J. Kvorka, poslanec: (2007-05-16):
Na druhej strane však je potrebné povedať, že aj z radov opozície, konkrétne včera z úst pána poslanca Brocku bolo povedané, že tento Zákonník práce je relatívne doteraz ešte platný Zákonník práce, tzv. Kaníkov, keď ho môžeme nazvať, relatívne dobrý. No, chcem povedať, že práve za to, že nebolo povedané, že ten Zákonník práce je dobrý bez toho, že by bolo čo v ňom naprávať, je potrebné, aby sa pán premiér, pani ministerka alebo pán podpredseda vyjadrovali k tej relatívnosti, pretože tam sú tie medzery, ktoré sú potrebné, tam sú tie veci, ku ktorým je potrebné novelizovať tento zákon, pretože tá ochrana zamestnancov, kvôli ktorým je to v prvom rade robené, je nedostatočná a je to potrebné napraviť. Vládny návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 311/2001 Z. z. Zákonník práce v znení neskorších predpisov o zmene niektorých zákonov, ktorý predkladá Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky na základe Plánu legislatívnych úloh vlády Slovenskej republiky na rok 2007 je v súlade s čl. 36 Ústavy Slovenskej republiky a ďalšími všeobecne záväznými právnymi predpismi a s právom Európskych spoločenstiev. To je potrebné si uvedomiť, že tuná nie je dajaký výmysel z našej strany, ale je to v rámci platnej ústavy. Čo je cieľom tohto návrhu? Cieľom tohto návrhu zákona je v súlade s Programovým vyhlásením vlády Slovenskej republiky odstrániť v Zákonníku práce nedostatočnú ochranu zamestnancov, narušenú najmä novelou zákona č. 210/2003. Všetci vieme, že kto sa podieľal na tvorbe tohto Zákonníka práce. Vieme, že na procese prípravy návrhu zákona bola vytvorená pracovná skupina zo zástupcov Konfederácie odborových zväzov Slovenskej republiky, Nezávislých kresťanských odborov Slovenskej republiky, Asociácie zamestnávateľských zväzov a združení, Republikovej únie zamestnávateľov a Slovenskej obchodnej a priemyselnej komory. Čo vidíme, čo sa deje v poslednej dobe, ako prišiel na rad na prerokovávanie Zákonník práce. V posledných mesiacoch, týždňoch, ale aj najmä dňoch sme svedkami tvrdého boja o podobu právnej úpravy pracovnoprávnych vzťahov. Zúčastnené strany využívajú rôzne možnosti, najmä masmédiá a tlač, aby presadili svoje predstavy Zákonníka práce. Tieto aktivity nastali po tom, ako sa vládna koalícia rozhodla v zmysle programového vyhlásenie vlády na IV. volebné obdobie Národnej rady Slovenskej republiky, plánu legislatívnych úloh na rok 2007 napraviť deformácie legislatívnej úpravy týchto vzťahov vzniknuté v období druhej vlády Mikuláša Dzurindu tzv. Kaníkovou reformou Zákonníka práce. Je potrebné povedať, že v mnohých prípadoch veľa zamestnávateľov sa pomocou dnes platného Zákonníka práce plne zmocňuje nielen výrobných prostriedkov, ale aj výrobných síl spoločnosti. Naopak, hodnota pracovnej sily zamestnanca často nepostačuje ani na súhrn existenčných prostriedkov nevyhnutných na jej ustavičné obnovovanie. Ľudská pracovná sila zamestnanca sa stala mnohokrát tovarom, ktorý na burze práce a nezamestnanosti za nízke ceny zamestnávatelia v mnohých prípadoch a mnohí zamestnávatelia využívajú, nechcem povedať, že to robia všetci. Prejavuje sa to najmä tým, že zamestnávatelia nútia svojich zamestnancov prejsť z pracovnoprávneho vzťahu do obchodnoprávneho vzťahu. Vzťahu, v ktorom sa zamestnanec stáva samostatne zárobkovo činnou osobou, živnostníkom, ktorý ale musí svoju pracovnú silu predávať za podmienok pracovného pomeru. Títo tzv. živnostníci sa stávajú tovarom s dumpingovou cenou, ktorá stráca právo napríklad na minimálnu mzdu, na dovolenku, má zvýšené náklady do zdravotnej a Sociálnej poisťovne, v čase nezamestnanosti sa musí finančne zabezpečiť sám, pre nízku cenu práce musí robiť nadčasy aj nad rozsah stanovený zákonom, nemá nárok na náhradu mzdy z dôvodov všeobecného záujmu a iných zákonných prekážok v práci. Musí kupovať pracovné prostriedky a preberá na seba celú zodpovednosť za bezpečnosť a ochranu zdravia pri práci. Často je nútený pracovať aj napriek zlému zdravotnému stavu, nemá nárok na náhradu škody spôsobenú úrazom alebo chorobou z povolania. Je nútený mnohokrát pracovať v zlých sociálnych podmienkach, v sústavnej sociálnej neistote. Jeho životnosť podľa zákona o živnostenskom podnikaní nespĺňa podmienky stanovené týmto zákonom, nevykonáva dobrovoľne sústavnú činnosť prevádzkovanú samostatne vo vlastnom mene na vlastnú zodpovednosť za účelom dosiahnutia zisku. O všetko, čo pri takomto nútenom deformovanom právnom vzťahu príde, si prisvojuje v mnohých prípadoch zamestnávateľ. Štát je pritom poškodený o značné daňové úniky najmä z titulu nájomných vzťahov. Preto je v predloženej novele Zákonníka práce definovaná závislá práca. Platný Zákonník práce umožňuje uzatvárať pracovný pomer na určitú dobu medzi tými istými účastníkmi za liberálnych podmienok, ktoré si môže zamestnávateľ z titulu ekonomickej moci vynútiť a následne často zneužiť voči zamestnancovi. Zamestnanec tým stráca právne a sociálne istoty a zamestnávateľ si tým môže vytvárať podmienky pre formálne zvyšovanie zamestnanosti. Navrhovaná novela Zákonníka práce preto určuje nielen najdlhšiu dobu, na ktorú pracovný pomer sa môže na určitú dobu dohodnúť, ale aj počet uzatvorenia takéhoto pracovného pomeru medzi tými istými účastníkmi. Stručne som sa dotkol len dvoch vážnych dôvodov na novelizáciu Zákonníka práce, ktoré sú uvedené v predloženom návrhu zákona. Vo svojom vystúpení nebudem analyzovať vecné a právne dôvody ďalších zmien, ktoré sú nevyhnutné, aby sa dosiahla najzákladnejšia rovnováha medzi zamestnávateľom a zamestnancom v pracovnoprávnych vzťahoch. To zrejme urobia ďalší kolegovia z vládnej koalície vo svojom vystúpení. Svoje stanovisko k platnému zákonu chcem skôr zamerať aj na ďalšie v budúcnosti potrebné zmeny, ktoré nie sú v predloženom návrhu Zákonníka obsiahnuté. Do Zákonníka práce je potrebné vložiť ustanovenie, ktoré ustanoví povinnosť zamestnávateľovi zamestnanca zabezpečiť aj finančne, ak sa zamestnancovi zmenia pracovné podmienky zmenou podstatných náležitostí pracovnej zmluvy a zamestnanec nie je ochotný u preberajúceho zamestnávateľa vykonávať iný druh práce. Ďalšia vec, ktorú je potrebné vložiť do Zákonníka práce, je potrebné vložiť ustanovenie, podľa ktorého podstatné náležitosti pracovnoprávneho vzťahu a ďalšie pracovné podmienky, ktoré boli dohodnuté v kolektívnej zmluve, je zamestnávateľ povinný u svojich zamestnancov záväzne zakotviť aj do pracovnej zmluvy alebo do jej dodatku s tým, že ak kolektívna zmluva stratí platnosť, platné je dohodnuté znenie pracovnej zmluvy alebo jej dodatku platné pred jej účinnosťou až do doby uzavretia novej kolektívnej zmluvy. Do Zákonníka práce by bolo potrebné vložiť ustanovenie, podľa ktorého zamestnávateľ nemôže rozvrhnúť pracovný čas tak, aby zamestnanec pracoval v nočných zmenách dva týždne po sebe v súlade so smernicou 2003/88 Európskych spoločenstiev, pretože ľudský organizmus je v noci citlivejší na rušivé vplyvy prostredia a dlhé doby nočnej práce môžu poškodiť zdravie týchto zamestnancov. Myslím si, že je potrebné do Zákonníka práce zmeniť povinnosť inventarizácie tak, aby ju bol povinný vykonať vždy zamestnávateľ, a to pri uzatváraní všetkých dohôd o hmotnej zodpovednosti pri ich zániku, pri preradení zamestnanca na inú prácu alebo na iné pracovisko pri jeho preložení a pri skončení pracovného pomeru zamestnanca, pri odstúpení niektorého z nich od dohody o hmotnej zodpovednosti, a to aj pri spoločnej hmotnej zodpovednosti. Do Zákonníka práce je potrebné vložiť ustanovenie, že zamestnanec, ktorý uzatvoril dohodu o hmotnej zodpovednosti alebo dohodu o spoločnej hmotnej zodpovednosti musí na inventarizácii byť vždy fyzicky prítomný a zistený stav musí zamestnanec potvrdiť vlastnoručným podpisom, pretože to zamestnávatelia zneužívajú v mnohých prípadoch. Týmto úkonom môžeme písomne poveriť inú osobu, a ak zamestnávateľ vymáha náhradu škody zo spoločnej hmotnej zodpovednosti, je povinný ju vymáhať od všetkých spoločne zodpovedných zamestnancov nie diskriminačne, ako sa to v mnohých prípadoch často stáva. Aká je v súčasnosti situácia. Vieme, že v dnešnej dobe mnoho politikov, ale aj zamestnávateľov prostredníctvom svojich stavovských organizácií tvrdia, že platný Zákonník práce obhajujú predovšetkým v záujme zamestnanosti a zamestnancov, čo v podstate  nie je pravda. Platný Zákonník práce hrubo narúša sociálny zmier, vytvára podmienky, v ktorých prioritou sú antagonistické vzťahy medzi spoločenskými kategóriami  občanov. Na jednej strane je to bezhraničná honba za ziskom aj na úkor druhého, ekonomicky slabšieho a na druhej strane  často boj na zachovanie existencie človeka. Okrem toho sa ním porušujú základné ľudské práva garantované Ústavou Slovenskej republiky, ako sú sloboda a rovnosť v dôstojnosti v úpravách bez ohľadu na jeho sociálny pôvod, nútené práce alebo služby ekonomickou a právnou nadvládou. Zachovanie ľudskej dôstojnosti, právo na prácu, právo na spravodlivé a uspokojivé pracovné podmienky, aj keď sú formálne deklarované, právo na odmenu za vykonanú prácu dostatočnú na to, aby umožnila dôstojnú životnú úroveň, právo na ochranu proti svojvoľnému prepúšťaniu zo zamestnania a diskriminácii v práci, právo na ochranu a bezpečnosť pri práci, právo na najvyššiu prípustnú dĺžku pracovného času na primeraný odpočinok na najkratšiu prípustnú dĺžku platenej dovolenky, právo na hmotné zabezpečenie v starobe a pri nespôsobilosti na prácu, ako aj pri strate živiteľa, právo na ochranu zdravia. Mnohí politici, ale aj mnohí zamestnávatelia prostredníctvom svojich stavovských organizácií  šíria poplašnú správu, že po prijatí predloženej novely Zákonníka práce nastane zlý ekonomický vývoj  na Slovensku a zvýši sa výrazne nezamestnanosť. Pritom v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky zneužívajú vlastníctvo na ujmu práv iných v rozpore so všeobecnými záujmami chránenými zákonmi a Ústavou Slovenskej republiky a zároveň ponúkajú zahraničiu nie svoju, ale cudziu lacnú pracovnú silu občanov Slovenskej republiky a najliberálnejšiu legislatívnu úpravu pracovných vzťahov. Vážené kolegyne poslankyne, vážení kolegovia poslanci, ďakujem vám za pozornosť a pevne verím, že svojím hlasom podporíte návrh tohto zákonníka, aby prešiel do druhého čítania. Ďakujem.