Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-06-04):
Vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, kolegovia, som rád, že môžem teda už na záver vystúpiť, už sa neobjaví ďalší spravodajca. Vyzerá to tak, že sa objaví nakoniec predsa len. A to je to, s čím by som začal, že to je aj tá úroveň tej parlamentnej práce. Viete, KDH-ci dali, pardon, Kresťanskodemokratické hnutie dalo svoj návrh, ktorý dlhodobo presadzuje, ešte aj ustúpili, nie jedného, to len takú Kollárovu výnimku tam dali, keď to takto zľahka nazvem. Ale nemení sa to v tej podstate, zatiaľ čo tuná kolegovia motajú, krútia neviem čo, viete, to je presne to, že mali by sme byť zodpovední v tej príprave. A možno by ste už konečne mohli pochopiť, že sú tu aj ľudia, ktorí to sledujú, ktorí sú zodpovední poslanci, s ktorými je dobré niečo prekonzultovať, aby ste si potom nemuseli utierať nos od hanby, že niečo ste domotali. Viete, možno niekedy je lepšie, nechcem povedať, skloniť hlavu, ale teda uznať, že je potrebné o tom rozprávať s niekým, nie tuná s niekým, lebo tu s niekým netreba vôbec o ničom rozprávať. A to ja tiež niekedy žasnem z toho. A ja mám aj, by som povedal, morálne právo, aj také právo to zhodnotiť a zrekapitulovať, lebo som si vypočul tú diskusiu celú. A nad niektorými tými príspevkami naozaj žasnem, že kedy je to možno úplne sofistikovaná politická stratégia, že hrám blbého, alebo naozaj ten človek je tak naivný, že proste tomu nerozumie, no. Niekedy sa snažím byť pozitívny, že možno je tak dobrý, že to hrá, že to nie je to horšie, že je to ten stupeň naivity, ktorý sa sem voľbami dostane a potom teda poskytuje zároveň aj právo tu to povedať. No ale treba to vyhodnotiť. Vážení, pokúsim sa to ani nie pre vás, ale pre tých iných zjednodušene zrekapitulovať, začnem z opačného konca. Ja som predtým začal rodinou, skončil súdnictvom. Teraz začnem súdnictvom a skončím rodinou, lebo rodina, zvlášť manželstvo je pre mňa pre túto chvíľu podstatnejšie, tou rekapituláciou. Keď si to zhodnotíte, dôjdete, lebo vecne z procesného hľadiska to prerušíme, predpokladám, tam, niečo domotáte, dokrútite, niekto sem príde s niečím, čo bude cizelovať, bude cizelovať tú cestu, s ktorou v zásade ja súhlasím. To treba povedať. Ja si myslím, že my nepokračujeme Rubikom, to taktiež treba povedať, previerky áno alebo previerky nie. Na tom sme sa dohodli, že previerky áno, a dokonca aj niekto tu ešte spochybňoval, tie celoplošné, no však, jasné, celoplošné previerky. Predstavte si, že by mňa niekto súdil a ten sudca by nebol preverený. Dám príklad. Viete, podľa mňa ak je niekto súdený, tak má právo byť súdený prevereným sudcom, keď je podmienkou vykonávať sudcovskú pozíciu a je k tomu jedna podmienka (preverenie). Prečo jedného sa to týka, lebo už tam on bol a druhý nie? Čiže podľa mňa by mohli niektorí súdení namietať, podľa mňa aj vecne, príslušne, že to nepovažujú za správne. Čiže aj by sme mohli odbúrať toto „všetci“, no však, jasné, „všetci“, hej. A potom už len zostáva spôsob, procedúra. A tiež napríklad skúsme si namodelovať jednu situáciu. Predstavte si situáciu, že by sem prišiel návrh, že preverovať sudcov má NBÚ a iba NBÚ. Ja si myslím, že to by bol taký krik, že by to bolo počuť až do Viedne, hej, ako zasahuje niekto do nezávislosti súdnictva, že niekto externé prostredie posudzuje, lebo ono sa to stalo, až taká mytologická tá nezávislosť, hej, že sa toho človek až bojí dotknúť, pretože však sa, nedajbože, na niečo spýta a hneď mu vrátia, však, pozor, nezávislí že štát v štáte vytvorili. Čiže tu by som ja videl relatívne dobrú vôľu predkladateľov v tom, že hľadali nejaký systém, ktorý by systémom bŕzd a plynu sa niekde dopracoval, hej, aj aby bola koza celá a vlk sýty. Hej, čiže nie som konformný s tým, že externé prostredie má. Však to je to základné delenie moci, hej, že tá súdna moc je nezávislá. Tak potom, hovorím, ja si dovolím tvrdiť, keby ten návrh bol takto koncipovaný, lebo sú tu kverulanti alebo ľudia, ktorí sú proti všetkému, lebo som to nedal ja, hej. To je princíp. Pokiaľ som to nedal ja, tak som, samozrejme, proti tomu a je úplne jedno, čo to je, hej. Takže, viete, keby ten návrh bol taký (NBÚ), tak to by bol hrozný krik a všetci by sme pomaly s tým potajme v kútiku duše aj možno aj súhlasili, že ak je to nezávislé, tak by nemali takto to posudzovať. Nuž čiže ja tu vidím určitú vôľu a chuť hľadať cestu, ktorá by zohľadňovala určité skutočnosti. Tak to poviem a po tých skoro troch dňoch to môžem povedať, tu nikto inú cestu nepredstavil, neupozorňoval na riziká. No ale však vždycky sú riziká. Vyjdete von na cestu, zrazí vás. Vždycky je riziko. Furt je určitý štatisticky predpoklad, je niekde vyšší, niekde nižší, že určité riziko existuje. Čiže aj tuná existujú riziká, samozrejme. Verím, že aj teraz nejakou korekciou tohto eliminujete to množstvo tých rizík, ktoré môžu nastať. Stále tam nejaké zostanú, určite. A ešte takto poviem aj z pohľadu toho NBÚ, nechcem to vytrhávať, tiež som počul, že kto všetko dostal nejakú tú prehliadku alebo tú previerku. Tiež tu boli mená, pri ktorých boli iní v rozpakoch, že ako je možné, že niekto ju dostal, hej. Čiže nie je to až takým, by som povedal, repíkovým čajom na popáleninu, hej, alebo až taký geniálny prostriedok, že je to jedna z možností, však s ňou sa v návrhu ráta, hej, ale ide cez ďalšie systémy filtrov a bŕzd, hej, a na konci by to malo byť o niečo lepšie. Už to tu niekto spomínal, neviem, či to bol pán Susko. Ja som o tom tiež hovoril. Ale, opakujem, prechádza to cez filtre osemnástich ľudí. No však koľkých, akých ste si tam navolili, akých si sudcovia tam navolili, akých sme si tam my navolili, no tak takí tam sú. To je detto. Aj my sme tu takí. Aký volič, taký politik, to proste tak je. Tu sa darmo niekto vyhovára, hej. Tak to je. Proste aj tých osemnásť ľudí tam je obrazom toho súdnictva. Tak, nech sa páči, hej, ale predstavuje to určitú možnosť, že to rozhodnutie bude prijaté procesom, za ktorý sa niekedy prelievali potoky krvi, teda hlasovaním a väčšinovým spôsobom, čo by nás na tú chvíľu mohlo uspokojiť. Takže ja myslím, že ešte sa niečo zmení, uvidíme, zahryzli sme sa do mýtu nezávislého súdnictva, hej, ktorý niekomu strašne vyhovoval a bol obranným štítom, cez ktorý ste sa neprebili ani tankovou strelou, niečo s tým ideme robiť. Tuto skončím s tým, niečo je lepšie ako nič. My teraz niečo definujeme, cizelujeme a to niečo je lepšie ako status quo, čo existuje. Nebudem tu ešte debatovať, kto, kedy, ako predkladá ústavný návrh. Nie je to tak, že pálim zboku, hej, že šúpem tu tri návrhy za schôdzu, ale že dávam relevantný ústavný návrh prediskutovaný tak, ako je ťažká cesta k tomu. A prejdem k manželstvu. Tam budem relatívne rýchly. Prosím vás pekne, my definujeme to, čo tam v zásade nemusí byť, ale dávame to tam pre istotu. Ja tu napríklad mám ďalší zákon, čo príde. My sme sa dostali, s tým tiež zákonodarca nerátal, k tomu, že o veciach, s ktorými by niekedy nikto nerátal, prečo by vôbec sa malo v zákone hovoriť, hej, kto je rodič. Rodičom sa stávate z manželstva alebo vyhlásením. A nám sa stávajú veci, že sa nám stávajú rodičmi v určitých sociétach ľudia, ktorí v zásade majú problém dôjsť vôbec na záchod, nieto ešte plniť niektoré iné povinnosti, reprodukčné, ale je to účelové. Čiže, viete, aj také kamenné dosky, také veci, o ktorých by nikto ani si nemyslel, že niekto môže zneužiť, sa zneužívajú. Niekto sa stáva rodičom účelovo preto, aby následne mohol brať sirotské. Takisto je tuná tendencia prísť s nejakými novotvarmi, nad ktorými rozum stojí niekedy, hej. Niekedy vy musíte na to spoločnosť pripravovať, ale nad tým niekedy rozum stojí. Ten polygamický pozmeňujúci návrh možno zľudovel, možno nie, naozaj bol v parlamente predložený, to znamená taký, ktorým sa chcela definovať v ústave polygamia, respektíve ktorý ju nevylučoval. Je to možno z uhla pohľadu tak, ako sa na to pozriete. Nech sa páči, tento pozmeňujúci návrh v parlamente odznel. A myslím, že v Keni majú povolenú polygamiu. A vychádza to dokonca, že tam to bolo pri odôvodňovaní, že to je z ich afrických tradícií. Dá sa mostík urobiť, pán kolega, že koniec koncov všetci sme údajne z Afriky. Tak tiež môžeme sa na to odvolať. A nedá sa vylúčiť, že niekto sem potom príde, ak by sa čisto teoreticky toto do ústavy dostalo, že v zásade to nie je až tak zlý nápad, hej. No ale postupne otvárate témy, pred ktorými pred určitými rokmi naozaj rozum stál. Pri tejto diskusii odznel aj tento nešťastný návrh. (Ukázanie listu papiera.) A to je znova výčitka. A možno to tak ani tí kolegovia nechceli tak prešpekulovane s tým, že si to nikto nevšimne, však to dostať do ústavy, ale podľa mňa to je zlá legislatívna práca, no. Tak si tu my žijeme a tak to tu potom vyzerá. Takže aj pri tak vážnej téme odznela aj takáto, prepáčte, prepytujem, hlúposť. KDH už dostalo tú nakladačku, je ťažké to rozchodiť. Keby boli tu rok medzi nami. Ale tým, že sú tu 25 rokov medzi nami, sa otrasú a pôjdu ďalej. Čiže s tým aj tí, ktorí si myslia, ako im naložili, dokopy nič neurobili, hej. KDH zapichne tú vlajku a bude ich aj konzistentnou, dlhodobou agendou, vycizelovanou. A bude tam. A je to ich vlajka. A je tam ustanovenie v ústave, i keď za to tu niekto žiarli, niekto je ješitný, poste niektorí by si tiež chceli hryznúť, proste je to tam. A je to KDH. A ja zase to možno trošku tak prepojím. A týmto aktom možno KDH aj odčiní svoje hriechy za to, že nehlasovalo za ústavu tejto republiky, lebo je tam. Ja to nejdem komentovať, to bolo dávno, tie okolnosti boli nejaké, ale výstup z toho je, ktorý si pamätám trebárs aj ja, a trošku sa tomu venujem, že vtedy nehlasovali. Tak teraz proste si pomohli, že dostali do ústavy podľa mňa historickú vec, lebo už sa to nezopakuje. Podľa mňa nebude ani možnosť sa tak nastaviť vôbec, že to tak necvakne, ako to cvaklo teraz, hej, že sa to tam objaví a bude to tam. A keby to tam náhodou nemalo byť, tak by to malo prebiehať tak, že niekto musí vyhrať voľby, musí mať 90 hlasov, musí vystúpiť v pléne a povedať, že manželstvo môže byť aj zväzkom muža a muža, nech sa páči, držím mu palce. Rád by som si prípadne, aj keď tu nebudem, zo záznamu pozrel toho rečníka, ktorý to dá, hej, že to presvedčí plénum a presvedčí ľudí tejto krajiny, že aj to je manželstvo, lebo to nie je manželstvo a zbytočne sa toho nechytajme. A manželstvo je manželstvo, viete, tak ako voda je voda, vzduch je vzduch, tak nechápem, prečo to máme motať, krútiť. Viete, tu naozaj je kopa inej práce, ktorej by sme sa mali venovať. A tam by sme sa mali sfokusovať, toto by už malo byť nadobro vybavené. A bude to potom v ústave. Takže skončím s tým, ja v zásade to hodnotím pozitívne, ja budem hlasovať za návrh, samozrejme, ja s tým nemám najmenší problém. Práve naopak, oceňujem to. Treba tým, ktorí to dokázali, tú vyjednávaciu schopnosť a vôbec to, že to tam je, že je na konci výsledok, lebo z tých rečí, čo sa tu už človek napočúva, už aj hlava bolí, hej, ale výsledok sa ráta, hej, aj to dejiny pamätajú. Takže treba skloniť klobúk. Ten dávam teraz dole pre tých aj s určitými schopnosťami, ktoré mali, ktorí tým čarom toho miesta a celkového nastavenia dostali do ústavy niečo. Ja by som sa bál, že sa vôbec niečo do ústavy dostane. A čím v tomto smere ďalej pôjdeme, tým bude väčší problém vôbec na tú tému diskutovať. Takže by som ja takto pre túto chvíľu možno poďakoval. A ďakujem aj všetkým, ktorí mali aj vystúpenia, ktoré sa dali počúvať. Zazneli tu vystúpenia, ktoré sme si mohli kľudne odpustiť, ktoré sa vôbec nedali počúvať, ktoré boli právom poslanca vystúpiť, ale to je všetko, hej. Neobsahovali v sebe žiadnu hodnotu, z ktorej by sa dalo čerpať, hej, alebo aspoň nejakú zdrojovú bázu, hej, že ja môžem robiť, čo chcem, a ty mi nebudeš rozkazovať. Takže takto ja hovorím. Ďakujem pekne. (Potlesk.)