M. Maďarič, minister kultúry SR: (2008-02-06):
Súčasný zákon napriek početným novelizáciám už v mnohých aspektoch nezodpovedá novým ústavnoprávnym a spoločensko-politickým podmienkam vývoja našej spoločnosti, či už je to v oblasti systému registrácie tlače, v absencii inštitútu redakčného tajomstva, ale predovšetkým z hľadiska občanov súčasný tlačový zákon ponúka veľmi nízku efektívnosť nápravy v prípadoch, ak sa v tlači zverejnia nepravdivé skutkové tvrdenia, ale najmä skutkové tvrdenia, ktoré sa dotknú cti, dôstojnosti alebo súkromnej a fyzickej osoby, respektíve názvu alebo dobrej povesti právnickej osoby. Zásadnou zmenou v predkladanom návrhu zákona oproti doterajšej úprave je ochrana zdroja a pôvodu informácií získaných pre zverejnenie v periodickej tlači, tlačovej agentúre alebo vysielaní, ďalej nahradenie doterajšej registrácie evidovaním periodickej tlače a ustanovenie popri práve na opravu aj inštitútu práva na odpoveď a na dodatočné oznámenie. Nová právna úprava inštitútu je zodpovednosť vydavateľa a tlačovej agentúry za obsah periodickej tlače a agentúrneho spravodajstva. Z tejto zodpovednosti je vyňatá zodpovednosť za informácie poskytnuté orgánmi verejnej moci a oznámenia v naliehavom verejnom záujme, ktoré sú vydavatelia povinní na požiadanie orgánom verejnej moci  uverejniť. Vydavateľ tlače súčasne nezodpovedá za pravdivosť informácií zverejnených v inzercii alebo za klamlivú a porovnávaciu reklamu. Návrh zákona zabezpečuje  monitoring štruktúry vlastníckych vzťahov v oblasti periodickej  tlače, ako aj majetkovej účasti vydavateľov periodickej tlače v iných médiách. Návrhom zákona sa ustanovuje povinnosť pre orgány verejnej moci poskytovať informácie o svojej činnosti  a umožniť prístup k takýmto informáciám bez zbytočného odkladu a na základe rovnosti. Rešpektujúc Rezolúciu Výboru ministrov Rady Európy č. 74 o práve na odpoveď je zásadnou zmenou, ako som už uviedol v zákone, ustanovenie inštitútu práva na odpoveď a práva na dodatočné oznámenie, ako aj podmienok ich uplatnenia. Chcem zdôrazniť, že právo na odpoveď si  možno uplatniť len voči skutkovým tvrdeniam, ktoré sa dotknú cti, dôstojnosti či súkromia fyzickej osoby, respektíve názvu alebo dobrej povesti právnickej osoby. Ide o nemecký model na rozdiel od francúzskeho, ktorý umožňuje uplatnenie práva na odpoveď aj voči hodnotiacim úsudkom. Tieto pojmy vychádzajúce z terminológie Európskeho súdu pre ľudské práva treba odlišovať, pretože pravdivosť skutkového tvrdenia, čiže faktov možno dokázať na rozdiel od hodnotiaceho úsudku, názoru, komentára, ktorý nepodlieha dôkazu pravdy. Táto skutočnosť  má principiálny význam pre posudzovanie  nároku na uplatnenie práva  na opravu, odpoveď a dodatočné oznámenie. Nárok si možno uplatniť len voči skutkovým tvrdeniam, ktoré sa dotknú cti, dôstojnosti alebo súkromia občana, v odôvodnených prípadoch aj voči pravdivým. Uvedená podmienka skutkového tvrdenia sa často obchádza a zámerne sa vytvára predstava, že na kritický komentár či hocijaký názor na činnosť vlády či politikov budú musieť noviny publikovať ich obsiahle traktáty.  Nie je to pravda. Na druhej strane, čo je  rovnako dôležité, ani odpoveď nemôže okrem skutkových tvrdení uvádzajúcich  na pravú mieru napadnuté skutkové tvrdenia obsahovať hodnotiace úsudky a tobôž urážky či skutočnosti, ktoré by boli v rozpore s právnym poriadkom. Samotná vláda a Národná rada Slovenskej republiky ako najvyššie výkonné a zákonodarné orgány si nemôžu podľa návrhu nového zákona uplatniť opravné prostriedky, lebo nemajú status právnických osôb. Len pre zaujímavosť. V Nemecku a vo Francúzsku majú právo na odpoveď aj úrady, vláda a politické strany. Práva na opravu na odpoveď a dodatočné oznámenie nielenže nikomu nebránia uverejňovať  informácie, ale zároveň ani nikoho neobmedzujú pri uverejňovaní pravdivých informácií. Každá právnická a fyzická osoba, ktorej oprávnené záujmy boli uverejnením určitej informácie v tlači alebo v agentúrnom spravodajstve poškodené, má právo na rovnocennú nápravu. Vychádzam z presvedčenia, že uplatňovanie ústavnej slobody prejavu a práva na informácie, rešpektujúc právo na ochranu osobnosti a právo na súkromie by malo byť vyšším princípom a poslaním mediálnej legislatívy. Na záver mi ešte dovoľte povedať, čo asi viete, že tlačový zákon nespadá pod smernice Európskej únie, to znamená, je naozaj vecou Slovenskej republiky, ako si ho upraví, pričom návrh zákona, to zdôrazňujem, je v súlade s odporúčaniami Rady Európy, Výboru ministrov, je kompatibilný s právom Európskej únie, Európskych spoločenstiev a nie je v rozpore sa Ústavou Slovenskej republiky. Ďakujem vám za pozornosť.