Vášáryová, Magdaléna, poslankyňa NR SR (2014-06-24):
Pred tromi rokmi vyšla kniha jedného z najväčších slovenských spisovateľov. Nebudem vás skúšať, Pavla Vilikovského Pes na ceste. Táto kniha a vôbec štýl pána Pavla Vilikovského je považovaný za mimoriadny aj v rámci Európy. Prečo o tom hovorím? Pretože odporúčam každému, pretože nepredpokladám, že veľká väčšina ľudí tu si túto knihu prečítala, najväčšieho slovenského spisovateľa súčasného, ale pre túto debatu a aj napríklad spôsob argumentácie pána ministra, keď vystúpil, čo ja veľmi oceňujem, že vystúpil v debate, je prečítanie tejto knihy veľmi dôležité. Pavol Vilikovský tam vystihuje to, čím končil pán minister, na Slovensku je to tak, alebo tak nejako ste to povedali, pán minister. Tam máme všetky naše cnosti, necnosti, provinčnosti, všetko zhrnuté v pomerne útlej knihe, takže odporúčam. A preto sa nebudem tu ani rozčuľovať, ani argumentovať, že prečo je to na Slovensku tak, ale pokúsim sa vychádzať z toho, čo tu máme dnes na stole. Niekto z debaty, myslím si, že pán predseda výboru povedal, že to je obrovský posun. Je to posun. Ale či je obrovský, to neviem. Pretože zásadný posun by bol, keby sme pred troma rokmi, alebo aspoň pred rokom mali na stole zákon o kultúre. To znamená, ten prvý zásadný krok, ktorým by pán minister jasne narysoval svoju koncepciu. My ideme, posunujeme sa, ale posunujeme sa jednotlivými krokmi a pritom nevieme, v akom zásadnom legislatívnom rámci pre kultúru bude zasadený, alebo mal byť zasadený tento fond. Pretože máme už fondy literárny, máme hudobný, máme audiovizuálny, teraz máme fond pre umenie, každý z nich je trochu iný, každý z nich je, vlastne ošetruje niečo. Nič nie je prepojené a máme teraz už trištvrte roka alebo pol roka na stole stratégiu našej kultúrnej politiky do roku 2020. Ale to stále nie je ten základný legislatívny rámec pre to, čomu sa hovorí dnes v najširšom slova zmysle kultúra. A do toho by muselo byť aj školstvo, do toho by museli byť zaradené aj aktivity Slovenska v zahraničí a tak ďalej a tak ďalej. Takže ak hovoríme o tomto, o posune, tak ja si dovolím tvrdiť, že to nie je obrovský posun, ale posun to v každom prípade je. Ja by som sa venovala štyrom témam. Prvá téma je zodpovednosť. Pamätám si veľmi dobre a pozerala som si to pred touto debatou znovu, moje vystúpenia k Audiovizuálnemu fondu. A určite sa aj vy, pán minister, na to pamätáte, že som vtedy predložila v druhom čítaní pozmeňujúci návrh, ktorý vlastne zabezpečil tú druhú časť financovania Audiovizuálneho fondu. A ešte ste prijali môj návrh, že boli dvaja z dozornej rady nemenovaní vami, ale len jeden. Už vtedy som upozorňovala na taký posun zodpovednosti. My máme to, čomu Zigmund Baumann hovorí v modernej spoločnosti „tekutá zodpovednosť“. Nemáte jasnú zodpovednosť. Áno, pán minister nám teraz vysvetlil, že vzhľadom na to, čo sa dialo s Audiovizuálny fondom a osobne ho rozumiem, o čom hovorí, potrebuje udržať istým spôsobom kontrolu svoju vlastnú nad prvým, druhým rokom fungovania fondu, aby sa nestalo to, čo s Audiovizuálnym fondom, kde niektorí ľudia, ktorí pripravovali tento zákon o Audiovizuálnom fonde, potom vlastne si prideľovali prostriedky a kultúrna obec, lepšie povedané filmárska obec sa zobudila a tento človek predtým chodil medzi nimi a každému sľuboval 70 miliónov, vtedy korún ešte, skrátka rozumiem, prečo takto pán minister uvažuje, ale znovu kladiem otázku, kto bude zodpovedný? My túto otázku zodpovednosti nemáme ani v Audiovizuálnom fonde vyriešenú. A to som už povedala a ja sa ospravedlňujem, pán minister, a znovu to opakujem, kde je evaluácia? Tu nejde len o to, že fond má spĺňať všetky príkazy ministerstva financií, ako narábať s prostriedkami verejného rozpočtu, ale tu ide aj o to, koľko percent aspoň z tohto rozpočtu ide naozaj na diela, ktoré sú prvej kvality. Pretože keď sa pozriete na financovanie Audiovizuálneho fondu, tak nikto nedostane toľko, koľko potrebuje. Nikto. Nikto nedostane peniaze, ktoré by naozaj podporili jeden projekt a jeho propagáciu. Jeho PR napríklad vo svete. A bez toho, nehnevajte sa, nemôžeme dosiahnuť skutočné, veľké a viditeľné úspechy. Každý dostane polovicu toho, čo potrebuje. To znamená, veľa ľudí dostane štvrtinu, polovicu, kúsok, možno viacej, ale nikto nedostane toľko, koľko naozaj potrebuje. A som rada, že ste spomenuli príklad pani Fornay, ale to nie je len prípad pani Fornayovej, to je príklad Kerekesa a všetkých. A to je to, tekutá, tá tekutá zodpovednosť. Pretože pán minister nemôže byť zodpovedný, pretože tam je riaditeľ. Riaditeľ len podpisuje to, čo vlastne tie jednotlivé expertné skupiny vyberú. Ale expertné skupiny nemôžu byť zodpovedné, pretože je ich hrozne veľa. Je ich hrozne veľa a rada, no rada nie je zodpovedná, pretože to podpisuje riaditeľ. Absolútne rozmytá zodpovednosť a neexistujúce prostredie konkurencieschopnosti, niečo, čo bolo voľakedy a to som vtedy argumentovala o tých dramaturgických skupinách v československom priemysle voľakedy. To, čo vlastne vykreovalo tú českú novú vlnu do veľkej miery. Takže, a to už nehovorím, že by sme tu mohli diskutovať, ale to už je odborná debata, kde sú dramaturgovia, prečo vlastne v radách sedia producenti a tak ďalej, a tak ďalej. Takže dnes fungovanie Audiovizuálneho fondu pre mňa nie je o nič transparentnejšie, ja neviem, kto je za čo zodpovedný, neviem ako fond vyhodnocuje, dajme tomu, po tých troch, štyroch rokoch svojej činnosti svoju činnosť. Aké dlhodobé projekty sleduje Audiovizuálny fond, o tomto nemám ani poňatia. Takže, to je prvá téma a týka sa to aj kreovania tohto fondu. Možnože tým, že pán minister si necháva vlastne zodpovednosť za tých piatich v rade, ale potom sa pýtam, načo sú tam tí štyria? To je úplne zbytočné. Tak ako povedal pán poslanec Abrhan, tí tam prídu na kávu, nemôžu o ničom rozhodnúť, o ničom. Možnože niekto z nich povie niečo inteligentné, ale ak tam budete mať piatich ľudí, pán minister, nechcem vás podozrievať, ale je to jednoducho prirodzené, oni pôjdu po tom, čo vy chcete. Druhá téma sú súkromné zdroje. A moja otázka, pán minister, je, prečo z paragrafového znenia tohto zákona zmizla suma desiatich miliónov eur z Tiposu? Rozumiem ministrovi financií, že sa nechce zaviazať, lebo nevie, ako bude vyzerať budúcoročný rozpočet, pretože tentoročný rozpočet bol vykreovaný jednorazovými záležitosťami, jednorazovými financiami, ktoré tam pritiekli, aby sme spĺňali určité kritéria a ja tomu rozumiem, ministrovi financií. Ja, keby som ja bola na jeho mieste, tiež by som sa tomu bránila, ale my tu zase nemáme potvrdenie. Ja viem, pán minister financií mi to potvrdil, že vám dal taký prísľub, ale znovu sa ocitáme v tom, čo sme mali v Audiovizuálnom fonde. Tu nie je žiadna záruka, že tie peniaze tam budú. A ja neviem, či sa mi chce pripraviť novelu, teda pozmeňujúci návrh do druhého čítania, pretože neviem, ako by ste sa k tomu postavili, lepšie povedané minister financií, aby sa tam vrátilo tých 10 miliónov eur, to znamená, aby ten fond mal tých 20 miliónov eur, o ktorých hovoríte, hoci treba povedať, že grantový systém tohto typu mal 21 miliónov eur v poslednom rozpočte, ak si dobre pamätám. Takže len, ak tam nebude Tipos, kto iný by prispel do takéhoto fondu, do ktorého nemôže vôbec vidieť, ktorý riadite len vy v podstate? Ja by som sa čudovala každému súkromnému podnikateľovi, že by do toho dal svoje peniaze. Na to by to muselo byť úplne inak postavené, aby sa tam, aby sa tam mohli kumulovať zdroje aj z týchto súkromných zdrojov. Alebo si vôbec neviem predstaviť, že by do tohto fondu nejaká zahraničná nadácia vložila nejaké peniaze. To je ďalšia moja otázka, pán minister. Rokovali ste s nejakými veľkými nadáciami v Európe, keď už nehovorím o svete, ktoré bežne prispievajú na rozvoj kultúry u našich susedov, napríklad v Čechách, v Rakúsku alebo v Poľsku? Chcem to vedieť, či ste s nimi hovorili, či by bolo možné vložiť do toho fondu peniaze na určité projekty. Ale zase, to by na to, to by musel byť ten projekt, ten fond úplne ináč kreovaný podľa mojich informácií. Ďalšia vec, ktorú by som chcela povedať. Akú úlohu teda potom budú mať umelecké fondy? To znamená, umelecké fondy zostanú len takými sociálnymi inštitúciami? My máme veľký problém s umeleckými fondmi. Pán minister, vy to určite viete, ste si toho vedomý, ale tento zákon nijakým spôsobom nevyrieši, ani neposunie tú situáciu v umeleckých fondoch. Áno, zase by ste mohli použiť tu svoje, že na Slovensku, bohužiaľ, panuje také rodinkárstvo a tak ďalej, skrátka na Slovensku je to tak, ale umelecké fondy teda zostanú len pre určitú skupinu, pretože určitá časť špičkových umelcov vôbec nie je v umeleckých fondoch, čiže ani nie je objatá, teda nemá, nemá vlastne toto sociálne zázemie, ktoré umelecké fondy poskytujú. Vrátim sa k tomu Arm's length principle, nič, nič mi nie je bližšie, ako tento princíp. Sama som ho vložila trikrát do Programového vyhlásenia strany, v ktorej som bola. Arm's length principle, ale obávam sa, pán minister, že ten britský, to britské tvorenie counsilu je predsa len iné. Prečítam, prečo malo byť ono vlastne kreované, prečo v 1945 Briti k tomu pristúpili. Pretože išlo o možnosť vlády financovať kultúru a umenie bez priameho riadenia celého procesu momentálnou vládnou garnitúrou. A deklarovaným cieľom bolo zbaviť financovanie kultúry politiky a byrokracie. Ale kde mizne v tomto návrhu zákona tá byrokracia? Ja tam nevidím žiadnu možnosť. Napríklad riaditeľ fondu má 60 dní na to, aby rozhodol, či vôbec podpíše rozhodnutie komisie. Šesťdesiat dní, keď máte vlastne ročné programy, je strašne veľa. Je veľmi veľa. Budú podávať tak, ako teraz je to v grantovom systéme, v novembri, niektoré komisie zasadnú vo februári, niektoré v marci, niektoré sa zídu až v apríli, peniaze prídu v najlepšom prípade v júni. Pracujem v mimovládnej sfére, tá pracuje september až december, ešte stále ani to, tento systém to neodstraňuje. Bez ohľadu na tento fond, vy, pán minister, ste mohli pokojne urobiť to, že tie najväčšie festivaly, tie najreprezentatívnejšie kultúrne akcie, ktoré každý rok s trasúcimi kolenami čakajú, či im nejakí kolegovia v komisii dajú zelenú alebo nie, tí už dávno mohli mať trojročné financovanie. Keď to môže mať ministerstvo školstva, prečo by ministerstvo kultúry nemohlo mať trojročné financovanie pre takéto výrazné festivaly? Bratislavské hudobné slávnosti, Divadelná Nitra a tak ďalej a tak ďalej, a tak ďalej. To ste mohli urobiť aj bez tohto fondu, pán minister, a bola by som vám skutočne tlieskala, lebo to je to, čo potrebujeme v prvom rade urobiť. A ešte jedna vec. Takýmto spôsobom, pán minister, nevyriešime propagovanie slovenskej kultúry v zahraniční. Hovorím vám to znovu a opakovane. Na to je potrebné vytvoriť inú inštitúciu. Tak ako majú Poliaci Mickiewiczov inštitút. Ja som to tu už raz povedala, Poliaci jednoducho si dali prioritu a urobili z Fryderyka Chopina jedného Poliaka a Francúzi môžu si teraz hovoriť, že bol francúzsky otec a že žil vo Francúzsku, to už je jedno, skrátka Chopin je Poliak pre celý svet a hotovo. My takýmito Potenkovými financiami každému trošku a nikomu príliš a tomu, čo vyčnieva, už pokiaľ možno vôbec nič, lebo už má dosť, teraz treba aj iným, pokračujeme takýmto spôsobom, bohužiaľ, nič nevyriešime. Pán minister, som na vašej strane v tom, že nikdy nikto nebude spokojný. Ale tieto fondy tak, ako ich kreujete, neodstránili jednu z najzásadnejších vecí, ktorá je pri štátnej podpore financovania kultúry najhroznejšia a to sú rady umelcov v úctivom predklone. A to je jedno, či pred vami alebo pred riaditeľom fondu alebo pred členmi komisie. Tento úctivý predklon je v priamom rozpore s možnosťou, aby tí ľudia boli skutočne kreatívni aspoň na európskej úrovni. Samozrejme, nemôžeme financovať všetko a nikdy všetci nebudú spokojní, ale mohli sme urobiť niečo viacej, pán minister. Ja ako členka kultúrneho výboru sa tiež cítim za to zodpovedná, hoci teda tú rozhodovaciu právomoc máte vy a ak dáte signál, aby do tohto zákona prišlo aspoň to, že TIPOS bude dávať 10 miliónov eur, ja ten návrh pripravím. Ďakujem.