B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-12-02):
K. Džupa, poslanec: Vážený pán podpredseda Národnej rady, dámy poslankyne, páni poslanci, pán minister, vážení hostia, dovoľte, aby som sa pozrel na novelu zákona trošku ešte aj z iného pohľadu. Totiž pôvodne, tak ako bola novela predložená v prvom čítaní, hovorila o výsostne odbornej záležitosti a o problematike, ktorá sa dotýka klinického skúšobníctva. Je to teda tá oblasť medicíny, ktorá významným spôsobom poskytuje priestor v medicínskej praxi Slovenskej republiky celoplošne a teritoriálne nezávisle od toho, či je to v centre alebo na periférii možnosť, aby vykonávalo klinické skúšky, tým pádom je to príprava na to, aby mladí lekári, možno aj skúsenejší, pracovali podľa princípov a systému vedeckej práce. Je to veľmi dobrá štartovacia pozícia na to, aby okúsili princípy vedeckej práce a mohli možno v budúcnosti sa odštartovať aj smerom k práci na aplikovanom či základnom výskume. Druhým nesporným faktom tohto zákona o klinickom skúšobníctve je, že pre klientelu, pacientsku verejnosť Slovenskej republiky poskytuje veľmi atraktívnu možnosť prísť do styku s liekmi, ktoré predstavujú vývojovú špičku v danom okamihu a v danom priestore nielen v rámci Slovenskej republiky. Tým pádom skutočne poskytuje možnosť, aby sa urýchlila cesta realizovať liečbu veľmi závažných ochorení najvýznamnejšími a najnovšími medicínskymi prípravkami, ak to môžem tak vo všeobecnosti povedať, a tým pádom vlastne poskytnúť im lepšiu a výraznejšiu šancu byť nielen liečenými, ale aj vyliečenými. Tretím aspektom, ktorý tu bolo potrebné veľmi starostlivo zvážiť, je Smernica č. 2001/20/EC Európskej únie a zásady správnej klinickej praxe, pretože ináč ako novelizáciou tohto zákona a implementáciou hlavne tejto smernice 2001 nie je ani možné uvažovať o tom, aby sme sa priblížili normám Európskej únie v tejto medicínskej disciplíne, resp. v tomto medicínskom odvetví. Teda tri veľmi závažné dôvody na to, aby došlo k novelizácii tohto zákona aj v tomto čase, aj v tejto dobe, aj v období, ktoré predchádza momentu, v ktorom minister zdravotníctva, rezort zdravotníctva a vláda Slovenskej republiky predkladajú zásadné zákony, ktoré majú definovať transformáciu slovenského zdravotníctva s výhľadom na niekoľko rokov dopredu. Samozrejme, ešte aj včítane tohto volebného obdobia. Počas procesu, ktorým vlastne novela tohto zákona prešla od prvého k druhému čítaniu a v súlade s rokovacím poriadkom prostredníctvom pozmeňujúcich návrhov poslancov Národnej rady, sa dodatočne do tejto novely dostala aj kapitola, ktorá obmedzuje práva lekárnickej verejnosti uplatniť nátlakovú akciu, napr. prostredníctvom štrajku. Týmto okamihom však táto skutočnosť bagatelizuje a posúva význam alebo gro významu novely do celkom iného svetla. Zrazu to, čo je predmetom 48 pozmeňujúcich návrhov, ktoré gestorský výbor pre zdravotníctvo po niekoľkohodinovom úsilí napokon prijal a zakomponoval do spoločnej správy, znehodnocuje novelizáciu zákona ako celku a znehodnocuje aj význam novely tohto zákona, hlavne pre klinické skúšobníctvo, v rámci zákonov Slovenskej republiky. Debata, reakcie boli veľmi impulzívne, emotívne, v mnohých prípadoch až prekročili aj na zasadnutí výboru pre zdravotníctvo únosnú mieru komunikácie medzi ľuďmi 3. tisícročia, v mnohých prípadoch boli až urážlivé. Opäť sa v tejto vášnivej diskusii stráca zmysel a podstata tohto zákona, resp. novelizácie tohto zákona. Teda ak celý problém mám z vecného, odborného hľadiska a z hľadiska klinickej praxe definovať, zastávam názor, že nedovoľme, aby neprebehla novelizácia tohto zákona, ktorá sa týka klinického skúšobníctva a jeho zosúladenia s normami Európskej únie. Navyše, keď do paragrafového znenia boli zapracované zásadné podmienky, a ak sa neurazíte a nenahneváte, ja som niektoré z nich, tú zásadnú, uplatnil pri prvom čítaní. Tam vznikla totiž otázka, či ministerstvo zdravotníctva pripravuje normu, ktorá vytvára rovnaké podmienky na realizáciu klinického skúšobníctva subjektmi slovenskými a ostatnými, myslím teda európskymi, prípadne svetovými. Tým, že zásadným spôsobom bola zapracovaná úprava textov niektorých paragrafov prostredníctvom pozmeňujúcich návrhov, že sa na tom celý výbor zhodol vlastne jednomyseľným spôsobom, môžem dnes spokojne vyhlásiť, že text novely po úpravách a po prijatí pozmeňujúcich návrhov zaručuje rovnocenné podmienky pre klinické skúšobníctvo subjektom Slovenskej republiky a je to veľmi široká škála možností, ktoré z toho vyplývajú. Ale to, čo je vlastne aj predmetom doterajšej diskusie aj predrečníkov, zrazu znehodnocuje úsilie a potrebu a možnosť, ktorá vyplýva z novelizácie, a možností, ktoré z toho vyplývajú pre medicínsku prax a pre medicínskych pracovníkov, ale hlavne pacientov – a to je na škodu veci. Preto sa pripájam k návrhu pána poslanca Pašku a odporúčam a žiadam, aby hlasovanie o bodoch 28 a 29 spoločnej správy Výboru Národnej rady pre zdravotníctvo boli vyňaté na osobitné hlasovania. Domnievam sa totiž, že prípadné neprijatie 28. bodu spoločnej správy by neohrozilo zákon ako celok, mohol by stúpiť do platnosti s tými výhodami, ktoré som sa snažil naznačiť v priebehu svojho diskusného príspevku, a reagovalo by aj na tie diskusné príspevky, ktoré odzneli predtým, čo sa týka bodu 28 spoločnej správy. Domnievam sa, že je potrebné dať snemovni na vedomie, ako sa vyvíjala diskusia, ktorá napokon vyústila v hlasovanie vo Výbore Národnej rady pre zdravotníctvo. Ide totiž o to, či je možné tzv. nemocničným lekárňam poskytnúť priestor na činnosť aj smerom k verejnému lekárenstvu, nie je to veľmi správny výraz, ale teda že môžu predávať a poskytovať farmaceutické služby pre verejnosť. Ani samotný výbor nebol jednotný v tomto. Logika hovorí a môžeme sa pozrieť napr. na prax lekární v Českej republike, tam je lekárenská činnosť týmto spôsobom orientovaná a nemocničné lekárne môžu normálnym spôsobom poskytovať farmaceutické služby, včítane výdaja liekov a ďalších záležitostí, ktoré vyplývajú zo sortimentu, ktorý majú daný, aj pre verejnosť. Iná časť poslancov vo výbore pre zdravotníctvo mala ten názor, že nie, že toto je potrebné nechať tak. Sám za seba poviem, zastávam názor, že takúto možnosť treba poskytnúť nemocničným lekárňam, a som za to, aby sme podporili 28. bod. Ale opäť, keď nebude prijatý snemovňou, že sa nenájde konsenzus, opäť sa nestane nič také, ktoré by zákon ako celok neumožnilo posunúť do tretieho čítania. Dávam preto na zváženie samotnému predkladateľovi, aby uvedené argumenty prehodnotil, ale v každom prípade trvám na tom, aby body 28 a 29 spoločnej správy boli vyňaté na samostatné hlasovanie. Ďakujem. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Faktické poznámky – pani poslankyňa Sárközy. Uzatváram možnosť hlásiť sa s faktickými poznámkami. Pani poslankyňa Sárközy.