P. Prokopovič, poslanec: (2007-06-27):
Pred obedňajšou prestávkou som hovoril vo svojom úvode v pár vetách o tom, že podľa môjho názoru Zákonník práce, o ktorom rokujeme, je ďalším typickým produktom tejto vlády, ktorej základnou charakteristikou krokov by sa dala, alebo základná charakteristika  krokov by sa dala zhrnúť do konštatovania nekvalifikovanosť a ideologická obmedzenosť. Spomínal som aj to, že poslednou demonštráciou, ktorá toto, dá sa povedať, už pravidlo potvrdila, bol aj výkon pána predsedu vlády pri otváraní tunela Sitina, keď tvrdil, že v prepočte na meter ide o najdrahší tunel na svete a, samozrejme, nie je to pravda, pretože neboli zobraté do úvahy všetky okolnosti, ktoré pri výstavbe boli, nakoniec pondelková odborná tlač to jasne vyvrátila. Sú tam aj tabuľky z ostatných krajín, ktoré jasne hovoria o tom, že to nie je pravda.  Čo však na tom, že  to nie je pravda, stačí bublinu vypustiť a už to ide. Teda, ako som spomínal nekvalifikovanosť, ideologická obmedzenosť a dodám k tomu aj vedomé zahmlievanie faktov. Prepáčte mi toto odbočenie, nehovoril by som o ňom, ak by som nebol presvedčený, že vyššie popísaný postup a princíp sa premietol aj do kvality dnes  prerokovávaného materiálu. Chvalabohu, a bolo to už predo mnou tiež povedané,  katastrofu, ktorou by bol pôvodný návrh  z dielne ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny sa podarilo z väčšej časti zažehnať a dnes rokujeme už skutočne len o torze tohto s veľkým humbugom ohlasovaného zákona  roka. Napriek tomu musím upozorniť na viaceré prejavy ideologickej obmedzenosti, ktorá sa podpísala pod viaceré kritické miesta tejto novely. Tým prvým a myslím si, že najväčším je vôbec nezmyselnosť toho, že tu a teraz tento zákon vôbec riešime. Nejde totiž o nič iné než o ďalšiu zbytočnú deformáciu, ba v niektorých prípadoch, dovoľte mi za výraz, ospravedlňujem sa, až bastardizáciu toho, čo dobré funguje a funguje veľmi dobre. Dámy a páni, ak dnes hovoríme o rekordných číslach v nezamestnanosti, tak je to popri príchode investorov a otvorení sa Únie práve aj vďaka pružnému doterajšiemu Zákonníku práce. Pri čítaní dôvodovej správy a aj vystúpeniach viacerých v úvodzovkách obhajcov tohto právneho predpisu v médiách sa nemôžem ubrániť pocitu, že ruku, ktorá písala tento návrh zákona, viedla nenávisť. Priam by sa dalo povedať až triedna nenávisť. Navrhovatelia, teda vláda vychádzajú z podľa mňa nesprávnej premisy o zlých zamestnávateľoch a nesvojprávnych utláčaných zamestnancoch. Z tejto filozofie vychádza aj celá novela návrhu Zákonníka práce. Avšak, dámy a páni, to už zďaleka nie je obraz dnešného Slovenska, aj keď nemožno poprieť, že čierne ovce sa nájdu všade. Typickým príkladom ideologickej zaslepenosti je toporná snaha potrestať nehodných zamestnávateľov, ktorí údajne masovo nútia zamestnancov do zmeny svojho pracovného pomeru na obchodné zmluvy a, samozrejme, v záujme ľudu v duchu najlepších zásad sociálneho inžinierstva rovno zakážeme ľuďom takto pracovať, teda robiť na živnosť a poskytovať svoje služby zamestnávateľom bez toho, aby sme sa ich spýtali, či to chcú, alebo či to nechcú. Vážené dámy a páni z koalície,  nanovo idete zadefinovať závislú prácu, čím by sa každý, na koho by vychádzali  tieto definície, musel vrátiť do pracovného pomeru, a to opäť podotýkam, bez ohľadu nato, či to chce, alebo či to nechce. Ja si myslím, že ľuďom treba dať voľnosť, oni najlepšie sami vedia, čo je pre nich dobré. Prosím vás, nepodceňujte tých, záujmami ktorých sa toľko oháňate. Robotníci nie sú, ako tu zaznelo v jednom vystúpení aj v prvom čítaní, môžeme si to pohľadať a myslím si, že kto chce si prečítať, môže si  to  prečítať aj na webovej stránke SMER-u, že robotníci sú nevzdelaní ľudia, ktorí si nedokážu spočítať, čo je pre nich dobré a čo je výhodnejšie. Ja osobne som presvedčený, že oni to veľmi dobre vedia a podľa toho sa aj správajú. Treba si však priznať pravdu. Vy potrebujete mať čo najviac ľudí v pracovnom pomere aj preto, aby ste ich mohli v pracovnom pomere nútiť do odborov a podľa nezmysleného kľúča si prepočítať aj viac platených odborárskych funkcionárov, a tým plniť svoje záväzky voči týmto odborárskym bosom za ich pomoc pri voľbách. Tak to povedzme rovno a nezahmlievajme tento fakt a pravdepodobne aj jeden z hlavných motívov vášho konania. Vážená pani ministerka, pani poslankyne, páni poslanci z koalície, dnešné Slovensko, na ktorom už začíname pociťovať nedostatok kvalifikovanej pracovnej sily, nie je miestom pre zametanie s ľuďmi. Myslel niekto z vás nato, ako zneistenia a prekážky v zamestnávaní živnostníkov zasiahnu do existencie malých podnikov? Má podľa vás malá stavebná firma nato, aby zamestnala všetky profesie? Alebo je cesta to, aby si najala na konkrétnu prácu, na konkrétne projekty aj na dlhodobo živnostníka? Myslím si, že posledné roky dali na túto otázku jasnú odpoveď. Prečo sa teda tvárime, že zamestnávanie v pracovnom pomere je čosi absolútne krištáľovo čisté, čo ochráni zamestnanca a na druhej strane obchodný vzťah nie? Tu predsa nejde o žiadne bezprávie, ale o zmluvný vzťah uzatvorený podľa platných zákonov. A keď som už pri zákonoch,  trošku taký príklad. Prosím vás, nevymýšľajme dynamit, ten už objavil dávno pred nami, myslím, pán Nobel. Rovnako nevymýšľajme definície závislej práce. V zákone o dani z príjmu napríklad predsa máme už niekoľko rokov zadefinované, čo je príjmom zo závislej činnosti a čo je príjmom z podnikania. Analogicky teda možno považovať všetky práce, za ktoré občan dostáva príjem zo závislej činnosti, za závislú prácu. Ak je táto definícia dostatočná a prehľadná pre daňovú správu, mala by stačiť aj pre oddelenie podnikania závislej činnosti pre potreby Zákonníka práce bez toho, aby sme ľuďom zväzovali ruky a vnášali do fungujúceho systému chaos. A keď som už pri definícii závislej práce, pýtam sa. Čo ak občan spĺňa i podmienky pre podnikanie podľa živnostenského zákona, ale zároveň aj vami presadzované podmienky pre definíciu závislej práce? Čo potom bude ten občan? Živnostník, podnikateľ, zamestnanec a zase sme pri tej základnej otázke. Prečo mu nedáme možno samému sa rozhodnúť, ako chce fungovať. Opäť sa pýtam, prečo si mnohí myslíte, že vy to viete lepšie ako on. V prvom čítaní moja kolegyňa z poslaneckého klubu SDKÚ – DS pani exministerka práce, sociálnych vecí a rodiny Iveta Radičová, myslím si, že o ktorej fundovanosti a odbornosti nikto nepochybuje, navrhovala, aby sa v súvislosti so závislou prácou ponechala doterajšia dikcia, ktorá zakazuje akúkoľvek formu diskriminácie zamestnanca. Ak vám to nestačí, nemám nič proti tomu, naformulujme to aj adresnejšie a priamejšie, trebárs, aby všade tam, kde to bude jedna zo strán požadovať, musel byť povinne zavedený zamestnanecký pomer. Nech to bude v zákone. Ale ešte raz, prosím vás, nerobme to nasilu tam, kde to obidvaja nechcú a kde je pre nich takýto obchodný vzťah vzájomne výhodný a sú s nimi aj spokojní. To je aj odpoveď na to, čo som vo faktickej poznámke hovoril smerom k pánovi poslancovi Haleckému. A teraz, vážené dámy a páni, dovolím si načrtnúť podľa môjho názoru, čo sa môže stať, alebo čo sa stane, alebo ako sa podľa môjho názoru zachovajú živnostníci, podnikatelia či zamestnávatelia, je jedno, ako ich nazveme, ak ich prinútime meniť doterajší spôsob ich vzájomných vzťahov tým, že ich donútime namiesto ľudovo povedané  „podnikanie na živnosť“ riešiť tento vzťah pracovnoprávnym vzťahom. Uvediem to na jednoduchom príklade. Je to úplne jedno, či to bude murár, či to bude kuchár, alebo predavač v obchodnom centre. Je to úplne jedno. Povedzme, že majú medzi sebou s druhou stranou uzatvorenú zmluvu, na základe ktorej ten príslušný murár, kuchár a podobne bude poskytovať služby a bude fakturovať mesačne druhému živnostníkovi či podnikateľovi  dohodnutú mesačnú odmenu napríklad 20-tisíc korún. Tak to funguje v mnohých prípadoch. Pre poskytovateľa služieb je to výhodné a povime hneď prečo. Sám si odvádza odvody do poistných fondov, ale čo je dôležité, môže si podstatne viac rozšíriť počet odpočítateľných položiek, ktorými ovplyvňujú výšku daňového základu, a teda, samozrejme, aj budúce odvody do fondov. Je to výhodné aj pre prijímateľa služieb, pretože tým, že vyplatí určitú dohodnutú sumu, odpadajú mu problémy so zúčtovaním, s odvodením poistného, s riešením ďalších osobných výdavkov pracovníka a podobne. Je to teda obojstranne výhodné. Ja sa teraz pokúsim načrtnúť, čo sa môže stať, ak im tento vzťah zakážeme a prinútime ich, aby tento vzťah medzi sebou, ktorý funguje na základe Obchodného zákonníka, riešili pomerom zamestnávateľ  – zamestnanec. Verím, že nikto nie je taký naivný, aby si myslel, že v takomto prípade, ak si medzi sebou fakturovali 20-tisíc korún, že teraz tým, že Zákonník práce zamedzí takúto možno vzťahov, že prijme ho do pracovného pomeru a dá mu 20-tisíc korún. To určite, samozrejme, nie. Po prvé. V tom najlepšom prípade, ak mu odráta z toho všetkého odvody do fondov, ak mu odráta všetky výdavky, ktoré má  s ním aj v súvislosti s dovolenkou, povedzme ďalšie osobné náklady, vyjde mu hrubá mzda možno 12, možno 14-tisíc korún. Skôr tých 12. Ak mu potom odpočíta v ďalšom zúčtovaní aj odvedenú daň zo mzdy, pracovník dostane mesačne okolo 10-tisíc korún bez možnosti ovplyvniť túto výšku. To je však ten ideálny prípad, keď ten živnostník alebo podnikateľ bude poslušne postupovať podľa schválenej právnej normy. Omnoho pravdepodobnejšie je, a to poznám z praxe, ktorú som za roky, keď som v živnostníckom a podnikateľskom hnutí pôsobil, omnoho pravdepodobnejšie je, že dá zamestnancovi minimálnu mzdu, čo my nemôžeme ovplyvniť, a zvyšok mu vyplatí tzv. cash.  Teda ideme ho vedome nabádať k tomu, aby hľadal cestičky a formy, ako obísť podľa môjho názoru také nezmyselné dikcie zákona tak, aby to bolo pre neho, ale aj pre zamestnanca, lebo ten tým pádom dostane, samozrejme, viac, aby to bolo preňho výhodné. Tretí spôsob, čo sa môže stať, ak im zamedzíme tento obchodný vzťah, je ten, že zmluvu zruší a do žiadneho pracovného pomeru ho nezoberie. A bude sa robiť načierno, ako sa to ešte pred niekoľkými rokmi robilo, štát príde o odvody, dane, ale čo je na tom najhoršie, je to, čo som spomenul, že sa opäť bude iniciovať návrat časov, o ktorých sme si mysleli, že sú už dávno za nami, aby živnostníci, podnikatelia, zamestnávatelia museli hľadať spôsoby, ako obchádzať zákon, ako hľadať spôsoby daňových a odvodových  únikov v záujme svojho prežitia. Áno, dámy a páni, myslím si, že práve toto vami navrhovaná novela v oblasti závislej činnosti môže vyvolať. A je tu potom ešte jedna štvrtá možnosť, čo sa môže stať, ak takáto zmluva im zo zákona nebude možná, je tá, že aj to pracovisko na poskytovanie  príslušných služieb, opäť je to jedno, či ide o murára, kuchára a predavača a ďalších, bude prispôsobené tak, aby spĺňalo podmienky živnostenského zákona na podnikanie, teda bude spĺňať podmienky sústavnej činnosti, pod vlastným menom za účelom zisku a podobne, to znamená, že bude spĺňať všetky podmienky živnosti. Zakážeme mu v takomto prípade uzatvoriť obchodnú zmluvu medzi riadnymi subjektmi  podnikania? Tak to sú, vážené dámy a páni, iba niektoré možnosti, ktoré prijatie navrhovanej novely Zákonníka práce vyvolá. A dovolím si  tvrdiť, že toto sú ešte tie lepšie prípady. Úplne najhoršie však, čo sa môže stať, je to, že budeme mať silné, šťastné, spokojné odbory, že budeme mať uvedomelých organizovaných zamestnancov, len mnoho z tých zamestnancov nebude mať kde pracovať. Lebo takéto návrhy, novely či právne normy, ako je aj tento navrhovaný Zákonník práce, likvidujú zamestnávateľov z radov živnostníkov a malých a stredných podnikateľov. Ale možno aj o to niekomu ide. Ďakujem pekne. (Potlesk.)