J. Tkáčová, poslankyňa: (2009-10-29):
Vážený pán minister, ctené dámy poslankyne, vážení páni poslanci, keďže v tomto volebnom období je to posledná správa o stave poľnohospodárstva v Slovenskej republike, o ktorej budeme rokovať, využijem tento priestor na krátke zhodnotenie politiky vlády v tomto rezorte. Nebudem teda hovoriť o tom, čo v správe je, ale o tom, čo v správe nie je. Do vlády socialistov vkladali roľníci veľké nádeje. Mysleli si, že im bude ľahšie, pretože im vláda dá viac peňazí, viac ako tá vláda predchádzajúca. Neuvedomovali si, že práve to je zásadný problém ich rozvoja. Dostávať je síce pekné a pohodlné, ale pohodlie otupuje ostražitosť, kreativitu, stráca sa motivácia. Roľníctvo zlyháva v celej Únii, pretože prestalo používať zdravý sedliacky rozum a spolieha sa na rozhodnutia politikov a peniaze daňových poplatníkov. V programovom vyhlásení vlády stojí: „Vláda považuje oblasť pôdohospodárstva za svoju prioritu.“ Dosť je potom zvláštne, že za tri a pol roka sa na rezorte vymenili štyria ministri. Nestihli sa ani zoznámiť so svojou agendou a už leteli. Ako mohli koncepčne pracovať? Ako mohli pomáhať farmárom? Každý skúsil pomôcť aspoň tým svojim a každý sa svojsky zapísal do našej pamäti. Pán kolega Jureňa ako zúrivo búcha do stola pred zdesenými kravičkami, pán Becík ako sympatický kočiš, pani Kramplová si svoj atribút nadobudla ešte pred ministrovaním a vy, pán minister Chovan, nehnevajte sa, zapíšete sa ako minister, ktorý už nestihol nič. Prepáčte, ale jediný význam vaše ministrovanie má pre váš životopis, kde sa tento post bude dobre vynímať. V programovom vyhlásení vlády stojí: „Vláda Slovenskej republiky svojou politikou prispeje k stabilite podnikateľského prostredia v rezorte poľnohospodárstva vytváraním podmienok na plné uplatňovanie opatrení Európskej únie.“ Situácia je momentálne taká, že Únia umožnila poskytnúť farmárom 70-percentné zálohy na dotácie na založenie úrody, ale Slovensko svojim roľníkom odmieta tieto preddavky vyplatiť s výhovorkami, že je to priveľa roboty s písaním rozhodnutí, nie sú skončené krížové kontroly a tak ďalej. Tieto informácie mám od samotných roľníkov. Fakt je, že máme od Únie nástroj na vyplatenie záloh a nejdeme ich, máme nástroj a nejdeme ho použiť. V ďalšom citáte z programového vyhlásenia vlády stojí: „Cieľom je maximálne využiť finančné prostriedky z podpory nástrojov poľnohospodárskej politiky a národných zdrojov.“ Ak sa pozrieme do rozpočtu na rok 2010, tak síce rezort pôdohospodárstva má pridané, ale na priame platby pôjde takmer o miliardu menej v korunách. Toto je maximálne využitie zdrojov? Prepáčte mi, nie je to farizejstvo hovoriť o maximálnej podpore roľníkov a nedať im to maximum? Dostal sa mi do rúk list Fondu národného majetku Slovenskej republiky, z ktorého vám úryvok alebo časť prečítam. Oslovuje: „Vážený pán, vážená pani, ak nemáte záujem byť naďalej vlastníkom bezcenných cenných papierov, ponúkame vám od októbra 2009 možnosť bezodplatne ich previesť na účet Fondu národného majetku Slovenskej republiky. Fond národného majetku za vás súčasne uhradí aj poplatok za evidenciu cenných papierov. Ak prevediete cenné papiere do konca roku 2009, nemusíte zaplatiť faktúru a v prípade, že ste ju už uhradili, Fond národného majetku vám tento poplatok vráti.“ K týmto tzv. bezcenným cenným papierom sa počítajú aj podielové listy, ktorými boli vysporiadané nároky pri transformácii družstiev za vnesenú pôdu, za vnesené výrobné prostriedky a za odpracovanú dobu. Touto výzvou Fondu národného majetku de facto začalo znárodnenie poľnohospodárstva. Pretože ak túto výzvu budú majitelia týchto podielových listov využívať, dostane sa Fond národného majetku, rozumej štát, za babku do riadenia a k vlastníctvu v mnohých súkromných poľnohospodárskych podnikoch. Zaujímalo by ma, pán minister, či viete, v ktorej hlave tento skvelý nápad skrsol a kto je za to zodpovedný? Ale vy to nebudete, pretože zavedenie poplatkov pred dvoma rokmi bol výmysel iného, inej hlavy a už teraz vidíme, s akým cieľom toto spoplatnenie vedenia účtov cenných papierov bolo naplánované. Pre mňa je to škandál, bezprecedentná krádež v duchu, v duchu združstevňovania a myslím si, že táto informácia by vás mala, kolegovia a kolegyne, zaujímať a že by sme sa jej mali podstatne viac venovať, aspoň na výbore, kam to patrí. Poďme teraz troška k rezortu. Dotácie do rezortu stúpajú, ale peniaze, ktoré vchádzajú do rezortu z verejných financií, sa v tomto rezorte neprejavujú. Kde končia? Namieste je otázka, prejavili sa tieto rastúce dotácie v platoch v poľnohospodárstve? Prejavili sa v nájomnom, ktoré je vyplácané vlastníkom pôdy? Alebo prejavili sa v priaznivých cenách komodít? Dotácie-nedotácie, trh funguje. Ak sa neurodí, ceny idú hore, ak sa urodí, ceny idú dole a či dotácie máme, alebo nemáme a platí to celosvetovo. Preto je ozaj nevyhnutné, aby sa priame platby vyplácali na farmu ako podpora príjmu, nie na plochu, kde to vedie k špekuláciám s pôdou. Napriek rastúcim dotáciám rezort nie je stabilizovaný, neprešiel zásadnými reformami, jeho konkurencieschopnosť je nízka. Dámy a páni, filozof Voltaire kedysi napísal: „Od kráľa až po žobráka každý žije zo sedliaka.“ Táto myšlienka, hoci stará, ma stále fascinuje. Cítite, cítite to jadro? Aj dnes má poľnohospodárstvo svoje nezastupiteľné úlohy, či už v produkcii potravín, v produkcii zelenej energie, ekologickom poľnohospodárstve, agroturistiky, rozvíjaní medzitrhu práce, dôležitý je environmentálny aspekt poľnohospodárstva, zalesňovanie, produkcia rýchlorastúcich drevín a tak ďalej atď., mnoho krajových špecialít. Ale to dokáže iba multifunkčné poľnohospodárstvo, ktorého priority musíme nechať na rozhodnutie samotného farmára. Celoeurópsky nemôže predsa fungovať, keď rozhoduje niekto v Bruseli o opatreniach pre daný, konkrétny región. Preto je nevyhnutné reformovať dotačný systém na platby na farmu, pretože samotný príjem chápeme ako sociálnu podporu príjmu, čiže chápeme jeho sociálny rozmer. A podľa môjho názoru je nevyhnutné tento dotačný systém nastaviť v nepriamej úmere, čím väčšia farma, tým nižšia podpora. Chrániť, sociálne chrániť je potrebné tých najslabších. Rozhodnutie o tom, čo bude pestovať, čo bude chovať, aké aktivity bude rozvíjať, musia zostať ozaj na farmárovi nezávisle od tejto platby. Takto dosiahneme aj odpojenie jednotlivých platieb pre členov, členské štáty Európskej únie nezávisle od predchádzajúcej výkonnosti, od histórie. O toto nás žiadali aj predstavitelia Slovenskej poľnohospodárskej komory, aby sa platby neodvíjali od histórie výkonnosti poľnohospodárstva. Dodnes to znevýhodňuje nových členov Európskej únie voči starým, aj Slovensko voči svojim susedom vo V 4. Spoločná poľnohospodárska politika by sa mala zmeniť. Ja ju považujem za dinosaura, pretože ciele, ktoré si stanovilo Európske spoločenstvo pri svojom vzniku, boli už dávno dosiahnuté, napríklad zabezpečenie dostatku cenovo prístupných potravín. Prostriedky spoločnej poľnohospodárskej politiky sa nemenia alebo sa menia veľmi, veľmi ťažko. Skúsme si uviesť absurdný príklad s mliekom. Stanovili sa kvóty na výrobu a predaj mlieka, stali sa lukratívne, pretože bol to nedostatkový tovar, bol dobre platený, a teraz sa pristúpilo k postupnému uvoľňovaniu počtu kvót. Samozrejme, keď ide o lukratívny tovar, každý po ňom siahne, ale výsledkom je, že máme nadbytok mlieka, ktorého cena prudko klesá. Mlieko farmári vylievajú či na Slovensku, či v Prahe, či v Bruseli a v súčasnej situácii napríklad... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)