Érsek, Arpád, poslanec NR SR (2013-06-04):
Ďakujem. Ďakujem za slovo. Vážená pani podpredsedníčka, vážené kolegyne, kolegovia, predtým ako začneme sa vecne venovať novele zákona o používaní jazykov národnostných menšín a zákona o dráhach, ktorý predkladáme, dovoľte mi taký malý exkurz. Určite mnohí z vás, tak ako aj ja sám, veľa cestujete. Skúste si spomenúť, či ste v posledných rokoch videli miesto, kde by viac sa zišli nadpisy, nápisy, označenia a boli niečím výnimočným. Stanica priblíži k ľuďom, nájsť spoločnú reč, ale hlavne byť v pohode v dobe, keď sa celý svet zmenšuje, stáva sa niečím úplne štandardným. Obzvlášť tam, kde spolužitie viacerých národov a národností je historicky dané. Je to prirodzené, že dávno a nikto za viacjazyčným označením nehľadá nič negatívneho. Na Slovensku, žiaľ, nie je to tak. Ani teraz v 21. storočí v zjednotenej Európe, ani teraz, keď sa sem teraz snažíme prilákať turistov, za peniaze daňových poplatníkov sa snažíme vytvoriť obraz prívetivej krajiny. Nie preto, že by pre obyvateľov Slovenska nebola charakteristická prívetivosť, práve naopak, občania nemajú žiadny problém, to skôr politici a hlavne úradníci robia v každej tejto stáji politickú agendu a možný nástroj úradných úradníckych obštrukcií. A pritom je to také jednoduché: byť trošku ohľaduplnejší, mať náhľad a byť európskejší. Aj na danom území žijú príslušníci národnostných menšín, nech sa obce a železnice, stanice, budovy, verejné inštitúcie označujú aj v jazyku národnostných menšín. Komu to môže prekážať? Ak zájdem ešte ďalej, snáď si nemyslíte, že keď na železničnej stanici je v Dunajskej Strede bude nápis Dunaszerdahely, urazilo by to niekoho? Ubralo by to dôležitosti slovenského názvu? Sotva. Pochyboval by niekto o tom, že nie je na Slovensku, to snáď nie. Ale u nás je to tak, akonáhle sa objaví i čo len malá snaha o posun v otázkach v dvojjazyčnosti, dostávame sa do ráže. Mám ešte v živej pamäti schvaľovací proces o zákone o používaní jazykov národnostných menšín. Z tohto procesu a diskusie v tomto parlamente sme sa spamätávali ešte dlhé mesiace. A teraz, vážení kolegovia, sa objavil ďalší problém. Železnice Slovenskej republiky nevyhoveli konkrétnej žiadosti viac ako 50 obcí na označenie ich železničných staníc v jazyku národnostných menšín preto, lebo to nie je taxatívne uvedené v zákone o dráhach a tento im nedáva priestor, aby vo veci vôbec začali konať. Úrad splnomocnenca vlády pre menšiny viac ako 6 mesiacov vyjednával na ministerstve dopravy a na Železniciach Slovenskej republiky neúspešne. Rozhodli sme sa preto predložiť túto novelu, aby sme oba zákony zladili a aby sme primäli štát a jeho úradníkov umožniť umiestňovať na železničné stanice tieto názvy v jazyku národnostnej menšiny, pokiaľ obec spĺňa hranicu 20 % hranice stanovenej v zákone o používaní jazyku národnostných menšín. Umožniť to, to je celé, lebo je to logická vec, a myslím si, že aj vy viete usúdiť, že je to logická pre všetkých tam žijúcich ľudí a všetkých tých, ktorí prichádzajú do tých oblastí. Pre príslušníkov národnostných menšín to znamená veľa a od príslušníkov väčšinového národa je to len vyspelé gesto. Nič viac, nič menej. Ja napriek skúsenostiam, ktoré mám z obdobných prípadov, si dovoľujem vysloviť presvedčenie, že určite nikomu to nebude vadiť. Vážení kolegovia, lebo sme sebavedomí Európania a nepotrebujeme chodiť sa pozerať do Švajčiarska alebo do Rakúska, alebo do iných krajín sveta, že tieto názvy niekde aj štvorjazyčné sú vypísané a nikomu to nevadí. Na záver mi dovoľte, vážená Národná rada, pán premiér pri nástupe vlády v roku 2012 vyhlásil status quo v oblasti práv národnostných menšín a opakovane prezentuje svoj názor, že v oblasti národnostných menšín strana SMER – sociálna demokracia nemá záujem meniť doterajšie status quo. Toto zosúladenie právnych noriem je práve o tom, preto vás žiadam, vážené kolegyne, kolegovia, aby ste tento môj návrh postúpili do druhého čítania. Ďakujem pekne.