I. Šimko, minister obrany SR: (2003-04-10):
Náš vstup do NATO sa uskutočňuje v čase, keď sa dramaticky mení svet, ale i aliancia. Prežívame dobu, v ktorej sa kladú základy novej architektúry medzinárodných vzťahov pre budúcu generáciu. Slovensko má veľkú príležitosť stať sa aktívnym subjektom a spolurozhodovať o tom, čo sa dnes začína iba rysovať. Predovšetkým treba spomenúť zásadnú zmenu bezpečnostného prostredia vo svete. Po skončení studenej vojny sa zdalo, že nadlho sa dominujúcou formou konfliktov vo svete stanú regionálne zrážky. Mnohí si s uspokojením začali nahovárať, že na ich zvládnutie máme dostatočné medzinárodnoprávne mechanizmy a postačujúcu silu, ktorá je schopná ich vynútiť. Veľmi skoro sa však ukázalo, že to také idylické nie je. Mnohí už koncom deväťdesiatych rokov začali upozorňovať i na rastúce globálne nebezpečenstvo takzvaných asymetrických hrozieb. V lone silnejúceho nadnárodného organizovaného zločinu sa začali utvárať ťažko postihnuteľné siete medzinárodného terorizmu. 11. september 2001 bol prvým veľmi viditeľným útokom, ktorý akoby zaskočil celý civilizovaný svet. Zrazu sme sa ocitli v akejsi globálnej konfrontácii s protivníkom, ktorého nevidíme a nedokážeme odhadnúť, ako a kde udrie. Bezpečnosť národov sa zrazu stala znovu prioritou číslo 1. Začiatok nového tisícročia vniesol do tejto oblasti činnosti štátov zásadné zmeny. Stratégia boja s novými ohrozeniami je diametrálne odlišná od toho, čo platilo po stáročia doteraz. Už si nevystačíme s tradičnou predstavou obrany teritória vlastného štátu ako základného predpokladu na zaistenie bezpečnosti národa. Teroristické siete možno oslabiť, len ak zasiahneme ich centrály a tie nikdy na územie Slovenska, ale ani iných demokratických štátov neprídu. Preto sa tieto krajiny budú musieť brániť, ak má ich obrana byť účinná, predovšetkým mimo svojho územia. Často tisíce kilometrov ďaleko. Mnohí mi hovoria, že Slovensko je malé, nenápadné, schované pod Tatrami a teroristi by sa ho nikdy nedotkli, keby bolo pekne ticho, rozumej neutrálne. Obávajú sa, že ak sa budeme angažovať, ak sa staneme aktívnym členom medzinárodného zápasu s terorizmom, tak práve vtedy sa môžeme stať i jeho terčom. Je to omyl, ani na Bali si nemysleli, že sa môže stať to, čo sa tam stalo. Terorizmus si nevyberá racionálne ciele. Ale ako som už povedal, terorizmus je iba špičkou ľadovca, ktorý vychádza z logistiky organizovaného zločinu veľkých rozmerov. A toto je dnes ohrozením celého demokratického sveta i Slovenska. Nikto, ani veľké štáty nemôžu s touto hrozbou účinne bojovať bez spolupráce s inými štátmi. Človek pre svoj život potrebuje záruky bezpečnosti. Atlantické spoločenstvo takéto záruky poskytuje. Je naším národným záujmom stať sa súčasťou tohto spoločenstva. Treba tiež spomenúť, že do aliancie vstupujeme v čase, ktorý je dramatický i pre vzťahy vo vnútri NATO. Atlantické spoločenstvo sa zrodilo v zápase s fašistickým ohrozením civilizácie a potom celé desaťročia čelilo rozpínajúcej sa hrozbe komunizmu. Po celý ten čas sa spoliehalo predovšetkým na silu Spojených štátov. Po skončení studenej vojny sa však tento model stal predmetom diskusií. I v samotnej aliancii sa objavila nedôvera voči americkej sile a nedôvera voči sile ako faktoru bezpečnostnej politiky vôbec. Kríza v Iraku bola iba katalyzátorom postojov, ktoré sa kryštalizovali už od pádu železnej opony viac ako desať rokov. Nesmieme pred tým zavierať oči, pretože vstupujeme i do týchto mimoriadne vážnych diskusií a vstupujeme do nich s jasnými postojmi. Vláda už vo svojom programe celkom jednoznačne vyhlásila, že transatlantický bezpečnostný systém považuje za základ bezpečnostnej architektúry súčasnej euro-americkej civilizácie. Podporujeme zvyšovanie dielu zodpovednosti Európy za bezpečnosť na našom kontinente, ale budeme sa stavať voči všetkému, čo by chcelo stavať Európu proti Amerike. Vyjadrili sme to akademicky v našom programe, ale zaujímali sme také postoje aj v konkrétnej situácii ostatných mesiacov. Som presvedčený, že tieto postoje sú nielen poctivé voči spoločenstvu, do ktorého vstupujeme, ale sú predovšetkým i vyjadrením najvlastnejšieho záujmu našej vlasti na prehlbovaní našej bezpečnosti. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, svet, v ktorom žijeme, je plný nástrah. Zavierať pred nimi oči je vždy osudné. Tváriť sa, že sa nás v tomto svete niečo netýka, je zbabelé a navyše nepravdivé. Nemáme inú, rozumnú alternatívu, ako píše básnik, než byť múdri. A múdre je hľadať v tvrdých zápasoch súčasného sveta spojencov, ktorí uznávajú tie životné hodnoty, čo sú blízke i nám. Toto je Severoatlantická aliancia, do ktorej sa dnes definitívne rozhodujeme vstúpiť. Prosím vás o podporu pre toto rozhodnutie. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)