Viskupič, Marián, poslanec NR SR (2023-05-05):
Pán predsedajúci, ďakujem pekne za slovo. Vážené kolegynky, kolegovia, dovoľte aj mne pár slov. No, v prvom rade poviem, trošku sa nám to tu mieša. Tie zákony budú vlastne tri a už aj pán kolega, podpredseda finančného výboru viac-menej hovoril o tom treťom bode, že v tomto bode teda ešte to ani nie je akoby taká tá skutočná cenová regulácia, ale tá administratíva a ja poviem, že byrokracia pred tým. Ale aby som začal. Problém vysokých cien potravín existuje. To je jasné, to si nemohol nikto nevšimnúť. To je fakt. A v podstate oceňujem snahu kolegov, že teda sa to snažia riešiť. Ako je to problém. Treba povedať, že áno. Avšak myslím si, že tento návrh alebo tie dnešné návrhy, ktoré tu máme, to nevedia a nedokážu vyriešiť, a teda skúsim nejak povedať že prečo. Ten prvý problém je, že ono to, toto sú dôsledky. Ak budeme riešiť dôsledky a nie príčinu, tak to proste nevyriešime. To je, to je prvá vec. Čo súhlasím, je, že áno aj Európska únia alebo Európska centrálna banka hovoria o cenovej stabilite. Stabilite. Jedným zo základných parametrov je udržiavanie cenovej stability. Áno, ale nemá sa to diať takto z tohto konca. Tá cenová stabilita sa vlastne deje menovou politikou, je to vlastne jedna z dvoch alebo troch hlavných úloh centrálnej banky, v našom prípade Európskej centrálnej banky, a je to o tom vážení na lekárenských váhach medzi reštriktívnou menovou politikou alebo teda na druhej strane kvantitatívnou uvoľňovacou politikou. Čiže toto celé je a ten problém sa stal tu, že teda či už po poslednej kríze, alebo potom sa to, samozrejme, výrazne táto, toto kvantitatívne uvoľňovanie ešte rozbehlo pri koronakríze a pokračovalo potom ešte aj pri energetickej kríze. No, výsledok je ten, že bilancie centrálnych bánk narástli obrovsky, že skokovým, skokovým spôsobom. Ja viem, len Európska centrálna banka za posledné roky vrhla proste sedemtisíc miliárd nových eur do obehu. A to, bohužiaľ, sa prejavuje infláciou, a to, bohužiaľ, sa prejavuje potom aj rastom cien. Takže toto je ten skutočný problém, ktorý je, a ten z tohto konca jednoducho nevyriešime. Áno, tento zákon vlastne pripravuje nové úlohy štatistickému úradu, nové úlohy či už teda potom aj vláde, jednoducho chce dať nejaké inštrumentárium, ktoré dokáže tie ceny nejak za a) sledovať, za b) teda nejak štatisticky vyhodnocovať a za ďalšie proste aj nejak akoby ovplyvňovať. No, akože okej, snaha je legitímna, ale jednoducho takto to nefunguje. Akože my nevieme v podstate efektívne ani tie, skutočne tam, kde má zmysel nejaká cenová regulácia, napríklad teda pri, pri elektrine, pri týchto energetických oblastiach, ani tam sa nedá, nevedia presne zistiť, za čo napríklad tie distribučné spoločnosti nakupujú, za čo predávajú. Toto je cesta, ktorá nepomôže, je neefektívna, bude to len byrokracia a nikam, nikam to nevedie. Totižto najlepšia verejná politika v tejto oblasti je vôbec neurčovať ani nezasahovať do cien. To, to sme videli aj v Maďarsku, ako sa tam snažili tie ceny regulovať potravín a kam to viedlo. Ono tá, Maďarsko je ešte jedna z mála krajín, ktorá tu infláciu má ešte vyššiu ako my. Čo je cesta, aby som teda len nehovoril, ako sa to nedá, treba povedať aj, čo by bolo dobré, jednoducho úloha štátu je teda nie regulovať, nie kontrolovať, nie stanovovať, nie následne sankcionovať, ale práve naopak. Štát má vytvárať podmienky na čo najväčšiu konkurencieschopnosť alebo teda konkurenčné prostredie v tomto odvetví, to znamená, má vytvárať podmienky na to, aby boli bariéry vstupu do odvetvia čo najnižšie, aby prišiel napríklad nejaký väčší, menší, akýkoľvek zahraničný potravinový reťazec, ale ešte viacej pomáhať malým, drobným či už producentom, alebo teda potom následne aj, aj prevádzkam predajným. Čiže aby, aby sa vytvárala tá konkurencia, aby bolo viacej tých, ktorí teda sa snažia predávať, a následne teda by mali občania väčšiu možnosť si teda veci kúpiť a jednoducho museli by viacej konkurovať medzi sebou. To je, to je ďalšia vec. Potom takisto zjednodušovanie pravidiel, či už teda, keď budú tie pravidlá jednoduchšie, môže niekto nový prísť, to som už povedal, ale takisto aj pre, pre tých existujúcich, tie pravidlá sú častokrát, no, byrokratické sú, o tom nie je debata, ale častokrát sú napríklad aj likvidačné. Spomeňme si tie miliónové pokuty, ale vôbec aj pre, veľkí sa prispôsobia, ale pre tých malých proste, koľko majú rôznych povinností, či už ku mrazničkám, k hygiene, ja neviem k čomu všetkému. Toto je cesta, týmto treba zjednodušovať ich život a oni následne budú vedieť mať nižšie ceny. Takže toto, toto by som vnímal ako, ako možnosť, ktorá, ktorá vie pomôcť. Koniec koncov aj sám predkladateľ vlastne v dôvodovej správe píše, že v podmienkach trhového hospodárstva má štát obmedzené možnosti ovplyvňovania vývoja spotrebiteľských cien, ďalej píše, obmedzenie však neznamená žiadne. Takže skutočne tá cesta nie je v tom ovplyvňovaní tých cien, v reguláciách, v štatistike, fakt toto, toto nám nedokáže, nedokáže pomôcť. Skôr sa fakt zamerajme, ja to zopakujem aj nakoniec, problém existuje, vnímam legitímnu snahu ho riešiť, ale možno sa spoločne akokoľvek pozrime na také riešenia, ktoré dokážu aj reálne tento problém vyriešiť, nielen si urobiť čiarku, že teda niečo sme vyrobili, vyrobili sme kopu byrokracie, vyrobili sme kopu nových úloh pre vládu, pre štatistiku, pre slovenskú obchod... Slovenskú obchodnú inšpekciu, ale ich výsledok by bol nulový, dokonca mínusový, lebo všetky tie nové povinnosti musí niekto robiť a buďto teda iné aktivity potrebné nebudú, alebo bude potrebné viacej zamestnancov, čo bude zasa stáť viacej verejných zdrojov a viete, ako to potom pokračuje, keď štát potrebuje peniaze a chýbajú mu. No, zvyšujú sa dane a to, bohužiaľ, ale zasa tiež zvyšuje ceny. Posledné, čo poviem, je, a to je apel akoby na spotrebiteľov, možno sa to zdá divné, ale tie výšky cien má v čomkoľvek, nielen v potravinárstve, ale v čomkoľvek v trhovej ekonomike zo všetkého najviac v rukách spotrebiteľ. Je dôležité, aby sme boli ako spotrebitelia my všetci, všetci občania tejto krajiny aby boli citliví, aby teda vyhľadávali tam, kde tá cena je lepšia, lacnejšia, kde tá ponuka je výhodnejšia, a takto vlastne ukazovali tým iným, ktorí tú cenu majú vyššiu, že ich obrat klesá a že sa musia prispôsobiť. Ešte raz, či vláda, či parlament, či opozícia, či koalícia, pri všetkej úcte, my máme takmer nulový dopad na ceny. My ich vieme zvyšovať, ale to nechceme. Dopad na znižovanie cien my, ako tu sedíme, máme minimálny. Fakt zo všetkého najviac to majú v rukách sami občania tejto krajiny. Toto je možno dobré, aby sme všetci svojim voličom, všetkým občanom hovorili, že oni musia v tomto pomáhať. Ďakujem pekne za pozornosť.