P. Hrušovský, predseda NR SR: (2003-06-20):
J. Brhel, poslanec: Ďakujem za slovo. Vážený pán predseda parlamentu, vážený pán podpredseda vlády, kolegyne, kolegovia, dámy, páni. Slová eurofondy, PHARE, ISPA, SAPART, štrukturálne fondy, kohézny fond dnes pôsobia v ústach mnohých vládnych politikov ako záruka budúcej prosperity a liek na všetky choroby našej spoločnosti. Nechcem hovoriť, že to v skutočnosti tak nie je. Ale dobre, prečo nevyužiť sankciu zaplatiť aspoň spätne rozvoj Slovenska z prostriedkov, ktoré nám Európska únia ponúka, tobôž keď rozvoj, o ktorý sa aspoň sčasti súčasná opozícia pred rokom 1998 usilovala, nahradila vláda Mikuláša Dzurindu podozrievaním, že ktokoľvek, kto tu niečo robí, je hneď špekulant alebo zlodej. Otázka znie, ako sme vlastne pripravení na čerpanie finančných prostriedkov z Európskej únie. Sama EÚ signalizuje, že veľmi zle. A vieme o tom, že národný rozvojový plán, ktorý je základom na ich čerpanie, Brusel akceptoval so zažmúrenými očami, tváriac sa, že je hluchý a nemý. Na Slovensku sa podobné dokumenty fabrikujú už od roku 1999. No začiatkom roku 2003, t. j. po 4 rokoch, sa prvá verzia tohto plánu vrátila z Bruselu s hodnotením - odcitujem z tohto hodnotenia aspoň jednu vetu: „V súčasnosti v tomto dokumente nie je nič o stratégii a iba strohé náznaky informácií o prioritách financovania.“ To je výsledok štvorročnej práce na tomto dokumente. Vážené kolegyne a kolegovia, denne sú verejnosť a masmédia vládou zavádzané a mylne informované o fondoch Európskej únie. Tu si treba vysvetliť niekoľko tvrdení, ktoré sú vyslovované buď v nevedomosti alebo zámerne, ale v každom prípade sú zavádzajúce a hrubo populistické. Uvediem číslo jeden: Európska únia nám pridelila približne 1,5 miliardy eúr na obdobie rokov 2004 až 2006. Omyl. Európska únia nám zatiaľ nič nedala, ani nepridelila v zmysle: Tu máte a čerpajte. Únia nám väčšinu prostriedkov pridelila v zmysle: Predložte projekty. A tu je jadro problému. My ich posúdime a ak ich uznáme za vhodné pre úniu, a budete si ich vedieť sami zrealizovať a zaplatiť, spätne, znovu zdôrazňujem - sami zrealizovať a zaplatiť - my ich musíme zaplatiť, spätne vám prostriedky dáme, ale ešte vás predtým dobre skontrolujeme, či sa projekt naozaj zrealizoval tak, ako sa predložil. Získať peniaze z Európskej únie je obrovská tortúra, nesmierne náročný proces. Tvrdenie číslo dva. Máme nedostatočné administratívne kapacity na realizáciu pomoci EÚ. To je pravda, ale veľmi, veľmi lichotivá, lebo my v skutočnosti nemáme žiadne kapacity. Ak chceme predložiť projekty za približne 60 miliárd eúr, teda korún, a následne ich aj prefinancovať, je nad slnko jasnejšie, že podstatná čas týchto prostriedkov by mala vyčerpaná na investície. A tu je problém, všetko, čo súvisí s investíciami. Pýtam sa, kto má tieto investičné projekty pripravené, kto ich na ministerstvách odúčtuje, kto ich vyplatí, kto zorganizuje výberové konania podľa pravidiel Európskej únie a dodávateľov stavebných prác, kto ich odmonitoruje, kto odsúhlasí záverečné správy? Tvrdím, že nemáme takmer žiadne administratívne kapacity, tých pár úradníkov na ministerstvách má čo robiť, aby zvládli už bežiace staré projekty, PHARE, ISPA, SAPART, ktoré budú dobiehať do roku 2006, a tí istí úradníci by mali už od 1. januára 2004 tendrovať nové projekty! Nemajú šancu. Budú akurát dobiehať staré projekty z roku 2002, 2003. Tvrdenie číslo tri. To nadväzuje na to, čo som povedal pred chvíľou, čerpať prostriedky môžeme od 1. januára 2004. Každému, kto má dočinenia s procedúrami únie, je jasné, že to je fáma, pretože projekt potrebujete napísať, pripomienkovať, pripomienky zapracovať, obhájiť tendrovať, zazmluvniť a až potom implementovať, to znamená čerpať prostriedky. Veď nikto ešte poriadne nevie, kto a na čo prostriedky môže čerpať a vyslovujem seriózne pochybnosti, že okrem vodárni a kanalizácii a Slovenskej správy ciest je tu ešte niekto, kto sa seriózne venuje príprave investičného projektu, hovorím znovu, investičného projektu, kto robil v oblasti investícií, vie, čo to znamená, a že bude niekto vedieť dobre dôveryhodný a dobre spracovaný projekt predložiť, pretože ho treba predložiť do Bruselu. Aby som to celé zhrnul, Európska únia nám prisľúbila peniaze, ak predložíme dobré projekty a tie nám do istej miery spätne prefinancuje, ak splníme ich podmienky. Niektorým je možno známe, že projekt prefinancovania z prostriedkov EÚ nie je niečo komplikované a hlavne vyžadujúce si plné nasadenie, a to nielen tvorcov projektu, ale aj posudzovateľov a realizátorov. V procese prípravy, posudzovania a následnej realizácie projektov uchádzajúcich sa o financovanie z prostriedkov Únie sa jednoducho nemôžeme naivne spoliehať, že úradníci, ktorých navyše niet, ktorí to nevedia robiť, nám všetko vypracujú a zrealizujú. To nie je pravda. Tu treba povedať, že vláda zlyhala na celej čiare. Skúste si, pán podpredseda, dať urobiť prehľad, kde sú ľudia, ktorí boli špeciálne vyškolení v rámci programu technickej pomoci prípravy na štruktúrne fondy ako experti na tieto fondy. Pokiaľ viem, toto školenie stálo vyše 4 milióny eúr. Nemusíte sa ani veľmi namáhať hľadaním zoznamu expertov, oni sú uvedení na stránke ministerstva výstavby, treba sa skôr spýtať, čo robia. Zaujímavý by bol aj druhý prehľad, koľko stavebných firiem bolo prihlásených do tendrov PHARE alebo ISPA a koľko bolo neúspešných iba z dôvodu nezvládnutia administratívnej prípravy tendra a nedostatočnosti nimi predložených ponúk. Treba si uvedomiť ešte jednu súvislosť. Bežné pravidlo Únie, že dodávateľ stavebných prác by mal mať obrat viac ako trojnásobok zákazky, o ktorú sa uchádza, kohézny fond predpisuje minimálnu veľkosť projektu 10 miliónov eúr, trojnásobok 1,2 miliardy korún. Otázka znie, koľko máme takých firiem, ktoré sú schopné vôbec sa o tieto zákazky uchádzať, aby peniaze, ktoré prídu z EÚ, zostali na Slovensku a v slovenských firmách. Namieste je ďalšia otázka. Slovensko pozostáva takmer celé z regiónov, ktoré sú na úrovni cieľu dva, regiónmi pre cieľ jedna. Treba sa spýtať, akými reálnymi kompetenciami a prostriedkami vybavila vláda samosprávne kraje pre oblasť regionálneho rozvoja a ako zapojila regióny do prípravy dokumentov na čerpanie prostriedkov a eurofondov. Náhodne, marginálne, ako úplne chaoticky a neriadený proces, spýtajte sa šefov VÚC-ok, čo vám povedia. Možno sa niekto bude snažiť argumentovať, že ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja má integrovanú sieť regionálnych rozvojových agentúr. To je pravda, stojí daňových poplatníkov ročne viac ako 20 miliónov korún, ale ich kapacita je žalostná. V každej jeden, maximálne dvaja ľudia. Touto kapacitou sa projekty na úrovni 60 miliárd korún nedajú ani len zmapovať. Treba si dať zistiť, koľko stojí času, peňazí a práce príprava investičného projektu, aké profesie sa na tom zúčastňujú. Celé to, žiaľ, skĺzava na absolútnej neprofesionalite, ktorá je v mnohých ohľadoch pre slovenskú štátnu správu absolútne príznačná. Zoberte si starostu malej obce, ktorý žiada o projekt, povedzme na infraštruktúru rómskej osady, to znamená, že sa im postaví vodovod, kanalizácia a podobne, s tým, že to odfinancuje Európska únia, ale projekt musí predložiť obec. Treba vypracovať technickú projektovú dokumentáciu, ktorú, samozrejme, niekoľkokrát spripomienkujú na ministerstve, pritom každá zmena, každá pripomienka stojí v projekte obrovské peniaze. Nakoniec z toho vyrastie investičný projekt, napríklad za 50 000 eúr, čo je smiešna suma. Potom však príde expert z únie a pripraví takzvanú tendrovú dokumentáciu, samozrejme, všetko sa robí štýlom, že už včera bolo neskoro, pod tlakom, pod stresom, s argumentáciou, že programovanie musí byť ukončená do konca toho a toho roku, pretože je 31. 12. Dobre, všetko sa stane, stojí to nemalé úsilie a peniaze, a vtom nastane ticho, pretože projekt stojí na našom ministerstve trištvrte roka, asi aby dozrel. Potom oznámia, že konečne projekt posúdili, že treba vyhlásiť výberové konanie na dodávateľa, čo trvá minimálne 90 dní, a keď sa nestihne podpísať zmluva, dodávateľom, prostriedky prepadnú. Pýtam sa preto, prečo projekt infraštruktúra pre rómske osady Jarnutovce, Ďurkov, Drahňov, Slabošovce a tak ďalej leží na ministerstve výstavby pripravený na realizáciu už tri štvrte roka. Je to projekt približne za 4 milióny eúr a my chceme čerpať miliardy eúr. V tomto stave sme bez šance. Uvediem, ešte jeden konkrétny príklad. V Rožňave mal byť priemyselný park. Mesto Rožňava investovalo do prípravy projektu približne 20 miliónov korún, vypracovalo projekt, na ktorý bolo predbežne Úniou schválených 3,5 milióna eúr. Nastala drobná komplikácia, žiadosť o podporu z vlády na zriadenie priemyselných parkov v objeme 10 miliónov korún. Tieto prostriedky mali byť použité na dokúpenie časti pozemkov. Vláda prostriedky neuvoľnila. Mesto následne nedostalo stavebné povolenie a 3,5 milióna eúr nedostane nikto, hoci už boli v Bruseli schválené. Ostanú v únii, pripomínam, že ide o finančné memorandum PHARE z roku 2001, ktoré musí byť v zozname na dodávateľov stavebných prác do konca tohto roku, a na projekte sa robilo od roku 1999, a to všetko v regióne s 30-percentnou mierou nezamestnanosti. Otázka je, ako chceme pomáhať, ak nevieme pomôcť dokonca ani tam, kde únia povedala svoje áno. Takýchto projektov priemyselných parkov je niekoľko. Viem o podobnom, ktorý sa rozbieha v Lučenci. Dúfam, že ho nestretne podobný osud ako ten projekt v Rožňave. Druhá vec je, keď už náhodou projekt prejde a nejaký dodávateľ stavbu začne, začne realizovať a nastanú problémy zo zadržiavaním platieb na ministerstve financií. Pán minister Mikloš, prosím vás, dajte si zistiť doby splatnosti u vás na ministerstve, pretože dôvod na predlžovanie splatnosti nie je, nie je ich veľa, peniaze boli prevedené pri podpise finančného memoranda a personál centrálnej finančnej a kontraktačnej jednotky je povinný preplatiť. Je úplne bežná prax, že projekt je v dvoch štvrtinách, financovanie v prvej desatine. A kontraktačná jednotka odkáže, že majú toho tak veľa, že keď sa vám nepáči, zastavte projekt. Nakoniec sa dozviete, že tí, ktorí rozhodujú o platbách, ani nie sú zamestnanci ministerstva, ale nakontrahovaní živnostníci, takže ak niekto horko-ťažko dostane projekt do realizačnej fázy, živnostník na ministerstve mu zadržiava platby. S akým úmyslom, nechcem sa ani pýtať. Poviem vám, prečo sú problémy s projektmi. Problém je v tom, že ich prípravu vôbec nikto nefinancuje. A v úvodzovkách hlupáci „odborníci“ nechcú robiť zadarmo pre blaho vlasti. Podľa cenníka Komory architektov a stavebných inžinierov príprava technickej dokumentácie pre stavené povolenie stojí okolo 6 až 8 % z ceny predpokladaných investičných nákladov diela. K tejto cene treba pripočítať náklady na vypracovanie žiadosti na financovanie fondov z Únie, čo bežne stojí tisícky eúr a, samozrejme, manažment projektu, koordinácia, stavebný dozor, náklady na pozemok a podobne. Kým vláda nezabezpečí komplexné financovanie prípravy projektov, tie nikdy nebudú. Dovoľte mi pred záverom ešte jednu číselnú úvahu. Každý investičný inžinier vám môže potvrdiť, že príprava investičného projektu trvá približne toľko ako jeho výstavba. Za rok 2004 by sme mali nakontrahovať 500 miliónov eúr, počítame priamu pomoc poľnohospodárom, zostane nám 330 mil. eúr, na prípravu investície 330 miliónov eúr by sme mali minúť približne 5 %, to je 17 miliónov eúr, čo je približne 680 miliónov korún iba na projekty. Pán podpredseda vlády Csáky, nechajte si pripraviť analýzu, koľko sa v našej krajine minulo a minie v tomto roku na prípravu projektov, nie fantastických zámerov, ale projektov, ktoré spĺňajú kritéria Európskej únie. Výsledok tejto analýzy bude určite ďalším dôvodom na vážne pochybnosti o tom, že zvládate profesionálne čerpanie prostriedkov z Európskej únie. Myslím si, že nebudeme schopní vyčerpať ani 5 % z úniou ponúkaného množstva finančných prostriedkov, pokiaľ sa situácia v tejto oblasti radikálne nezmení. Myslím, že je bežnou politickou praxou, že opozícii sa na Slovensku nepodarí odvolať člena vlády, ani ministra, ale stalo sa bežnou politickou praxou, že po nejakej dobe - a bolo takých príkladov aj v minulom období niekoľko - on sám zváži a z funkcie odstúpi. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Ďalej je do rozpravy prihlásený za poslanecký klub Strany maďarskej koalície pán Gyula Bárdos, po ňom pán poslanec Ondriaš.