P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2002-05-28):
J. Tuchyňa, poslanec: Vážený pán podpredseda, kolegyne, kolegovia, prerokúvané významné legislatívne normy, tykajúce sa, dá sa povedať, prakticky všetkých občanov, lebo nielenže tiež budú starí, ale podľa tejto normy budú na to musieť myslieť od počiatku, aby sa svojím dôchodkovým zabezpečením a poistením jednoducho na svoju starobu zabezpečili. Myslím si, že je potrebné schváliť túto normu, ako ju predkladateľ navrhuje, a v zmysle spoločnej správy mimo jej časti IV B. Chcem upriamiť vašu pozornosť na dopady prijatého, prípadne schválenej spoločnej správy i s bodom IV B. Prečo? Hovorí sa tu, prečo odlišovať. Vážení, keď prijmeme takúto normu, tak sa práve budeme odlišovať od absolútnej väčšiny demokratických štátov, teda ich ozbrojených zložiek a síl, pretože v absolútnej väčšine je tento systém jednoducho oddelený. Nebudem tu opakovať to, čo už hovorili niektorí moji predrečníci. Tam, kde nie je, tak je iná úprava, povedal by som nadstavba, ktorú však my teraz jednoducho netvoríme. Nie je ani dobré prijímať takúto normu bez znalosti dopadov do štruktúr tých, ktorých sa to dotýka a tými sú vojaci ozbrojených síl, teraz už podľa nového zákona sú to príslušníci Policajného zboru, Slovenskej informačnej služby, Väzenskej a justičnej stráže, Železničnej polície, Národného bezpečnostného úradu a neviem, či som ešte niekoho nevynechal. No a jednoducho tieto rezorty nám svoje dopady v prípade prijatia takto navrhovanej normy tu nepredložili a nevyčíslili. Isteže je našou chybou, že sme sa jednotlivých ministrov, vedúcich týchto rezortov na to neopýtali. Prijatím tohto návrhu by príslušníci ozbrojených síl a zborov prišli, poviem to rovno, o odchodné, výsluhový príspevok. My sme minulý týždeň prijali zákon o ozbrojených silách, v ktorom hovoríme, že dokonca nie je možné pokračovať v službe ozbrojených silách po päťdesiatom piatom roku fyzického veku, pretože v tejto dobe už jednoducho tých, ktorí mali brannú povinnosť, vypíšeme, povedané ľudovo, z vojska, takže v tomto pracovnom pomere jednoducho nebudú môcť zotrvať podľa tohto zákona. Teda nie až do dôchodkových vekov, tak ako sa to jednoducho navrhuje v tejto zákonnej norme. Inak je riešené nemocenské, nie je riešená rehabilitácia ako nutný predpoklad pre zdravotný a psychický stav príslušníkov týchto ozbrojených zborov a ozbrojených síl. V konečnom dôsledku by to znamenalo stratu určitých doterajších vymožeností prípadne výhod, ktoré vyplývajú zo zložitosti tejto služby. Ja len pre poriadok chcem niektoré zdokumentovať, ale najprv len pre ilustráciu poviem svoje osobné pocity a postrehy, keď sa púšťame do kategorizácie, kategórií a podobne. Viete, vo svojom vojenskom živote som prakticky skoro každý rok strávil 3 mesiace vo výcvikových priestoroch mimo akéhokoľvek dosahu a podobne, predo mnou kategórie ešte podstatne vyššie, pretože sa slúžilo pol roka v týchto výcvikových priestoroch. Jednu tretinu svojho rodinného života som žil odlúčene od rodiny, teda žena vychovávala deti a starala sa o celú rodinu. Príklad poviem, už v našej demokracii, 31. decembra 1989 som dostal úlohu od ministra obrany, podotýkam 31. decembra 1989 od ministra obrany, mi hodil na stôl rozkaz prezidenta a hovorí, rob si v tom, čo chceš, v tej dobe, všetci si možno na to pamätáte, keď sa začali vzbury vo väzniciach. A vrátil som sa domov 5. januára. Pochopiteľne so mnou nehovorili ani dvere, vulgárne povedané, od chlieva. A to už som bol generál, náčelník štábu Východného vojenského okruhu. Jedenásťkrát som sa vo svojom živote sťahoval, menil bydlisko rodiny, malo to množstvo finančných dopadov, či chcete alebo nechcete, tam vám nepasujú koberce, tam záclony, čiže musíte vynakladať na to množstvo finančných prostriedkov, ktoré vám nikto nevráti. Či chcete alebo nechcete, znížila sa vám životná úroveň, pretože v rodine sme pracovali spravidla dvaja, ale manželka začínala vždy od začiatku, začínala so základným platom, takže v konečnom dôsledku to u mňa vždy znamenalo zníženie určitej životnej úrovne. Ani to, čo som dostal viac, sa nikdy, jednoducho, nevyrovnalo. Viete, dcéra mi raz povedala, otec, tebe je ľahko, ty prídeš, všade, kam prídeš, všade máš známych, akoby by si prišiel v podstate domov, ale ja začínam všade odznova, než ma prijmú do kolektívu, než ma otestujú učitelia, jednoducho, nielen pre nás, ale predovšetkým pre deti to je značná trauma. Syn v ôsmej triede, menili sme bydlisko, bol jednotkár, učil sa na samé jednotky, a preto, aby náhodou na novej škole učiteľky neboli hodnotené, a učitelia, zle, tak pre istotu na polroka mu dali dvojky, a to nastupoval z ôsmej triedy na strednú školu, teda ako čistý jednotkár, nemusel robiť prijímacie skúšky, ale s takýmito známkami sa už musel podrobovať prijímacím skúškam. Viete, keď tu hovoríme o platovom zabezpečení, isteže, to tiež stojí za úvahu. Môj nástupný plat vo funkcii dôstojníka bol tisíctristodvadsaťpäť korún a dvadsať halierov, to si budem pamätať do smrti. Tisíctristodvadsaťpäť korún aj dvadsať halierov! Iste, plat náčelníka generálneho štábu, ktorý som vykonával posledné štyri roky, bol desaťkrát nižší ako platy manažerov tejto kategórie, desaťkrát! Keď som bol náčelníkom generálneho štábu, mal som štyridsaťtisíc podriadených, materiálne hodnoty, neexistuje v tomto štáte, aby mal niekto z výrobných podnikov alebo organizácií také hodnoty, ako som ja jednoducho obhospodaroval. Ale to, myslím si, že to je jedna skupina. To len pre ilustráciu, ja nechcem tu robiť ani nejaké nátlaky, ale aby sme si uvedomili, že nie je všetko zlato, čo sa blyští, a keď teda budem hovoriť o tom, čo som tu načal, to znamená, aby sme prihliadali aj na určité zvláštnosti týchto služieb. Viete, sú príslušníci ozbrojených zborov na to pripravení a koniec koncov k zabezpečeniu bezpečnosti štátu, ale dokonca skladali a boli pripravení nasadzovať i život v záujme tejto bezpečnosti a nie je zvláštnosťou, že i v tejto dobe, bol som ministrom vnútra, zahynuli traja príslušníci polície v boji so zločinom. V nedávnej minulosti teraz zahynuli dvaja vojaci, len teraz nedávno, v mierových misiách. Všetko je to v záujme bezpečnosti tohto štátu, lebo my ich tam dobrovoľne vysielame, nikto nás k tomu, tento štát, nenúti, a títo ľudia tam tiež idú dobrovoľne, v záujme bezpečnosti tohto štátu. Príslušníci týchto ozbrojených zborov nemajú, alebo prišli o časť dobrovoľne, lebo sami to na seba prevzali, časť občianskych práv a dokonca aj politických práv. Často musia vykonávať službu tam, kde to vyžaduje záujem štátu. Je tu teda ich častá odlúčenosť od rodín. Nemôžu sa priviazať k jednému miestu a budovať si tam svoje zázemie. Často, tak ako som uvádzal vo svojom osobnom príklade, sa im pri zmene miest mení ich životný štandard, životná úroveň a podobne. Vážené kolegyne, kolegovia, isteže, tento systém je určitá výhoda, ktorá kompenzuje tie záporné stránky života príslušníkov ozbrojených síl a ozbrojených zborov. Ja osobne by som pripustil a bol by som za univerzalitu, veď to nie je nová myšlienka, ktorá sa tu teraz v podobe návrhu výboru pre sociálne veci a bývanie prezentuje. Tento návrh je starý už desať rokov! Spomínam si, keď v roku 1993 sa tu pripravoval zákon, ktorý tieto veci riešil s Policajným zborom, s takouto myšlienkou vtedy prichádzala pani poslankyňa, vtedy ministerka práce, sociálnych vecí a rodiny Keltošová aj s Vojtkom Tkáčom, nakoniec sme sa zhodli a našli sme spoločné riešenie. Takže nie je to, skutočne, nová myšlienka. Prijatím návrhu IV B spoločnej správy, skutočne, a musím potvrdiť, že by to znamenalo značný odchod príslušníkov, tých, ktorí spĺňajú nároky podľa doterajších legislatívnych noriem, aby si tie výhody, ktoré im z toho vyplývajú, jednoducho zachovali a znamenalo by to oslabenie štruktúr či už ozbrojených síl alebo bezpečnostných zborov, a to, podotýkam, v dobe, keď v krátkej budúcnosti čakáme na samit NATO a prípadné naše pozvanie do tohto zoskupenia. Preto i v tomto záujme vás, vážené kolegyne, kolegovia, vyzývam, aby sme zvážili a nepodporili body spoločnej správy parlamentnej tlače 1590a, časť IV B. Inak zákon ako celok bez toho podporím. Ďakujem. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán kolega, za vaše vystúpenie. S faktickou poznámkou chcú vystúpiť dvaja poslanci. Uzatváram možnosť podania ďalších prihlásení sa s faktickou poznámkou. Ako prvý má slovo pán poslanec Ošváth, nech sa páči. P. Ošváth, poslanec: Súhlasím najmä s tou časťou vystúpenia pána poslanca Tuchyňu, v ktorej konštatoval, že pri takomto závažnom návrhu mali príslušní rezortní ministri vypracovať materiál, ktorým by akosi oboznámili poslancov s dôsledkami schválenia takéhoto návrhu. To je teda, týka sa to jednak rezortu obrany a vnútra, ale bez toho, že by sme mali spracované tieto podklady, dá sa určitým spôsobom vydedukovať, čo všetko by to mohlo spôsobiť. Ja mám údaje napríklad od odborníkov z ministerstva obrany, ktoré hovoria, že len z armády by v takomto prípade odišlo najmenej 4 000 profesionálnych vojakov, ktorí spĺňajú podmienky pre odchod do výsluhového dôchodku, a to sa týka predovšetkým tých skúsených profesionálnych vojakov, ktorí vlastne sú oporami na svojich miestach. Treba myslieť na to, že vlastne vláda schválila koncepciu, ktorú navrhol minister obrany, a ktorá hovorí o modeli 2010 s tým, že do roku 2006 sa počíta s úplnou, teda stopercentnou profesionalizáciou armády. Ja sa chcem opýtať na tomto mieste, ako chceme získať tých vojenských profesionálov do tejto profesionálnej armády, keď im teraz zoberieme všetky tieto sociálne výhody, ktoré by ich mohli eventuálne motivovať k tomu, aby do takejto armády vstúpili? Ja si dovolím veľmi silne zapochybovať o tom, že koncepcia modelu armády 2010 a jej profesionalizácie do roku 2006 by bola týmto ohrozená. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem, slovo má pani poslankyňa Sabolová.