I. Šulaj, poslanec: (2005-07-06):
Ak vyjadrujeme nedôveru pánovi predsedovi vlády Mikulášovi Dzurindovi, je potrebné hovoriť o dôvodoch uvedeného kroku. Stotožňujem sa s tými dôvodmi, ktoré uviedol vo svojom príhovore predseda politickej strany Smer – Sociálna demokracia. Ešte predtým, než budem hovoriť vecne o dvoch okruhoch problémov, ktoré sú pre mňa prioritné pre moje rozhodovanie a pre hlasovanie, dovoľte mi, aby som sa vecne vyjadril ešte k jednému problému a to je nakladanie s finančnými prostriedkami politickej strany SDKÚ, a to možnože aj zo svojho osobného, profesionálneho života ako audítor. Chcel by som vás upozorniť na kapitolu 700 Audítorský štandard č. 4, ktorý hovorí, čo všetko má obsahovať audítorská správa. Len dvoma vetami. Za účtovnú závierku je zodpovedné vedenie spoločnosti, v našom prípade politická strana. Zodpovednosťou audítora je vyjadriť názor na túto účtovnú závierku, ktorý vychádza z výsledkov auditu. To znamená, že každé vedenie spoločnosti alebo politickej strany, alebo účtovnej jednotky je zodpovedné za to, ako sa vedie účtovníctvo, a to sa musí viesť preukazne úplným spôsobom a spôsobom, ktorý nie je v rozpore so zákonom. To znamená, že aj predstavitelia politickej strany SDKÚ by mali jasne a konkrétne povedať, kto prevzal dlh, oni sú za to zodpovední, za akých podmienok a prečo sa tak konalo. Je na to veľa dôvodov, aby sme si mysleli, že to boli aj iné netransparentné spôsoby. Z tohto dôvodu sa domnievam, že táto kauza mala byť jasne prezentovaná aj z morálneho hľadiska na verejnosti. Ja sám osobne predovšetkým budem hlasovať za odvolanie alebo za vyslovenie nedôvery z dvoch dôvodov, a to komplikované zvládnutie reformného procesu a reformných krokov, najmä v sociálnej, dôchodkovej a daňovej reforme, a netransparentného nakladania s majetkom štátu, hoci si uvedomujem, že podstatnú rolu pri privatizácii majetku štátu zohráva a zohrával Fond národného majetku. Avšak aj v súčasnom volebnom období konštatujeme, že niektoré zmluvy s priamymi zahraničnými investormi sú tajné. Tajné sú aj variantné možnosti vkladov do obchodných spoločností, ako bolo napr. v prípade SPP. Tajné sú aj niektoré privatizačné zmluvy so strategickými partnermi, ako boli Elektrárenské rozvodné závody, podniky, Slovenský plynárenský priemysel atď. Ak hovoríme o histórii, treba sa pozrieť aj do budúcnosti. Asi pred niekoľkými týždňami sme tu prerokúvali návrh na privatizáciu spoločnosti Cargo, a. s., vtedy som sa pýtal predstaviteľov vlády a pána ministra hospodárstva, pretože pán minister dopravy tu vtedy nesedel: Ako je možné vysvetliť zníženie majetku o 4,1 mld. korún v spoločnosti, ktorá má byť privatizovaná? Ako je možné, že taký nedokonalý materiál hovorí o tom, že sa majú posilniť príjmy štátneho rozpočtu a jednoznačne išlo o štátne finančné aktíva? Ako je možné, že v štvorstránkovom materiáli sa nehovorilo o tom, čo so zamestnancami? Ako je možné, že samy železnice hovorili o tom, že ich rozdelením sa ekonomika len zneprehľadnila a je oveľa komplikovanejšia? Aj to je nakladanie s majetkom štátu. Následne sme nedostali žiadne odpovede na otázky, ktoré trápia verejnosť a ktoré sú podľa mňa veľmi dôležité. Pred tromi alebo štyrmi dňami sme tu takisto prerokúvali štátny záverečný účet. Aj to je nakladanie s majetkom štátu. A vtedy som bol prekvapený, že štátny záverečný účet, ktorý hovorí o miliardových hodnotách, nepredniesla vláda, nepredniesol pán minister financií, ale minister dopravy, pôšt a telekomunikácií. Zase vznikli určité nejasnosti na metodiku výkladu jednotlivých pojmov na intrakomunitárne operácie, na programové rozpočtovanie, ktorým sa pýšime, ale žiaden program nebol vyhodnotený a tak ďalej atď. Niekoľko poznámok k reformnému procesu. Táto vláda sa hrdí prívlastkom proreformná vláda. Isteže, každý občan bol v predvolebnom období oboznamovaný politickou stranou, každou politickou stranou o tom, že je potrebné robiť reformy a to isté vyhlasoval aj Smer. Ak sa teda mali robiť reformy, mala byť vyvodená aj politická zodpovednosť starej vlády za chyby, ktoré spôsobila svojím konaním. Takáto zodpovednosť nebola nikdy vyvodená. Čo je však najväčšou chybou reforiem, je to, že ich dosah znášajú predovšetkým občania tohto štátu, a to najmä ľudia so strednými a nižšími príjmami, dôchodcovia, nezamestnaní, sociálne a zdravotne odkázaní občania. V roku 2003, keď sme sa hrdili, že začíname uskutočňovať tzv. proreformné kroky, klesla konečná spotreba obyvateľstva a stúpla vo verejnej správe. Našli sme teda zdroj – občana, ktorý mal tieto reformné kroky zaplatiť, a na druhej strane stranícke centrály sa dohodli, že predsa nebudú to úradníci alebo zníženie neproduktívnych výdavkov, ktorí reformu zaplatia. Je skutočnosťou, že daňovú reformu a vysoké spotrebné dane, najmä z minerálneho oleja, ako aj dane z pridanej hodnoty, zaplatili ľudia so strednými a nižšími príjmami, teda približne 70 % občanov tohto štátu. Pre koho bola teda reforma určená? Ak už hovoríme o daňovej reforme, žiaľ, táto daňová reforma nebola ani v Národnej rade Slovenskej republiky predstavená – tak ako sme mohli o nej hovoriť, ako sme mohli diskutovať o princípoch týchto reformných krokov? Reformy sú chaotické a vzájomne sa nedopĺňajú. Už sama vláda si tieto skutočnosti uvedomuje a robí nápravy v sociálnej, zdravotnej či daňovej reforme. Ak teda opozícia upozorňovala na nedostatky pri tvorbe uvedených zákonov, tak mala pravdu. Ak hovoríme o niektorých zásadách a o zásadných princípoch, ktoré sú v reformách, pre ktoré sú reformy typické, tak si povedzme, akým spôsobom sa napr. niektoré reformy vyvíjali, ako sa vyvíjal myšlienkový prúd, ako sme prišli k tomu, že je potrebné robiť možnože kozmetické úpravy, možnože iné úpravy. Chcel by som niektoré veci ujasniť napr. na sociálnej a dôchodkovej reforme, ktoré by mali byť vzájomne previazané. Ak jedným napr. zo zásad reforiem mal byť poriadok vo fondoch Sociálnej poisťovne, tak to už nie je v skutočnosti pravda. Fondy dôchodkového a nemocenského poistenia boli predsa mínusové, a táto vláda hovorila, že chce spraviť poriadok v týchto fondoch. Ak sa hovorilo o rozdeľovaní dôchodkov podľa zásluhovosti, tak asi táto zásada tiež nebola pravdivá. Keď sme tu hovorili o prípadoch, keď asistentka profesora má vyšší dôchodok, pretože išla v roku 2003 do dôchodkového procesu, ako profesor, ktorý išiel v roku 2004. Ak sme napr. hovorili o tom, že zavedieme pevný systém valorizácie dôchodkov cez infláciu a cez priemerné mzdy, tak ani to už nie je pravda, pretože sme prijali novelami zákonov úplne iné tendencie pre ľudí, ktorí majú vyššie dôchodky. Nebudem hovoriť o tom, či je to, alebo nie je to spravodlivé. V každom prípade boli porušené základné zásady alebo princípy reforiem, na ne sme upozorňovali a upozorňujeme stále, aj v budúcom období, že tieto zákony reformného procesu neboli robené dobre. To isté by som mohol hovoriť o daňovej reforme. Upozorňovali sme na prílišnú špecifickosť daňovej reformy, ktorá nie je v súlade s európskymi princípmi. Hovorili sme o tom, že daň z nehnuteľnosti ako daň nemôže byť založená na tom, že máte minimálnu daň a máte nekonečnú sadzbu, ktorú sme my v tejto Národnej rade schválili. Veď Národná rada by mala prijímať tie kritické skutočnosti v zákone, ktoré by boli jasné pre všetkých užívateľov a používateľov tohto zákona. Mohol by som hovoriť o tom, ako sme vystupovali s niektorými krokmi, ktoré súviseli napr. s úpravou niektorých zákonov. Bolo to v rezervách. Bolo to pri prenajatom majetku, v kurzových rozdieloch, lízingových operáciách. Nikdy to nebolo prijaté a následne za dva týždne ste sa dozvedeli, že všetky tieto skutočnosti sa dostali do vládnych návrhov zákona. Mohol by som hovoriť o zdravotnom zákone, kde som chcel riešiť problematiku samostatne zárobkovo činných osôb, ktoré sú choré alebo ošetrujú člena rodiny. Vtedy to bolo zmietnuté zo stola, teraz sa to hovorí, že je to proreformný kozmetický prvok, ktorý je potrebné schváliť. Takže ako sa pozeráme na vecné problémy, ktoré ľudí zaujímajú? Toto sú podľa mňa tie závažné princípy, ktoré sa porušujú vo vládnych návrhoch zákona, ale aj v konaní Národnej rady Slovenskej republiky. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)