R. Fico, predseda vlády SR: (2008-01-31):
Úvodom je vhodné veľmi otvorene povedať, v Slovenskej republike sa významne polarizovali politické a programové prístupy a pohľady na rôzne otázky života spoločnosti. Tak to bolo a stále je aj vo vzťahu k problematike zdravotníctva. Jedna skupina politických strán vníma hodnotu zdravia cez prizmu sociálneho a nakoniec aj ústavného vývoja. Ústava Slovenskej republiky v čl. 40 všetkým garantuje právo na ochranu zdravia. Na základe zdravotného poistenia majú občania právo na bezplatnú zdravotnú starostlivosť a zdravotnícke pomôcky za podmienok, ktoré ustanoví zákon. Menej sa však už hovorí o tom, že ústavou priznané právo zároveň zakladá ústavnú povinnosť štátu zabezpečiť reálnu možnosť uplatnenia práva tými subjektmi, ktorým bolo priznané. Ak hovoríme o verejných otázkach súvisiacich so zdravotníctvom, či už ide o legislatívu, tvorbu poistného alebo zdravotného systému, vždy máme na mysli plnenie uvedenej povinnosti štátu. V danej súvislosti by som chcel citovať veľmi dôležitý právny názor Ústavného súdu Slovenskej republiky a poprosím všetkých ctených členov Národnej rady Slovenskej republiky, aby si obsah tohto právneho názoru Ústavného súdu dobre zapamätali. Ide o právny názor, ktorý bol vyslovený v odôvodnení nálezu zo dňa 19. júna 1998 pod spisovou značkou Ústavný súd 13/97, pokiaľ by mal niekto záujem sa bližšie s obsahom tohto právneho názoru oboznámiť. Citujem: „Zdravotné poistenie a dôchodkové poistenie patrí k tým spoločenským vzťahom, ktoré sú vo verejnom záujme vyňaté z hospodárskej súťaže.“ Ešte raz prečítam túto základnú vetu. „Zdravotné poistenie a dôchodkové poistenie patrí k tým spoločenským vzťahom, ktoré sú vo verejnom záujme vyňaté z hospodárskej súťaže. Je to dané účelom zdravotného a dôchodkového poistenia a jeho právnou podstatou. V súlade s rozhodnutím Súdneho dvora Európskej únie zdravotné aj dôchodkové poistenie možno hodnotiť ako službu vo verejnom záujme, zameranú na uplatnenie ústavných práv jednotlivca. Štát zabezpečuje poskytovanie tejto služby ako dlžník, ktorý voči všetkým osobám plní záväzok slúžiaci na uplatnenie ústavou zaručeného práva na primerané hmotné zabezpečenie v starobe a pri nespôsobilosti na prácu a pri strate živiteľa, resp. práva na bezplatnú zdravotnú starostlivosť na základe zdravotného poistenia. Zdravotné a dôchodkové poisťovne sú v základnom  zdravotnom a dôchodkovom poistení iba sprostredkovateľom plnenia záväzku štátu voči jednotlivcovi.“ Toto je posledná veta z právneho názoru, ktorú si pre jej obrovský význam opätovne dovolím prečítať. „Zdravotné a dôchodkové poisťovne sú v základnom zdravotnom a dôchodkovom poistení iba sprostredkovateľom plnenia záväzku štátu voči jednotlivcovi.“ Toto nie je politický názor. Toto je názor, ktorý vyslovil Ústavný súd Slovenskej republiky na základe rozhodnutia Súdneho dvora Európskej únie v roku 1998. Nielenže sa tento právny názor Ústavného súdu Slovenskej republiky skutočne opiera o rozhodnutie Európskeho súdneho dvora, rovnako podľa iného rozhodnutia uvedeného Súdneho dvora Európskej únie v spore Fenin verzus Európska komisia, nákup zdravotnej starostlivosti zdravotnými poisťovňami nemôže byť považovaný za hospodársku činnosť orientovanú na zisk. Ďalšie významné stanovisko, ktoré čosi naznačuje, do akej miery boli rozhodnutia prijímané v rokoch 1998 – 2006 v súlade, či už s judikatúrou Ústavného súdu alebo s judikatúrou príslušných medzinárodných súdnych dvorov. Druhá skupina politických strán hodnotovo preferuje tvorbu zisku a to nielen v hospodárskej oblasti, ale aj v zdravotníctve, penzijnom systéme, či v školstve. Práve tu bola podstata tzv. reforiem predchádzajúcej vlády. Samotní realizátori tzv. reformy, teda privatizácie v zdravotníctve o jej zmysle povedali, citujem: „Reformné zákony schválené počas pôsobenia predchádzajúcej vlády nastavili základné pravidlá pre účastníkov zdravotníckeho trhu.“ Zdôrazňujem použitý pojem „zdravotnícky trh“, čiže zdravie občanov sa stalo tovarom na trhu a prestalo byť verejnou službou, s čím ani ja, ani politická strana, ktorú vediem, ani celá vládna koalícia nikdy nemôžeme súhlasiť. (Potlesk.) Zdravie nie je a nikdy nebude tovarom. Prijatím tzv. reformných zákonov v roku 2004 došlo k zásadnej systémovej zmene, ktorá narušila základné princípy verejného zdravotného poistenia a to predovšetkým neziskovosť a autonómne riadenie. Transformácia všetkých zdravotných poisťovní na obchodné spoločnosti založené na princípe dosahovania zisku nemá vo svete obdobu. Verejné zdroje – poistné sa stalo majetkom súkromných spoločností, namiesto toho, aby tieto spoločnosti finančné prostriedky od občanov iba spravovali za adekvátnu odmenu v podobe správneho fondu, ktorý, ako všetci dobre vieme, dnes predstavuje 3,5 %. Dobre počúvajte. Odvody občanov na zdravotné poistenie boli v roku 2004 privatizované. A samotní tzv. reformátori opäť konštatovali, citujem: „Pravidlá zdravotného poistenia upravuje zákon z roku 2004. Postavenie zdravotných poisťovní, ako aj podmienky na vykonávanie verejného zdravotného poistenia upravuje zákon tak isto z roku 2004.“ Ani jeden z týchto zákonov neupravuje otázky vlastníctva odvodov poistného na verejné zdravotné poistenie. Jednoducho autori tzv. reformy zabudli „úmyselne“ definovať prostriedky zdravotného poistenia ako verejné prostriedky. Treba priznať, že došlo k výraznému odklonu od princípov zdravotného poistenia uplatňovaných vo vyspelých európskych krajinách. Legislatívne úpravy z roku 2004 boli krokom späť voči dovtedy existujúcemu stavu. Presadil sa absolútne neštandardný systém, ktorý štáty po celom svete odmietajú. Tento systém je dokonca v rozpore aj s medzinárodnými dokumentmi, ku ktorým sa formálne hlásia aj slovenské súkromné zdravotné poisťovne. Vyplýva to z programových dokumentov Medzinárodnej asociácie zdravotných a vzájomných poisťovní AIM, ktorej členom je aj Združenie zdravotných poisťovní Slovenskej republiky. V pripomienke k návrhu Európskej komisie, okrem iného táto asociácia, ktorej členmi sú aj slovenské zdravotné poisťovne, uviedla, citujem: „Ak má byť zdravotná starostlivosť všeobecne dostupná a zároveň ekonomicky efektívna, musí byť riadená princípom všeobecného záujmu, ktorý musí mať prednosť pred komerčnými záujmami. Členské poisťovne podľa toho ponúkajú svoje služby bez nároku na zisk“, citujem, „bez nároku na zisk, lebo prvoradým cieľom nie je zisk, ale spokojnosť poistencov.“ V dokumente sa ďalej uvádza, citujem: „Poisťovne sú protiváhou čisto súkromných na zisk orientovaných alternatív, ktoré si môžu stavať aj iné ciele, než len uspokojovať sociálne a zdravotné potreby európskych občanov.“ Naše súkromné poisťovne teda niečo iné presadzujú na európskej úrovni, keď súhlasia s takýmito stanoviskami a za niečo iné bojujú tu, u nás doma, v Slovenskej republike. Pri porovnávaní súčasného stavu na Slovensku s ekonomicky vyspelými krajinami berieme do úvahy dva základné modely zdravotného poistenia. Sú to modely, ktoré existujú vo svete. Prvým je systém verejného sociálneho poistenia, ľudia v ňom buď vôbec neplatia poistky a zdravotníctvo financuje priamo štát z rozpočtu, teda z daní alebo síce poistky platia, ale väčšinou jedinej verejnej poisťovni, a čo je najdôležitejšie, výšku poistky a rozsah bezplatnej zdravotnej starostlivosti určuje štát. V niektorých krajinách majú takýto systém zároveň s existenciou viacerých poisťovní, poisťovne sú však prísne regulované a aj pokiaľ ide o príjmy, zisk nie je nikde povolený. Druhým systémom je taký, v ktorom neexistuje povinnosť poistiť sa a poisťovne tu pôsobia ako podnikateľské subjekty. Najznámejším príkladom takéhoto riešenia sú napríklad Spojené štáty. Štát v tomto systéme im teraz z hľadiska zákazníkov a tvorby trhu negarantuje nič. Tento systém sa však z roka na rok stáva neudržateľnejším a len v tejto krajine je bez poistenia asi 75 mil. občanov. Čo si teda myslím o neobvyklom mixe verejného a privátneho systému v zdravotníctve? Že táto vláda, vláda silnej sociálnej orientácie, urobí všetky zákonné kroky, aby základnému poisteniu občanov vrátila jemu vlastný charakter a poslanie, aby zdravie občanov nebolo predmetom trhu, ale aby plnilo charakter solidárnej a neziskovej služby v záujme každého jednotlivca a nebolo len pre vyvolených, ktorých charakterizuje postavenie či peniaze. Vieme, že to nie je vždy jednoduché, oveľa zložitejšie ako opačný pohľad, založený na filozofii: Občan plať, znovu a znovu siahaj do svojej vlastnej peňaženky. Vážené dámy a páni, je všeobecne známe, že táto vládna koalícia prijala rozhodnutie, na základe ktorého musia zdravotné poisťovne prípadný kladný hospodársky výsledok vrátiť naspäť do systému a že jediné peniaze, ktoré môžu použiť ako odmenu za svoju prácu, sú peniaze v správnom fonde vo výške 3,5 %. Už sme počuli od niektorých súkromných zdravotných poisťovní, že chcú žalovať Slovenskú republiku a ide o zdravotné poisťovne, kde je vlastníkom finančná skupina Penta. Dokonca táto finančná skupina už povedala, že bude žiadať od Slovenskej republiky 14 mld. slovenských korún.  Pýtam sa, to je tých 14 mld. slovenských korún, ktoré chceli zobrať z verejného zdravotníctva? Takýto prístup odmietame. Peniaze, ktoré ľudia musia zo zákona povinne odviesť do zdravotných poisťovní, musia zostať v zdravotníctve s výnimkou 3,5 %, ktoré môžu použiť. (Potlesk.) Ak sa oprieme o stanoviská Ústavného súdu Slovenskej republiky, Európskeho súdneho dvora, môžu nás žalovať, koľko chcú a takýchto žalôb sa v žiadnom prípade báť nebudeme. Toľko k prvej otázke. (Potlesk.)