Blanár, Juraj, poslanec NR SR (2019-06-25):
Vážený pán predseda, ctená snemovňa, na úvod ešte sa vrátim k tomu, čo teraz hovorila pani Kaščáková, kolegyňa, pretože sama sa pritom usmievala. Viete, mne to pripadalo, tá argumentácia, čo ste povedali, ako, ako sa snažili argumentovať normalizátori v 70. rokoch, keď chceli presvedčiť všetkých, že tu nešlo o okupáciu, ale že tu išlo o internacionálnu pomoc. A teraz mi napadá v tej súvislosti s vaším návrhom, že tu máme ďalší -izmus a že to je precisizmus alebo niečo podobné, lebo vy sa snažíte precizovať vlastne to, čo je údajne nejakým spôsobom zlé. A keď som ja počúval vystúpenia hlavne predkladateľov, mal som pocit z tých vystúpení, že keď vyjdem von z tejto sály, že na Slovensku sa niečo hrozné deje, že tu v skutočnosti je problém pri používaní jazyka národnostných menšín, že tí ľudia sa nemôžu v krčmách rozprávať, že ľudia nemôžu ani v električkách si povedať szio alebo niečo podobne, hocičo iné. (Reakcia z pléna.) Pretože tento zákon... Szia. Že, že tento zákon to všetko vlastne zakazuje. Ale to predsa nie je pravda. A ja mám taký pocit, že, že toto ani v podstate strana SaS nechcela, že to priniesli do toho dvaja ľudia, ktorí sa na chrbte SaS vyviezli do tohto parlamentu pod hlavičkou OKS, a tí sa snažia teraz pokračovať v téme, ktorú umelo stále nafukujú. A poviem príklad. Ako sám pán Dostál tu, keď stál, povedal, že ja som navodil jednu atmosféru tak a tak a potom som sa išiel udať. To je azda jediný príklad, ktorý v podstate asi sa našiel. Lebo potom bola argumentácia, že v podstate samotné sankcie sú úplne zlé. Veď prečo by sme mali sankcionovať? A ja som mal normálne pocit, hneď som listoval v rozpočte štátnom, že kde nájdem pokuty za porušenie jazykového zákona, našiel som tam takmer nulu, ako keby z pokút pri udeľovaní porušovania jazyka štátneho sa naplňoval štátny rozpočet tak vrchovato, že to musíme akútne riešiť. Azda tomu nikto neverí, prosím vás pekne. Takže poďme teda postupne, kto, čo vlastne predkladatelia uviedli vo svojom návrhu. Uvádzajú tam správne citáciu z Ústavy Slovenskej republiky, že na území Slovenskej republiky je štátnym jazykom slovenský jazyk. Správne. Ale potom začnú polemizovať s druhou časťou článku 6, že používanie iných jazykov než štátneho jazyka v úradnom styku ustanovuje zákon, a to je zákon o používaní štátneho jazyka, ale v každom prípade, národnostných menšín (reakcia z pléna), čiže upravenia – to som práve chcel povedať teraz, keď ste mi do toho skočili –, že zároveň sa nepíše v tom druhom článku, že ustanovuje ten zákon, ako sa nemá používať štátny jazyk. Veď to azda nie. Ale podľa toho, čo bolo povedané v rozprave, tak pán Dostál povedal, že my nenavrhujeme obmedziť používanie štátneho jazyka, my navrhujeme vypustiť. Nuž, dámy a páni, ak teda rozumiem obsahu týchto dvoch slov, tak to je diametrálny rozdiel. Vypustiť znamená vôbec to tam nemať. Obmedziť, že ho trošičku nejakým spôsobom obmedzím, bude sa používať, ale vypustiť, že ho vôbec tam nebudem mať. Čiže tu sa pán Dostál krásne prihlásil k tomu, o čo mu ide. A povedal ešte niečo ďalšie, keď polemizoval s pani kolegyňou tuším Sárközy alebo s niekým ďalším, ktorí tam diskutovali, že, a pevne verí, že tak, ako sa v roku 2014 k novele, ktorú predkladal tuším pán poslanec Osuský, prihlásili poslanci za MOST – HÍD, že rovnako sa prihlásia aj teraz. Čiže cítite jednoznačne, že o čo tu ide? Tu je záujem predovšetkým vytvárať napätie, neustále vytvárať napätie v spoločnosti, kde vládne normálny zmier. Kde Slovenská republika môže byť príkladom, ako spolunažíva štátotvorný národ s národmi, ktoré sú menšinové. (Potlesk.) My môžeme byť príkladom pre ostatných v Európe a všade inde, akým spôsobom my dokážeme spolunažívať, vytvárať si tento priestor... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)