V. Mečiar, poslanec: (2006-02-24):
Minister kultúry by mal zastupovať kultúru vo vláde a vládu v kultúre. Aké sú možnosti tohto pána ministra zastupovať jednu alebo druhú stranu? S poľutovaním konštatujem žiadne. Minister vstupuje do vlády ako zástupca skupiny okolo, nie je nominovaný žiadnou politickou stranou, nemá politickú identitu, keď sa stane členom vlády a má vykonávať politiku vlády, začne zakladať vlastný politický subjekt, ktorého záujmy sú nekompatibilné s vládou, dokonca v rozpore s niektorými inými členmi vlády a namiesto toho, aby robil politiku rezortu vo vláde, začne robiť politiku z toho, že chce seba etablovať na politickej scéne ako politika a využíva funkciu ministra na založenie a prípravu novej strany a reprezentáciu tejto strany na verejnosti s cieľmi, ktoré s kultúrou nemajú nič spoločné. Sú agitkou, ale nie šéfovaním takému dôležitému rezortu, ako je. Keď zoberieme, že ako zastupuje minister kultúru vo vláde, tak, samozrejme, že veľa vecí sa vlečie. Urobili sme aj za našej vlády niektoré chyby vo vzťahových veciach k umelcom, ale vždy sme boli za slovenskú kultúru a dnes sme v situácii, že ako vlastne slovenskú kultúru môže politicky nikde nepatriaci, neidentifikovaný minister zastupovať v rezorte. Ak aj hovoríme, že je zo skupiny okolo, tak treba priznať, že to je pán minister, ktorý hovorí, že z tejto skupiny okolo nemôže zobrať nikoho do svojho klubu, lebo nie sú čistí. Tak prečo čistý a čestný človek zastupuje nečistých poslancov vo vláde? A vďaka nim si zbiera svoju kariéru. Veď keď je čestný, nech ide preč. Čo tam robí? Pokiaľ ide o otázky, ktoré v rezorte pretrvávajú, sú dlhšie, niektoré sa hromadia za jeho vlády, niektoré tu boli skôr, ale otázka je, čo robí v tej vláde pre kultúru? A zisťujeme, že ten podstatný moment je niekde inde. Niekto požiada miliardu na rodinné domy pre Kórejčanov a má ich. Iný požiada pol miliardy pre Talianov za Slovalko v Žiari nad Hronom a má ich. Iní požiadajú iné zdroje a majú ich. A minister kultúry, ktorý má žiadať o zvýšenú podporu z vlády a parlamentu pre kultúru, nepýta nič. Nevie nič presadiť, nevie nič vybaviť, púšťa tu teórie, ktoré sú na smiech každému, čo okolo kultúry aspoň prešiel a nič nedosiahol. Ani navýšenie zdrojov, ani uvoľnenie rezerv, ani pustenie tých základných programov, ktoré pre kultúru sú nevyhnutné. Namiesto toho prichádza s teóriou reštrikcie kultúrnych zariadení, kultúrnych objektov a kultúrneho majetku. Takže minister, ktorý takto robí, nie je zástupca rezortu vo vláde. Na to, aby mohol zastupovať vládu v rezorte, musí vedieť rozprávať s ľuďmi a s ním sa nemá kto rozprávať. Že tam sľubuje niektoré populárne kroky, ktoré robil ako štátny tajomník, že tam dáme na voľný čas, tam dáme hento, tam oné, no, ale to nie podpora kultúry. To nie je ani kultúra sama osebe. Ekonomické chápanie kultúry v tejto podobe je na hony vzdialené od reálneho ekonomického chápania významu kultúry a kultúrnosti spoločnosti. Takže, pán minister, to vaše pôsobenie je nielen naivné, ale aj nezmyselné. Ak hovoríme o tom, že kultúra má niečo v súčasnosti urobiť a je snaha získať zdroje, prečo kšeftujete s objektmi, ktoré sú kultúrnou podstatou a kultúrnou hodnotou, hodnotami, prečo sľubujete a ešte ste taký geniálny, že hovoríte, že idem predávať objekt za 256 miliónov, ale ak by ho nikto nechcel, tak ho dáme za polovicu. Tým automaticky všetkým záujemcom poviete, počkajte trošku, bude za polovicu. Prečo ho ponúkate potom buď vyššiemu územnému celku, alebo ste našli kontakt s primátorom mesta a tam aj dnes vám kresťanskí demokrati nevyslovia nedôveru možno aj preto, že to bude majetkom primátora mesta, ktorý je za KDH, a získava objekt, ktorý lukratívne prenesiete niekde inde bez akéhokoľvek projektu ďalšieho využitia. Kšeftujete s pozemkami okolo objektu budúceho Slovenského národného divadla, ktoré majú obrovskú hodnotu a sú vyčlenené dlhodobo na vytvorenie kultúrno-spoločenského centra európskeho významu a vy z toho ako drobný obchodník idete robiť obchod. Takže, pán minister, dovoľte mi, aby som vám oznámil, že pre nás v našom chápaní platí slovo predsedu vlády – zastavia sa akékoľvek privatizačné akty pre akékoľvek zmeny vlastníctva. Ak v nich chcete pokračovať a takto budete žartovať, tak stiahnete so sebou celú vládu a nebudeme ani chvíľku váhať predložiť Národnej rade Slovenskej republiky pre neplnenie slova predsedu vlády návrh na vyslovenie nedôvery predsedovi vlády a celej vláde. Buď s tým skončíte a platí to na všetko, čo vláda robí, alebo sa vystavujete riziku, že strhnete celú vládu. Keď sa vás vláda nechce zbaviť a považuje vás za takého dôležitého, že jej stojíte za túto cenu, nech sa stane táto druhá vôľa. Prečo by sme sa jej bránili? Pokiaľ ide o otázky chápania kultúry a vášho ekonomizmu naivného, to je horšie ako naivné maliarstvo, lebo tí aspoň voľačo vytvoria, ale vy ste proti zmyslu času. V čom sa prejavuje tento ekonomizmus? Prvý potenciál pre rozvoj každej spoločnosti je tvorivosť. Rozvoj tvorivosti je vždy podmienený rozvojom kultúry a umenia. Tam sú základy tvorivosti. Tie sa prenášajú do všetkých ostatných disciplín. Keď som bol v národoch v Ázii a rozprával som sa s nimi, hovorili, nižší stupeň tvorivosti vyžaduje väčší stupeň nakladania ekonomickej sily na vymyslenie niečoho nového. Druhý aspekt, ktorý každý musí rešpektovať, aj veľké nadnárodné spoločnosti prišli na to, kultúrnosť prostredia, kultúrnosť vzťahov je ekonomickou veličinou. Tí, ktorí majú kultúrne vzťahy a majú kultúrnosť prostredia, dosahujú vyššie ekonomické výkony a výsledky pri porovnateľnej technológii ako tí, ktorí ju nemajú. Tam je druhá hodnota kultúry a kultúrnosti. Kultúrnosť je súčasť vzdelania človeka, dotvára ho a kompletuje ho ako osobnosť v hodnotovom systéme, dotvára ho aj ako človeka, ktorý si utvára názor na mnoho vecí, potrebuje ju poznať. Kto nepozná mnoho vecí, v mnohom je jeho život ochudobnený. Potom, pán minister, sme nespokojní s vami aj preto, že ak hovoríte o ekonomike, tak sme všetci svedkami nastupujúcej globalizácie, ale táto globalizácia prináša so sebou okrem pozitívnych trendov aj niektoré veci, ktoré sú kontraproduktívne a teraz mi povedzte pod vaším vedením, ako by slovenská kultúra zostala slovenskou v globalizačnom svete? Veď o tom nemáte ani tušenie. Akoby v európskej integrácii Slovensko európsku integráciu obohacovalo svojou vlastnou kultúrou, pritom sa neuzatváralo, ale prijímalo tú ostatnú kultúru. Dnes, keď prebieha svetová unifikácia kultúrnych foriem zábavy, kultúrneho spôsobu života, ktorý si môžete pozrieť u Japoncov, môžete pozrieť u Indov, môžete pozrieť u Arabov, čokoľvek, všade je to rovnaké. Ak prebieha táto unifikácia, v čom má byť tá zvláštnosť a osobitosť kultúry slovenskej? Ak hovoríte o ekonomizácii, tak si potom povedzme, že tu je 5 300-tisíc ľudí, kultúra Slovenska je kultúra Slovákov a národnostných menšín, čiže je to multikulturálna funkcia, ktorá sa vzájomne ovplyvňuje a má sa navzájom ovplyvňovať a obohacovať ďalej, ale ak toto existuje, ak teda tento vplyv viacerých kultúr existuje, ako zachováme jej podstatu, keď trh má 5 300-tisíc odberateľov, keď ľudia v tomto štáte majú istú úroveň priemerných zárobkov a ceny kultúrnych podujatí určujú dostupnosť kultúry občanov. Poviete mi, že dávate 200 korún mladým ľuďom na jednorazové vystúpenie, ale je to to, čo potrebuje umenie? Potrebuje štát nie ako riaditeľa, ktorý bude distribuovať peniaze a rozhodovať o milosti a nemilosti. Potrebuje štát ako sponzora podporujúceho tvorbu, ale s objektivizáciou rozdelenia peňazí cez umelecké zväzy a organizácie. Hovoríte o daňovom zaťažení. No dobre, ale veď rastom dane z pridanej hodnoty zdraželi aj umelecké diela. Ponúkate mastičku v podobe jedného, dvoch percent, že zoberiete peniaze umeleckým zväzom alebo niektorým organizáciám, alebo fondom, ale to nerieši podstatu nižšej dostupnosti zdrojov pre všetkých tvorivých umelcov. Aj pri kritike socializmu, veď tam bolo predsa na každú investíciu viazané isté percento vecí pre výtvarníctvo. Dnes také niečo neexistuje. Vrátiť sa treba aj k takýmto veciam a hľadať zdroje na ich podporu. Pokiaľ ide o ostatné zložky územia, keď zoberiete jazykové, viazané sú na územie Slovenskej republiky, možno Čiech a dosť, ďalej sa nepredajú. Prečo tak veľa spevákov spieva v angličtine, lebo sa nepredajú. To naše územie ich nestačí uživiť. Ešte ak zoberieme, že tlačia CD, dvakrát idú cez hranicu, máte tam dvakrát sadzby, dvakrát pridanú hodnotu a všetko potom nesmierne zdražieva. Ako chcete toto riešiť, pán minister? Toto by bola ekonomizácia kultúry, nie tie nezmysly, čo vy hovoríte, že budeme hodnotiť cenu kultúrnych objektov podľa toho, koľko lístkov na vstupnom predajú. Nuž, podľa toho, aká bude organizácia návštevnosti, to sa predsa nedá. Pokiaľ ide o otázky, ktoré súvisia s podporou jednotlivých druhov umení, treba povedať aj, čo to je slovenské umenie. To nie je len toho, ktorý je tvorca. To je aj interpret, aj keď spieva v inej jazykovej verzii alebo v inom štáte, ale je to interpret, ktorý vyrástol z tejto podstaty, reprodukuje to umenie niekde inde. To je ten, čo ju tvorí ako originál. A keď zoberieme tieto veci, tak prichádzame k záveru. Spadajú vám médiá, v Slovenskej televízii skoro nič, tá dáva teraz premiéru áčkarských programov, predražených programov, do konca roka bude chudobnejšie. Ostatné televízie pracujú na komerčnej báze, pôvodná tvorba takmer zaniká, to je televízna tvorba, iná tvorba. Ďalej, keď zoberiem spisovateľov, tak dnes majú situáciu mimoriadne ťažkú, pretože, ak chce vydať knižku, nemôže len napísať, musí si zohnať aj toho, kto to zaplatí. Ak ho nezoženie, tak jednoducho jeho umenie je umenie v stolíku. Keď zoberieme, koľko príležitostí dostávajú výtvarní umelci, aké majú šance v zahraničí, doma na prezentáciu, ak nemá sponzora, tak jeho umenie je odkázané na toho, kto má peniaze a sprostredkúva biznis. Nie na toho, čo má tvorivý potenciál. A zmeny, náznaky týchto zmien u vás, pán minister, nie sú. My sme mali sťažené podmienky s umelcami, ktoré vyplývali skôr z politických rozdielov ako z rozdielov toho, že by sme si slovenské umenie nevážili. Ale u vás nič v tomto smere nevidím. Súčasťou slovenského umenia je ľudová kultúra. Aká je podpora tejto kultúry? Súčasťou vecí, ktoré patria do vašej pôsobnosti, sú verejnoprávne médiá. Aká je situácia v rozhlase? Aké metódy práce sa tam používajú? Aká je situácia vo verejnoprávnej Slovenskej televízii? Aká je situácia v TASR, ktorá patrí do vašej kompetencie. Veď ste tam ešte ani nevstúpili, ani to neviete ovplyvniť, ani to neviete komentovať. Aká je situácia v oblasti printových médií? Ako vyzeráme s cenami, s odbytom, s distribúciou, s monopolizáciou. Na to nemáte ani len najmenšiu odpoveď. Takže preto, pán minister, nie preto, že ste Tóth, čo v preklade je Slovák, ale preto, že tomu nerozumiete. Niečo ste zdedili, ale namiesto, aby ste korigovali chyby dedičstva, rozvíjate chyby nové, ktoré podstatným spôsobom postihnú túto kultúru. Na to, aby ste riešili svoju osobu, kladiete väčší dôraz ako na obsah vlastnej výkonnosti vo funkcii ministra. Minister, to je nie pán, to je služobník. Aj od latinského minister služobník pochádza. Tak slúžte. Nepanujte. Nechcite vládnuť, nechcite určovať, nájdite dialóg s ľuďmi, s ktorými robia, ak je to už neskoro, alebo choďte preč. Tí umelci, ktorí vás kritizujú, vás kritizujú oprávnene. Majú dostatok dôvodov na to, aby v argumentácii uviedli, v čom robíte chyby. Budete sa brániť, budete brániť svoje postavenie. Asi ho dnes ubránite, ale nepomôžete tomu, prečo ste minister. Prečo si vás štát platí, prečo vás ľudia platia, čo máte pre nich urobiť. Čakať, že nájdete v sebe morálnu silu a odstúpite, je zbytočné. Nemáte ju. Čakať, že vás odvolá predseda vlády v situácii, keď má 53 poslancov, bojí sa, že niektorý z tých ľudí okolo, že by povedali, že nepodporia ani jeho člena vlády, má strach. A vyplýva to zase z politickej slabosti. Tam, kde sa politická, ľudská slabosť a chamtivosť spoja, vychádza to, čo dnes vidíme. Takže, pán minister, neohrozujte celú vládu. Skončite s vašimi obchodmi, inak strhnete so sebou všetkých. (Potlesk.)