venovať časť vlastnej dovolenky kolegom, ktorí sa ocitnú v ťažkej životnej situácii. Ide o prípady vážnych chorôb, invalidity či tragických nehôd týkajúcich sa dieťaťa mladšieho ako 20 rokov, po ktorých je u pacienta nevyhnutná nepretržitá starostlivosť a prítomnosť rodiča. Hoci situácia vodiča úplne nezapadá do tejto definície, riaditeľ dopravného podniku neprotestoval, práve naopak, mužovi sa aj napriek jeho nadchádzajúcej ročnej neprítomnosti rozhodol ponechať aj mesačné prémie. Takže počuli ste, počuli ste z tlače príbeh Francúza, vodiča autobusu, ktorý je v ťažkej životnej situácii, pomohli mu jeho kolegovia, ktorí mu venovali časť svojej dovolenky a mohol zostať rok na platenej dovolenke pri svojej rodine. Umožnila to novela francúzskeho zákonníka práce, kde teda francúzsky zákonník práce umožňuje takéto venovania dovolenky jedného zamestnanca inému zamestnancovi v ťažkej životnej situácii so súhlasom zamestnávateľa. Inšpirovali sme sa týmto príbehom. Predložili sme takýto pozmeňovací návrh spolu s kolegyňami, kolegami a poprosím vás ešte raz o zamyslenie sa nad týmto pozmeňovacím návrhom. Opakujem ešte raz, nemá to žiadne ani negatívne, ani pozitívne dopady na štátny rozpočet, rozpočet poisťovní a podobne. A poprosím vás veľmi, veľmi úprimne o podporu tohto pozmeňovacieho návrhu. Ďakujem.