Š. Kužma, poslanec: (2007-02-01):
Čiže chcem túto problematiku otočiť z pohľadu, že je to len čisto ochrana sociálne slabých proti silným, ale aby sme sa na to pozreli komplexne a že je to mnohokrát v prípade reštitúcií aj ochrana sociálne silných proti sociálne slabým. A veľmi dobre povedal pán Jarjabek, keď povedal, čo s tými, ktorí nemôžu udržiavať domy. No, keď ja vám dám regulované nájomné, z ktorého nie je dostatok peňazí na to, aby som ten dom opravil a potom niekto za mnou príde, že sa oňho nestarám, tak najlepšie by bolo, keby mi ho vzali, tak to už  úplne by sme sa mohli dostať do paradoxu. Ja viem, že toto ste nepovedali, ste nemysleli, ale hovorím, že aj s takýmto myslením sa neraz stretávame. Poviem vám otvorene, ja poznám priamy prípad, keď za socializmu nie všetky domy sa zobrali, ale táto metóda regulovaného nájomného bola aj za socializmu a poznám veľmi z blízkej rodiny prípad, kedy dom musel prenajímať za tisíc korún ročne, a keď sa pokazila strecha, tak štát urobil opravu a poslal mu účet na stotisíc korún za opravu domu, lebo on ako vlastník zodpovedal za budovu. Čiže takýto systém regulácie už poznal aj socializmus a bol krajne nespravodlivý. Mnohokrát hovoríme o tom, že táto ochrana je nutná z dôvodu, že u nás nie je trh s bytmi. My veľmi dobre vieme, že aj ochrana vlastne a regulácia nájomného práve bráni rozvoju trhu s bytmi, lebo keď je niečo regulované, automaticky tam nie je snaha do takéhoto segmentu investovať. Ale poviem to aj trochu ináč. Keď si predstavíte aj finančne silnú rodinu žijúcu v centre mesta, ktorá má regulované nájomné a oni sú schopní, poviem príklad do Petržalky ísť a tam si prenajať byt, v Petržalke, tak to v živote neurobia a budú nám stále tvrdiť a písať petície, že tu nie je trh s bytmi a oni tam predsa nemôžu ísť. Lebo kto by to nakoniec urobil? Hej? Z lukratívneho miesta ísť niekde na koniec sídliska z jedného regulovaného nájmu, dajme tomu, do druhého regulovaného nájmu, alebo dokonca v prípade tej Petržalky mnohokrát už neregulovaného, lebo keď niekto ten byt odkúpil a ďalej prenajíma, tak už tam nie je regulovaný. Čiže, bude večná snaha týchto ľudí, logická – a ja sa im nedivím – tvrdiť, že u nás nie je trh s bytmi, že oni by aj teda to uvoľnili, ale nemôžu a podobne, bez  ohľadu na ich skutočné príjmy, lebo konali by proti sebe. Že tu ten trh s bytmi je do istej miery, to rovno poviem, tisíce, aj ako kolega povedal, z východu aj ľudí prichádza do Bratislavy, tisíce, tisíce, ktorí si tu nachádzajú bývanie, ale títo ľudia, ktorí žijú, čo ja viem, v centre mesta v týchto reštitúciách, tí si toto bývanie nájsť nevedia, lebo tu nie je trh s bytmi. Čiže, trošku sa na tento problém musíme pozrieť komplexnejšie. Som za posunutie tohto zákona do druhého čítania tak, ako povedala kolegyňa Radičová, lebo skutočne tento problém musíme riešiť. Uznávam aj zároveň, že sa mohol riešiť skôr, čiže dopredu sa  ospravedlňujem aj za tieto výčitky. Ale chcem vyzvať panie predkladateľky, aby sme sa dali dohromady a my máme ambíciu už na najbližšej schôdzi predložiť zákon, ktorý by riešil veci komplexne. Tým chcem trošku aj vás zbaviť obavy, že v júni končí regulácia, že to nestihneme. Myslím si, že spoločnými silami sme schopní na marcovej schôdzi dať dokopy nový zákon, ktorý by chránil tých, čo potrebujú chrániť. Čiže, na obidvoch stranách. Teraz hovorím o tých bytoch reštituovaných, lebo tam niekedy treba chrániť nájomníka, niekedy treba chrániť vlastníka skutočne aj podľa sociálnej situácie, ale aj podľa krívd, ktoré na ňom boli spáchané. Iný problém sú byty, ktoré sú obecné byty a neboli predané, iný problém sú byty, ktoré sú podnikové byty. To tiež si myslíme, že by sme vedeli nájsť riešenie a to obdobie medzi  prvým a druhým čítaním je dostatočne dlhé na to, aby sme sa pokúsili o komplexné riešenie. Ďakujem pekne.