B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-04-23):
(Hlasovanie.) Prítomných je 85 poslancov, za hlasovalo 85. Konštatujem, že Národná rada pridelila návrh tohto zákona výborom, určila gestorský výbor ako aj lehoty výborom na jeho prerokovanie. Pani poslankyňa? Dobre, ďakujem. Takže budeme pokračovať prvým čítaním o návrhu poslanca Národnej rady Slovenskej republiky Jána Drgonca na vydanie zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 185/2002 Z. z. o Súdnej rade Slovenskej republiky a o zmene a doplnení niektorých zákonov. Návrh zákona ste dostali ako tlač 211. Návrh na jeho pridelenie výborom máte v rozhodnutí pod číslom 198. Teraz dávam slovo poslancovi Jánovi Drgoncovi, aby návrh zákona odôvodnil. Nech sa páči. J. Drgonec, poslanec: Ďakujem pekne. Dámy a páni, prichádzam sa uchádzať o vašu podporu pre návrh zákona, ktorým by sa mal znovelizovať zákon o súdnej rade. V čom je podstata problémov a v čom je podstata návrhu. Súdna rada, modelovo, je nová inštitúcia ústavného práva, ktorá sa do právnych poriadkov každého štátu začala zavádzať v druhej polovici 20. storočia ako nevyhnutnosť, keď na jednej strane bolo treba zabezpečiť nezávislosť súdnej moci, jej ochranu pred zasahovaním predovšetkým zo strany výkonnej moci, a na druhej strane začalo sa objavovať to, čo vidíme v každodennom živote v činnosti súdov, to znamená, že pod hlavičkou súdnej a sudcovskej nezávislosti začalo bujnieť bezprávie a zvoľa. Za účelom kontroly súdnictva alebo súdnej moci a sudcov, ale mimo výkonnej moci sa vytvorili súdne rady. Tento model sa novelizáciou ústavy v roku 2001 zaviedol aj do právneho poriadku Slovenskej republiky. Článkom 141a ústavného zákona 90 z roku 2001 sa zriadila súdna rada s nie celkom štandardnými právomocami, pretože súdne rady majú modelovo dve oprávnenia. Po prvé, rozhodujú o disciplinárnej zodpovednosti sudcov a po druhé, rozhodujú o služobnom postupe sudcov. Súdna rada Slovenskej republiky nemá právomoc priamo rozhodovať o disciplinárnej zodpovednosti sudcov, rozhoduje iba nepriamo tým, že zriaďuje disciplinárne senáty, čiže je to neštandardné riešenie, ktoré, si myslím, že vyplýva z nedostatočnej znalosti úlohy súdnej rady a že dnes ide o nedostatok, ktorý je ťažko napraviteľný. Naopak, rad ďalších nedostatkov v činnosti súdnej rady by napraviteľný bol. Na zriadenie súdnej rady v novele ústavy ako ďalší krok nasledovalo prijatie zákona 185 z roku 2002 o Súdnej rade Slovenskej republiky, ktorým sa však súdna rada dostala len do polohy zriaditeľného orgánu, to znamená, upravil sa režim, akým spôsobom sa konkrétne osoby dostali do pozícií v súdnej rade. Spôsob ustanovovania súdnej rady je totiž pomerne zložitý. Z ústavy jedným členom je predseda Najvyššieho súdu, osem zástupcov si volia sudcovia, a potom po troch zástupcoch vymenúva vláda, troch zástupcov volí Národná rada a troch zástupcov menuje prezident Slovenskej republiky. Vzhľadom na zložitosť tohto procesu sa v čase prijímania zákona 185/2002 Z. z. pozabudlo na to, že po vytvorení súdnej rady by malo ísť o ústavný orgán schopný vlastnej existencie a vlastnej činnosti. Zákon o súdnej rade teda končí vlastne ustanovovaním členov súdnej rady. Súdna rada bola vytvorená, začala fungovať, po niekoľkých mesiacoch sa dostala k voľbe predsedu Najvyššieho súdu. Je to všeobecne známa kauza, ktorá skončila na Ústavnom súde a skončila tým, že do dnešného dňa nemáme predsedu Najvyššieho súdu. Problém z hľadiska voľby je v neexistencii právnej úpravy postupu súdnej rady v prípade voľby tohto funkcionára Najvyššieho súdu. Súdna rada metódou pokusov a omylov spoznala jeden z nedostatkov v právnej úprave svojej činnosti. Predvídateľných nedostatkov, podobných, je rad. Súdna rada má napríklad predkladať vláde návrhy na sudcov, ktorí budú pôsobiť v medzinárodných súdnych orgánoch v mene Slovenskej republiky. Po vstupe do Európskej únie by napríklad takým spôsobom mala súdna rada predkladať návrhy na obsadenie slovenského zástupcu v Súdnom dvore Európskeho spoločenstva a v súde prvej inštancie. Nejestvuje ani právna úprava tohto postupu. Predvídateľne sa teda metódou pokusov a omylov môžeme dostať k ďalšiemu rozhodnutiu ústavného súdu, ktorý skonštatuje neústavnosť postupu pri vymenúvaní zástupcu Slovenskej republiky v súdnych orgánoch, či už Európskej únie, alebo akýchkoľvek ďalších spoločenstiev. Vec má dokonca rad prozaickejších nedostatkov, pretože z hľadiska konkrétnych prípadov súdna rada dostáva podnety na porušenie zákona sudcom, čo by mal byť právny dôvod na disciplinárne konanie proti tomu-ktorému sudcovi. Také disciplinárne konanie nie je prakticky možné bez toho, aby sa členovia súdnej rady oboznámili so spisom k veci, kde sa namieta porušenie zákona. Z hľadiska praktických skúseností ide o spisy, ktoré sú nedostupné, pretože súdna rada nemá dnes právo vyžiadať si spis, nemá právo nahliadnuť do spisu, nemá teda vlastne nijaké právomoci na to, aby v disciplinárnom konaní uplatnila tú pôsobnosť, ktorú by mala mať a ktorú by nevyhnutne mala mať, aby sa vniesol nejaký poriadok do dodržiavania zákonov v radoch sudcov. Tieto nedostatky sú, alebo ich odstránenie je účelom návrhu zákona, ktorý som predložil. Ďakujem pekne za pozornosť.