M. Číž, poslanec: (2005-11-08):
Pán kolega Cabaj hovoril vo svojom vystúpení, že podľa jeho názoru tento parlament je na najnižšej možnej úrovni, ktorý kedy on teda za, povedzme, 10 alebo 12 rokov pôsobenia v parlamente videl. No, samozrejme, len bolo by treba hodnotiť všetko komplexne, to znamená stav koalície, legitimitu, legalitu koalície a, samozrejme, aj stav v oblasti opozície. Vážené kolegyne, kolegovia, nemôžeme sa pokúsiť vydávať súčasný stav, keď je obrovské množstvo poslancov nezávislých v parlamente, za stav normálny. Veľmi výrazne to devalvuje kvalitu politického života, ale, čo je najdôležitejšie, a to chcem pripomenúť, to začína búrať hodnotový systém, na ktorom stojí demokracia, elementárna záležitosť. To vážne chceme? Ak hovoríme, takto by som to povedal, o nezávislých poslancoch, samozrejme, musíme trošku rozlišovať, musíme rozlišovať kolegov, ktorí sa stotožňujú s pôvodným volebným programom, ale z rôznych dôvodoch sa dostávajú do sporu jednak s riadením strany, jednak s hodnotovými posunmi vo fungovaní strany a podobne, deklarujú svoje videnie celý čas transparentne a konajú tak, že ich konanie nevzbudzuje žiadne podozrenia z toho, že by boli nejakým spôsobom ovplyvňovaní materiálnymi a inými vecami, a nie čistým svedomím. Na druhej strane máme tu ale veľké množstvo poslancov, vážené kolegyne, kolegovia, ktorých konanie v parlamente je v dramatickom rozpore s tým, na základe čoho sa dostali do parlamentu. Pri všetkej úcte k pánovi poslancovi Abelovskému, vážne chceme povedať, že záujmy voličov z roku 2002 zastupuje pán poslanec Abelovský, rovnako ďalší kolegovia z HZDS, ktorí dramaticky práve pred rozhodujúcim hlasovaním z noci do rána prestúpili do iného politického klubu bez toho, že by predtým čo len čiastočne deklarovali akýkoľvek nesúhlas alebo nejaký hodnotový konflikt v rámci svojej strany? Takže potom ak hovoríme o kvalite, kvalitu potrebuje mať politická strana, kvalitu osobnostnú potrebujú aj poslanci. Takže tuto prosím vás pekne, aby sme rozlišovali. A tu je aj pôvod toho, čo treba veľmi vážnym spôsobom popísať. Ak hovoríme o legalite, áno, všetko, čo sa deje v parlamente v súčasnosti, aspoň to, čo sa zatiaľ vecne zadeklarovalo, je v súlade so zákonom. Ale ak hovoríme o legitimite, musíme ísť a porovnávať potom formálnu stránku veci, formálne dodržiavanie zákonov s vecným obsahom toho, či naozaj to, čo parlament dnes koná a ako parlament sa správa, je v súlade so záujmami voličov. Ja to tu nechcem pripomínať, ale veď z prieskumu verejnej mienky nie je nám úplne jasné, že jednoducho súčasná vládna koalícia je jednoznačne v menšine, to znamená, že stráca legitimitu pre svoje kroky, pokiaľ robí kroky, ktoré sa dotýkajú napr. privatizácie, ktoré sú jednoznačne nezvratné, ktoré nemajú alternatívu? Ten definitívny výpredaj strategického potenciálu Slovenskej republiky a, ja dodávam, tým aj strata elementárnych východísk pre národohospodársku politiku štátu, to je predsa tak zásadná vec, pri ktorej sa slušné vlády a slušní poslanci zvyknú obracať k občanom sami referendom, a nieto ešte vydávať takéto referendum za nejaké mrhanie verejnoprospešnými prostriedkami. Veď to už je postavená demokracia ale absolútne na hlavu. Je teda politika službou občanom alebo je to vlastne iba záujmom tých alebo právo tých, ktorí sa momentálne dostanú k tomu za istých okolností často aj nie celkom korektným spôsobom vzhľadom na to, že ten volebný program sa dramaticky líši od ďalších krokov, ktoré v tom štáte sú? Je to skutočne tým dôvodom pre takéto konanie? Takže, vážené kolegyne, kolegovia, ak chceme aspoň trošku kvalitatívne posunúť stav spravovania vecí verejných v našej krajine, tak k týmto veciam sa treba postaviť korektne a čestne. Ja si dovolím tu povedať, že naozaj súčasný parlament zvlášť v tomto treťom roku alebo už začínajúcom štvrtom začína byť akosi historicky čímsi, čo nemožno ani zďaleka označiť za slušné. Je tu eskalácia klientelistických konaní, bezprostredných. Veď ak si minister pridelí svojej vlastnej firme nejaké prostriedky, to musí byť automaticky vyfaulovanie z politického života spravidla až do konca jeho trvania, pretože to sú zásadné otázky. Ak chceme povedať, že minister, ktorý bude spravovať desiatky až stovky miliárd korún v mene spoločnosti, tak v rámci politickej zodpovednosti, o ktorej tu hovorím, nie právnej, jednoznačne tento človek musí zadokumentovať permanentne svoju bezúhonnosť a permanentnú nestrácajúcu sa bezúhonnosť. Ak chceme, aby sa stalo súčasťou života to, čo sa u nás v súčasnosti deje, že minister si prideľuje vlastné peniaze, ako to potom vyzerá v tých veciach, kde my nevieme, čo sa vlastne na tom ministerstve deje? Ten vzťah parlamentu a vlády a vo väzbe na kontrolu sa začína zahlcovať rôznymi ako keby záležitosťami, ktoré súvisia s Ústavným súdom, že Ústavný súd parlamentu nedovoľuje, aby sa zaoberal strategickými podnikmi. Ja veľmi rád sledujem aspoň jedno, že tieto nezmysly nevyprávajú ústavní právnici, ale s veľkou chuťou iní vážení kolegovia, ktorých neznalosť ústavnoprávneho prostredia, bohužiaľ, je jednoznačne viditeľná. Takže naozaj takto nežartujme. V parlamentnej republike je jediným nositeľom zákonodarnej moci a s tým spojením aj kontrolou činnosti vlády už len z jediného jedného dôvodu, že ten parlament má kedykoľvek zákonnou alebo inou právnou normou zmeniť pomery v štáte, tak jednoducho musí byť aj v tom, aby boli elementárne podklady pre rokovanie parlamentu. Predsa neustále zahlcovať parlament tým, že sa stáva pomaly už praktikou, že minister rozhodne, že tie a oné podklady nedá poslancovi parlamentu. Veď to je nonsens. Kde sú tí všetci nositelia a hľadači demokracie, ktorí v tom roku 1990 vyprávali tu toľko veľa vzletných vecí a zvlášť v tom politickom zápase v rokoch 1994 až 1998, keď zrazu teraz pri praktickej politickej moci zrazu vidíme v podstate to isté, čo kritizovali? Kde sa strácajú tieto osobnosti? Takže, vážené kolegyne, kolegovia, ja za Smer môžem povedať jedno, Smer nepotrebuje skracovať volebné obdobia vtedy, pokiaľ sa krajina spravuje štandardne. Ale pokiaľ dochádza k ohrozeniam demokracie, ja to už tu cítim dneska, dovoľte mi to povedať, no v takom prípade minimálne musíme o týchto veciach na pôde parlamentu diskutovať. Úplne posledná vec, ktorej sa chcem dotknúť. Vážené kolegyne, kolegovia, tí, ktorí nie ste dostatočne zbehlí v ústavnom práve, pozrime si ten zásadný rozdiel, ktorý je medzi politickou a právnou zodpovednosťou. To, čo hovoríte vy neustále, či, odkiaľ a aké máme dôkazy, veď to je úplne jasné, že inteligentný človek, pokiaľ sa chce nechať uplácať, koná sofistikovane. Je jasné, že Smer nemá ani vyšetrovacie orgány, Smer nemá k dispozícii ani iné represívne orgány, ktoré tu sú, nekontroluje ani SIS-ku, ani nič, môže pracovať len s tým, čo strana v tej podobe, v ktorej to je, k dispozícii má. To znamená, že my nemôžeme predkladať žiadne podklady, môžeme o nich hovoriť iba vtedy keď dostaneme nejaký podklad z tohto prostredia. Ale jednoducho podozrenia tam, kde nie sú dôvodné formy toho, ako sa koná, kde sa preukázateľne jedine niečo naznačuje, že môže to konanie, ktoré sa tu uskutočňuje, byť iba na základe nejakého konkrétneho záujmu, no tak v takom prípade jednoducho je to na politickej zodpovednosti. Existuje zodpovednosť na tom, koho sa takéto podozrenie týka, aby toto podozrenie kultivovaným spôsobom vyvrátil. Ja som presvedčený, že obdobie pre predčasné voľby na Slovensku jednoznačne je, ale na druhej strane vnímam aj parlamentnú realitu. Chcem povedať to, že je nesmierne smutné, že ten klientelizmus niežeby sa zužoval na základe toho, že evidentne už začína cítiť byť, že v rámci spoločnosti už aj spoločnosť dokáže vytvoriť účinný tlak. Ja v tomto smere si vážim aj činnosť médií, poviem to tu na rovinu, že nám jednoducho pomáhajú v tejto veci očisťovať politický život a udržiavať aspoň elementárne základné formy politickej etiky ako-tak v praxi. Toto, čo sa na Slovensku v súčasnosti deje, bohužiaľ, takýmto čímsi nie je. Veľmi pekne ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)