Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2013-10-15):
Vážený pán predseda, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, po tých všetkých útrpnostiach a zákonoch, ktoré by v anglickom parlamente neprešli cez vrátnika, sa tu dostáva návrh normy, o ktorej môžeme aspoň debatovať, pán minister. Naozaj, že to, čo ste tu doniesli minule, to vám nezabudnem, keď to takto poviem, že v tom, že jak hazardujete. Toto sa javí ako vec, ktorá je hľadaním niečoho, ale veľmi, veľmi opatrným hľadaním niečoho. Tak naozaj to chcem podotknúť, že priznávam určitú chuť riešiť a byť možno aj reštriktívny a možno aj nejaký, meniť zaužívaný postup. Pri tejto príležitosti si neodpustím jednu poznámku, že ma prekvapuje neprítomnosť pána Polláka, ale nebudem to vyhodnocovať nejako ináč, len to skonštatujem. Čiže to treba oceniť, že je tam určitá možnosť, že je možné na tejto veci, ktoré boli z neba, ako sa pre niekoho hovorí a boli, či prší alebo neprší, či sneží alebo mrzne, stále na pošte boli, tak sa začínajú nejakým spôsobom. Je tam určitý predpoklad komplikácie, hej a dožadovania sa určitého konania, resp. nekonania. Takže to, to oceňujem v tejto chvíli a ja len chcem upozorniť na aj veci, ktoré mám aj zo skúseností, aby sme v tej aplikačnej praxi prípadne niečo nepokazili, lebo keď to chceme zlepšiť. Ja si dovolím tvrdiť, že už teraz sú určité aj samosprávy, kde naozaj to funguje takým spôsobom, ktorému nikto nerozumie a majú tam svoje pravidlá a pokiaľ ešte doplníme do právomocí niektorých takých, by som povedal, dedinských a obecných zastupiteľstiev, ktoré takto fungujú, aj možnosť rozhodovať o rodinných prídavkoch, tak môže to spôsobiť v tom aplikačnom výstupe v konečnom dôsledku to, že tým deťom sa reálne ublíži, že tie peniaze sa ku nim nedostanú. Lebo čo jedna ruka, na každej ruke niečo zostane, no. To, povedzme si pravdu, tak to funguje a niekde to funguje omnoho silnejšie, ako by si kto vedel predstaviť a mám aj konkrétne prípady, pre túto chvíľu ich nebudem menovať, ale upozorňujem na to, že v konečnom dôsledku sa v nejakej tej malej dedine, keď nastane tá situácia, dvanásť áčky toho paragrafu, že teda dosť osobitný príjemca a neviem čo, že nakoniec to tam z toho úradu tie peniaze nevylezú ani náhodou a niekde sa tam proste stratia. Čiže tam by som doporučoval, nieže by som nedôveroval, ale ako sa hovorí, dôveruj, ale preveruj, a tam by som navrhoval potom už, ale to asi možno vám ukáže aplikačná prax, že ako to odkontrolovať, či tie peniaze, ktoré štát dal na deti, sa reálne k tým deťom, ktoré síce boli možno v daný moment aj trošku protivné, ale sa zlepšili, či sa k nim dostal, alebo nezostalo to len u starostu. Toto je naozaj vec, ktorú, by sme sa mali ňou zaoberať a ešte chcem upozorniť, tiež zo skúsenosti, na jednu skutočnosť, a tento zákon tiež hovorí o tom, že teda kedy sa vyplácajú, alebo nevyplácajú a nevyplácajú sa vtedy tie prídavky a príspevky k prídavkom, keď to dieťa je zverené do iného ústavu. A ja vám poviem naozaj aj prípad, ktorý až bolí povedať, ale je, že existuje niekde malý chlapec, ktorý je slepý v jednej osade a proste ho volajú, že nech ho dajú do ústavu, ale oni ho do toho ústavu nedajú, lebo však by nedostali peněží. A toto chcem naozaj, hľadajme spolu, prípadne sa zamyslime. Ja nechcem generalizovať, ja budem najposlednejší z posledných, ktorý by generalizoval, lebo to je príčinou nešťastia v konečnom dôsledku, ale treba citlivo vyhodnocovať prípady, ktoré sa stávajú a štatisticky sa stávajú častejšie, ako by si kto pripúšťal. Čiže je určitý predpoklad, že niekde tie deti, ktorým by bolo možno lepšie a mali by odbornejšiu starostlivosť, skrz ich nejaké zdravotné postihnutie alebo iné postihnutie, nie sú umiestňované, nakoľko teda nedostanú rodičia ich peniaze. Tým nechcem povedať, že dajte im tak či tak, to by niekto privítal sakramentsky, pardon za výraz, že teda, že pôjdu a ešte aj tí rodičia, to určite nie je riešením. Ale dávam len na zváženie, pán minister, kvôli tým deťom, kvôli tomu chlapcovi, nepoviem, z ktorej osady, slepému, ktorý, proste ho nepošlú tam do toho ústavu, kvôli nemu konkrétnemu. Ja som vedel aj meno. Takže kvôli, aj keby bol jeden jediný, tak už aj kvôli nemu má zmysel sa o tom rozprávať, hej, aby existovali mechanizmy na to, ako pomôcť. Na to chcem upozorniť. A skončím v zásade aj tým, teraz hovorím prípadne pre tých, ktorí toto pozerajú na stránke NR SR, že keď prestávam hovoriť, prestávam hovoriť preto, lebo naozaj tento parlament sa vyznačuje rôznymi znakmi, ale vyznačuje sa jedným takým znakom, ktorý tu je bežný a to je neúcta vzájomná. Sa nectíme, hej, že niekto tu hovorí a niekto druhý sa tu baví a, no a mňa to, keďže ma to ruší, takže ja som tak trpezlivý, že si počkám, kým si dohovoria a teda už sa dohovorili a pokračujem ďalej. Ale poprosím prípadne kľudne, pokiaľ vám to nevadí, ale upozorňujem, že mne to vadí. Tak mi vadilo včera, že sa niekde fajčilo a aj keď som povedal, že mi to vadí, že sa tam fajčí, napriek tomu sa tam fajčilo. Nuž tak si tu my žijeme, to sa volá parlament Slovenskej republiky, Národná rada Slovenskej republiky. Pán minister, teda chcem skončiť s tým, že ešte jedna skutočnosť dôležitá, a spomenul ju pán Mihál a spomenul ju úplne na mieste. My sme sa tým, čo tu stvárate, dopracovali k hrozivým, ale k hrozivým výsledkom. To by jeden nepovedal, že čo sa dá zlou sociálnou prácou spáchať v krajine. To už, to sa už nedá ani oklamať, to sa už nedá ani skryť, to už proste s tým nič neurobíte a je to faktom. A áno, áno, jeden z možných nástrojov, ako na tú tému účinne začať debatovať a hľadať riešenie, je aj to, čo spomínal pán Mihál a som jeden z prvých v tomto opačnom garde, som nie jeden z posledných, jeden z prvých, ktorý by som bol proaktívny v tom, že by sme definovali, že čo si štát myslí, aký aj, aj koniec koncov v akej kondícii sa cíti, to je tiež dôležité, lebo tu sa preceňujete, hej, že koľko si myslíte, že viete rozdať. Čiže v akej kondícii je a ako si myslí, že je potrebné podporovať. Ja som dlhé, dlhé, čas strávil v Číne. Nie som priateľom riešení, ktoré zaváňajú určitým na hrane. To je možno, hovorme o hrane, ale my sme a tiež mali určitý s tým problém. Prijali také závažné rozhodnutie, ktoré ma, v aplikačnej praxi sa niekde objavilo úplne obludným spôsobom, to nehovorím, ale my sme tiež veľa pokazili, strašne veľa sme pokazili, už to priznajte konečne a je načase hľadať riešenie. A jedno z riešení môže byť aj to, že sa, že si povieme teda, že po aké dieťa bude štát prispievať a po, a potom už je to na slobodnej vôli. Nedajbože, aby ma niekto chytil za slovo, že tie deti nemôžu mať. No však nech sa páči, treba sa tešiť z každého živého stvorenia, ktoré na svet príde a ktoré na ňom prežije dôstojný život, lebo to je tiež dôležité. To, čo som ja videl na Spiši, nemá s dôstojnosťou nič spoločné. To sa nehrajte tuná na humanistov, to sa pozrite do zrkadla a to pokiaľ začnete, budete prehliadať ešte dlhšie, tak nehovorte, že ste tu nejakí, že k tomu máte cítenie. Nemáte, to je práve opačne, hej, že to, ale však o tom ešte bude reč. Čiže, pán minister, naozaj, pre túto chvíľu verím, že budete odvážnejší a keby na mojom hlase záležalo, tak vám ho teraz sľúbim. Ale viete, tu na mojom hlase nezáleží nič, ale už vám to len deklarujem, hej, že to je jedna z možností a nehovorím, že na druhý deň bude všetko super. Nebude, ale budeme vedieť, že sa uvoľní ten tlak, ktorý tu spoločnosť cíti a cíti. Cíti, že nastúpená cesta je cesta do pekla. No však, ale to vám trvá dlhšie, kým niektorí u vás pochopia, ale preto na to treba upozorniť a korektne a znova v zmysle toho, že čo hovorím, aj konám. Čiže keď hovorím, že to, čo ste spáchali, už naozaj tento výraz je možno aj na mieste, tak je potrebné, aby sa o tom dozvedeli. A dozvedeli možno tam, kde o tom nevedeli, alebo sa im to len javilo. Síce tu bol nejaký pán Sloboda, ktorý pozeral nejaký múr, to je jedna vec. Ale ono niekedy, rozmýšľam, a jedna z možností bude, že tie úspechy, úspechy v úvodzovkách, čo sa vám podarilo v tých osadách, treba zaprezentovať tam, odkiaľ vy čerpáte zdroje, ktoré častokrát míňate špeciálnym spôsobom, teda neberte to osobne, ja teraz generalizujem, ale aj kolegovia pred vami. Máte k tomu taký vzťah, ako teda že. No a keď teda niekto posiela tie peniaze, tak treba mu doniesť výsledky práce. No a to nevylučujem, že v budúcnosti spravíme. Čiže ak sú nejaké prostriedky na sociálnu neviem čo, tak tie, treba to odprezentovať proste tam, odkiaľ tie peniaze idú. Ja som v Bruseli bol, nesprávali sa tam ku mne korektne. Dokonca, by som povedal, veľmi tvrdo. Ale ja už svoje viem, takže budem pripravený a nevylučujem, že sprostredkujem nejaký výlet ľuďom a deťom z rómskych osád do Bruselu, nech sa prídu pozrieť, aby sme odprezentovali priamo pred tou budovou, odkiaľ vám posielajú peniaze, že čo sa deje v tejto krajine a že čo prípadne, lebo my už to nebudeme zvládať a že čo prípadne bude predstavovať bezpečnostné riziko pre Európsku úniu a verím, že tam sa už zobudia. Takže, a skončím, pán minister, ešte jednu vec si teda nedovolím, dneska je pätnásteho, pekný deň, ešte jedno oznámenie. Verím teda, že príde do pätnásteho, lebo ja sa nemienim nikomu ospravedlniť. Ale dneska mi prišlo aj, aj na 50-tisíc euro ma váš štátny tajomník zažaloval, by ste neverili, no viete. Takže to je presne to, s čím idete pracovať, že som sa ho dotkol, že robil v úžerníckej firme. Vážení kolegovia, pokiaľ takto si predstavujete svoju politickú prácu, nech sa páči, ja sa zariadim. Ďakujem.