O. Nachtmannová, poslankyňa: (2008-02-05):
Zastavím sa bližšie pri návrhu ceny. Pri tomto návrhu sa odmena viazala na iný výpočet ako v mandátnej zmluve s Credit Suisse First Boston. Odmena v mandátnej zmluve bola dohodnutá v rozpore s ponukou. Všetci máme pred sebou predloženú správu o priebehu privatizácie SPP, stačí si pozrieť stranu 5 a 6. Ja to ešte bližšie budem prezentovať. Nedošlo v tomto prípade k porušeniu zákona o verejnom obstarávaní? Pán poslanec Mikloš dáva často svojim oponentom otázku, či majú ekonomické vzdelanie. V ostatných dňom som pozorne čítala dostupné mediálne výstupy z hodnoteného obdobia, teda z rokov 2000 až 2002. Akonáhle niekto spochybnil určité fakty ohľadom privatizácie SPP, pán poslanec Mikloš mu okamžite položil otázku, či má ekonomické vzdelanie, keď si vôbec dovoľuje sa k privatizácii SPP vyjadrovať. A bolo to tak dokonca v diskusiách aj s partnermi, ktorí s ním vtedy sedeli vo vládnej koalícii. Tak by som sa teraz rada pána poslanca Mikloša, škoda, že tu nie je prítomný, spýtala, keďže o ňom všetci vieme, že má ekonomické vzdelanie, ako ste mohli dopustiť ako šéf koordinačnej Komisie pre privatizáciu SPP, že sa takto pracovalo s číslami, samozrejme, v neprospech občanov Slovenska, pričom nešlo o koruny, išlo o milióny dolárov. De facto za poradné služby dostal privatizačný poradca dvakrát toľko, ako to bolo stanovené v ponuke. Rada by som to ilustrovala názorne. Na prvom slajde vidíme, ako bola stanovená ponuka víťaznej spoločnosti. Pán minister už čítal, uvádzal, v čom je problém. Tak si to ešte názorne ukážme. A pozrime sa, ako vyzerala mandátna zmluva. Druhá časť, všimnime si ju. Tam to bolo, ešte raz to vrátim, od 1mld. do 2 mld. USD vrátane. A aký je z toho záver? Podľa ponuky, aká bola postavená, mala byť vyplatená odmena 14,6 mil. USD, ale už podľa mandátnej zmluvy to bolo 16,4 mil. USD. Už tu je rozdiel 1,8 mil. USD. Ďalej, podľa zmluvy je to 16,4 mil. USD, ale fakturovaná suma bola 21,16 mil. USD. Ako je to možné, že to taký renomovaní ekonómovia, ako je medzi nimi pán Mikloš, nevideli? Rozdiel je 4,76 mil. USD. Aká bola konečná vyplatená odmena privatizačnému poradcovi? Čiže ukázali sme si, aký bol rozdiel oproti mandátnej zmluve, k tomu zarátané nejaké mimoriadne peňažné výdavky, ďalej, náklady a výdavky tretej strany. Pán minister prezentoval, ako dlho sa viedol pingpong medzi Fondom národného majetku a ministerstvom privatizácie kvôli tejto sume, pretože nebola nijako zdokladovaná, nijako konkretizovaná. Nakoniec sa táto suma uznala, keď tam vstúpil poradca, právna kancelária. A ešte tu máme jednu veľmi zaujímavú sumu viac ako 4,5 mil. USD, o ktorej nikto nič nevie. Spolu dostal poradca vyplatených 31,536 084 063 mil. USD. Vráťme sa k víťaznej firme Credit Suisse First Boston Limited (Europe). Konečná suma, ktorú dostala vyplatenú, je tu jasne uvedená, opäť to opakujem, je 31,536 084 063 mil. USD, pričom druhá v poradí firma Rothschild & Sons Limited ponúkala túto službu vrátane všetkých nákladov za 18 mil. USD. Táto firma, poradenská kancelária, ktorá bola na druhom mieste, pripomeniem, vyhrala vo všetkých predchádzajúcich kritériách, t. j. preukázanie pochopenia základných podmienok, prístup a metodika, kvalita tímu a jeho členov, referencia a dosiahnuté výsledky. Jedine nevyhrala v cene. A teraz sa pozrime, aká nakoniec tá cena bola. Bola oveľa výhodnejšia než pri Credit Suisse First Boston Limited. A rozdiel je až 13,536 084 063 mil. USD. Takže ešte raz opakujem, odmena podľa ponuky mala byť 14,6 mil. USD. Veď práve kvôli tomu to tá firma vyhrala, že takto mala vyzerať suma plus, samozrejme, účelne vynaložené náklady. A vyplatených nakoniec bolo 31,536 084 063 mil. USD. Čiže ako vidíme názorne, tá odmena je dvojnásobná oproti ponuke. Takže to bola názorná prezentácia, pretože tieto čísla sa viackrát spomínali. A zo strany opozície a ľudí, ktorí boli vtedy zodpovední, sa k nim nikto nevyjadroval. Počúvali sme tu hodinu a pol o privatizácii v predchádzajúcej ére. Takže treba si skutočne predostrieť fakty k veci, o ktorej sa hovorí. Pri tomto bode spomeniem ešte jeden fakt. Vtedajší podpredseda vlády a minister financií nemal vôbec vstupovať do privatizácie SPP. Podľa kompetenčného zákona privatizáciu mala riadiť vtedajšia ministerka pre privatizáciu Mária Machová a minister hospodárstva Ľubomír Harach. Pán poslanec Mikloš často v súvislosti so súčasnou vládou hovorí o arogancii moci. Nehovorí to náhodou v duchu známeho Zlodej kričí, chyťte zlodeja? Nejde náhodou práve z jeho strany o markantný prejav arogancie moci, keď si dovolil porušiť vtedy platný zákon? Pritom to mohol elegantne a v súlade so zákonom vyriešiť. Ako koordinačný orgán mohla byť stanovená Porada ekonomických ministrov, ktorej on ako vtedajší podpredseda vlády a minister financií predsedal. Ale to asi nechcel. Do procesu privatizácie SPP by zasahovalo viac subjektov, teda viac umu, očí, uší. Pánovi poslancovi Miklošovi skutočne veľmi záležalo na tom, aby bol hlavným aktérom pri privatizácii SPP. V tejto súvislosti spomeniem ešte niekoho, o kom sa dlho nehovorí, spomenul ho trocha môj kolega Matejička, ale ja sa u neho ešte zastavím. Zastavím sa pri bývalom riaditeľovi SPP Pavlovi Kinčešovi. Mal skutočne neotrasiteľnú pozíciu. Pavla Kinčeša, generálneho riaditeľa  SPP, kritizovali za výkon jeho funkcie mnohí. Oponenti z vedenia podniku mu vyčítali, že problémy, ktoré zdedil, neriešil, ale iba tlačil pred sebou. Ekonomická redaktorka Alica Ďurianová mu v tej dobe pripísala na účet nielen konanie v kauze Nafty Gbely, ale aj postup pri založení spoločnosti InfoGas, o ktorom kontrola ministerstva hospodárstva konštatovala, že štatutár SPP podpísal zmluvu, ktorá je v rozpore s dobrými mravmi i Obchodným zákonníkom. Ďalej môžem spomenúť mimoriadny nárast nákladov SPP v roku 2000, pretože sa jeho vedenie proti rastu nákupných cien plynu nezaistilo hedgingom, hoci finančný riaditeľ podniku niekoľkokrát predložil Kinčešovi projekt tzv. hedgeovania v čase, keď bola cena plynu na historickom minime a odborníci očakávali jej opätovný rast. Riaditeľ Kinčeš svoje rozhodnutie neskôr obhajoval tvrdením, že SPP nemal na hedging potrebné finančné prostriedky, čo je ale dosť čudný argument, lebo projekt predkladal práve finančný riaditeľ, ktorý bol asi veľmi dobre informovaný, ako je SPP na tom finančne. Ďalší kritici zase generálnemu riaditeľovi štátnej firmy pripomínali, že figuruje v predstavenstve súkromnej spoločnosti MALEKON Bernolákovo a že už ako šéf SPP viedol aj svoje hodinárstvo TIME, spol. s r. o. Žiadna z týchto ani ďalších kritických výhrad pozíciu generálneho riaditeľa neohrozila. Stratil ju až vtedy, keď sa objavila kauza bytu, ktorá na rozdiel od ostatných výhrad a pripomienok nepotrebovala žiadne odborné ani podrobné vedomosti o výkonoch pána riaditeľa. Pripomeňme si, o čo išlo. V roku 1996 vtedajšie vedenie SPP prenajalo od mesta podkrovné priestory v budove centra mesta, aby ich upravilo na byty. Byt, do ktorého SPP investoval 4,8 mil. korún, po kolaudácii v roku 1998 pripadol jeho riaditeľovi. V apríli 1999 Pavol Kinčeš požiadal starostu Ďurkovského, aby uzavrel nájomnú zmluvu, ale nie s SPP, ale s fyzickou osobou, s Pavlom Kinčešom. Hneď potom nasledovala aj žiadosť o odkúpenie bytu. Riaditeľ zaplatil 1 647,90 korún za byt a 100 780 korún za pozemok a stal sa majiteľom lukratívneho obydlia v centre Bratislavy. V máji 2001 ho nechal prepísať na svojho syna. Keď kauza prepukla, vyhlásil, že byt dáva naspäť k dispozícii, nech nové vedenie SPP rozhodne o tom, či ho vráti alebo ho odkúpi. Povedal to o byte, ktorý si sám dal a ktorý mu už nepatrí. Sebadiskvalifikácia pána riaditeľa je mimo akejkoľvek pochybnosti. Ak niekto uprednostní svoj osobný záujem pred záujmami svojho podniku tak, ako ho uprednostnil generálny riaditeľ SPP, nemá čo robiť vo vedení firmy. Preto je neobhájiteľné vtedajšie stanovisko podpredsedu vlády Ivana Mikloša, ktorý napriek všetkému ministrovi hospodárstva odporúčal, aby vymenoval Pavla Kinčeša do predstavenstva akciovej spoločnosti, na ktorú sa SPP transformuje. Miklošovi spolupracovníci oficiálne vyhlásili, že ich šéf tak rozhodol preto, aby vo vedení SPP nebola narušená kontinuita, ak na to nie je dostatočný dôvod. A informácie z médií za dostatočné nepovažuje. Podstatné nie je to, odkiaľ informácie sú, ale skutočnosť, že fakty, ktoré médiá zverejnili, sú hodnoverné. A nepoprel ich ani sám Kinčeš. Po zistení, že generálny riaditeľ prejavil ochotu zaplatiť za byt až po tom, keď ho personálna riaditeľka SPP požiadala o stretnutie kvôli vysporiadaniu investície za 4,8 mil. korún, minister Harach vtedy skonštatoval: „Po tomto už netreba nijakú kontrolu. To je jasné.“ Pavla Kinčeša  do predstavenstva akciovej spoločnosti nevymenoval. Ak to však rovnako jasné bolo aj podpredsedovi vlády, musel mať veľmi silný dôvod i záujem, aby Pavol Kinčeš napriek okolnosti, že sa diskvalifikoval, zostal vo vedení SPP. Prečo sa tak dlho vo svojom vystúpení zaoberal osobou už pomaly zabudnutého Pavla Kinčeša? Dámy a páni, ak by sa mala privatizácia SPP uskutočniť iba a len podľa korektných pravidiel, na zložení jeho orgánov či na tom, kto bude generálnym riaditeľom, by nezáležalo až tak veľmi, aby sa zabúdalo na dobré spôsoby. Keďže sa dobré spôsoby zjavne ignorovali, vzniká dôvodné podozrenie, že výsledok privatizácie závisel od konkrétnych ľudí na konkrétnych miestach oveľa viac ako od hocičoho iného, čo je neklamný znak, že s privatizáciou SPP nebolo všetko tak, ako malo byť. Vrátim sa teraz k subjektu, ktorý vyhral tender na privatizačného poradcu, teda k spoločnosti Credit Suisse First Boston Limited. Poradca vlády pre privatizáciu 49 % akcií z SPP, spoločnosť Credit Suisse First Boston, čelí vo svete viacerým korupčným škandálom. V USA bola obvinená z nečestného rozdeľovania akcií vo verejných ponukách preferovaným zákazníkom. Obvinenie sa týka prijímania neobvykle vysokých provízií, ktoré by sa dali považovať za úplatky. Na svojom konte má táto poradenská spoločnosť aféry okolo manipulácie trhu cenných papierov vo Švédsku a v Indii. V Japonsku bol odsúdený vysokopostavený zamestnanec tejto poradenskej agentúry za marenie vládneho vyšetrovania. Čiže zrekapitulujme si to všetko, niektoré sféry vplyvu spoločnosti Credit Suisse First Boston, v USA obvinenie z prijímania vysokých provízií, vo Švédsku, v Indii manipuláciu na trhu cenných papierov, v Japonsku pracovník tejto poradenskej agentúry bol odsúdený za marenie vyšetrovania. To sú proste údaje, ktoré táto vláda mala poznať, teda myslím tým vládu v procese privatizácie SPP, mala ich zohľadňovať. Predsa ak v Spojených štátoch amerických vyšetrujú obchodníkov z podozrenia zo zneužívania informácií, v Indii je vylúčená spoločnosť z obchodovania na základe podozrení, že pomáha investorom, v Rusku musí odstúpiť preto, lebo príde sa na to, že radí aj tomu, kto predáva, aj tomu, kto kupuje, nevrhá to tieň podozrenia aj na čistotu predaja SPP? Spoločnosť Credit Suisse First Boston si manévrovací priestor vytvárala už tým, že neodporučila vláde minimum, pod ktoré Slovensko s cenou pri predaji nepôjde. Objavili sa informácie, že mohlo prísť počas tohto tendra v záverečnej fáze o únik informácií a tým pádom sa konzorcium dozvedelo, že je jediné v tej súťaži. A to sa mohlo odzrkadliť aj na podobe ich ponuky. V tejto súvislosti by som rada upozornila na fakt, že Financial Times v deň odovzdávania ponúk dvadsiateho ôsmeho prišiel s informáciou, že americká spoločnosť Williams odstupuje z tendra. Čiže zrejme sa to touto cestou mohli minimálne dozvedieť aj členovia konzorcia. A jedna taká perlička. Len niekoľko dní pred krachom Enronu končil Credit Suisse First Boston audit v Enrone. A označil v tomto audite túto spoločnosť za zdravú. Uvediem ešte jednu zaujímavosť ohľadom spoločnosti Credit Suisse First Boston Limited, ktorá zatiaľ nezaznela. Fond národného majetku uvažoval aj o založení akcií SPP kvôli získaniu peňazí na vyplatenie dlhopisov. Fond národného majetku v auguste 2002 pripravoval privatizáciu 4,4 % akcií SPP z 51-percentného podielu, ktorý by mal podľa zákona zostať vo vlastníctve štátu. Išlo o reálnu hrozbu, že štát stratí väčšinový podiel v tomto strategickom podniku, nielen de facto, ale aj de iure. Jedným z hlavných aktérov zmluvy, čo je veľmi zaujímavé, bola práve spoločnosť Credit Suisse First Boston čiže poradca vlády pre privatizáciu SPP, ktorý odporučil priamy predaj najväčšieho možného balíka akcií SPP. Credit Suisse First Boston teda vyvíjal aktivity, ktorými by mohol štát prísť najmenej o ďalších 4,4 % akcií SPP. Je tu teda podozrenie minimálne u mňa, že Credit Suisse First Boston mohol konať v záujme získania väčšinového podielu v SPP pre privátnych majiteľov. Namieste je otázka: Privatizácia SPP bola ukážkou neschopnosti vlády, totálnym amaterizmom alebo takáto privatizácia bola zámerom? Keďže sa stratilo viacero dokumentov, osobne sa prikláňam skôr k druhej možnosti. V piatok zaznelo zásadné vystúpenie predsedu ústavnoprávneho výboru. Toto vystúpenie ukázalo transparentnosť procesu privatizácie SPP v úplne inom svetle. Je zaujímavé, že meno prof. Mamojku, ktorý je skutočne uznávaným odborníkom v oblasti obchodného práva, nezaznelo ani v jednom médiu. A to ma vedie k osobnému presvedčeniu, že transparentnosť privatizácie SPP kríva na obe nohy. Podľa môjho názoru išlo o netransparentný proces privatizácie, išlo o markantné zanedbávanie povinností pri ochrane národno-štátnych záujmov Slovenskej republiky. Toto prinieslo viacerým subjektom svoje ovocie. Myslím si, že mi všetci rozumiete, čo som týmto chcela povedať. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)