R. Žiak, poslanec: (2005-05-11):
Dovoľte mi na úvod môjho vystúpenia k ratifikácii Zmluvy zakladajúcej Ústavu pre Európu vrátiť sa do minulosti. Všetko sa začalo už kedysi v 90. rokoch, keď zo strany federalistov sa začalo ozývať volanie po ústave. To, o čom pred 15 rokmi aj najväčší prívrženci idey európskeho superštátu len rojčili a neodvážili sa o tom hovoriť, bolo odrazu na stole. Zásadný posun od voľnej hospodárskej únie k menovej a politickej únii, ktorá má už svoju hymnu, zástavu a štátny znak, parlament, súd, spoločné právo a menu, teda celkom logicky priviedlo zástancov európskej federácie na myšlienku ústavy. Na záver belgického predsedníctva bola na európskom samite, ktorý sa konal 15. decembra 2001, schválená Laekenská deklarácia, ktorou sa vytvoril tzv. Európsky konvent, skladajúci sa zo zástupcov národných vlád a parlamentov, predstaviteľ Európskej komisie a Európskeho parlamentu. Úlohou tohto Konventu malo byť vypracovanie konečného dokumentu, nie však ústavy, dokumentu, ktorý zhrnie existujúce rozličné názory, prípadne sformuluje odporúčania, pokiaľ sa v niektorých otázkach dosiahne konsenzus. Rokovania Konventu boli rozdelené do troch fáz: počúvania, analýz a písania draftov. Tá posledná fáza bola pritom kľúčová. Delegáti mali napríklad k prvým 16 článkom vyše 1 000 pozmeňujúcich návrhov, ktoré si predseda Konventu Valéry Giscard d´ Estaing osvojoval metódou tzv. pasívneho konsenzu. O návrhoch sa nikdy nehlasovalo. Prítomnosť konsenzu oznamovalo Giscardovo prezídium a veľmi často sa pritom nerešpektoval názor väčšiny, napríklad keď 18 štátov nechcelo prezidenta Rady a žiadali rovnoprávnych komisárov. Valéry Giscard d´ Estaing dobre vedel, že ústava nesmie obsahovať nič, čo by neprijala európska štátnická elita, to znamená silná päťka – Veľká Británia, Francúzsko, Nemecko, Španielsko a Taliansko –, pretože tá rozhodovala o konečnej podobe textu, preto konal, dá sa povedať, proti Konventu. To, čo z Konventu vyšlo, je istým spôsobom podvod. Dokument totiž neodráža rozličné existujúce názory a záujmy národných štátov, ale má len jeden rukopis a to rukopis pána Giscarda d´ Estainga. Aká je vlastne legitimita inštitúcie Európskej únie? Obsah úvodného článku Ústavnej zmluvy hovorí, že tento dokument vzniká ako reflexia vôle občanov. Potvrdením tejto vôle občanov by malo byť uskutočnenie referenda vo všetkých členských štátoch Únie, čo by určite zohralo zásadnú úlohu pri kreovaní legitimity Ústavnej zmluvy, ako aj samotnej formy Únie. Je však naivné predpokladať, že 450 mil. Európanov bude rozumieť absolútne zmätočnému 250-stránkovému textu, ktorý obsahuje 465 článkov rozdelených do štyroch častí plus 5 osobitných protokolov a 3 deklarácie. Osobne si myslím, že európska ústava zakladá európsky superštát a európsky supernárod. Obsahuje články, v ktorých je napísané, že právo Európskej únie je nadradené národnému právu bez ohľadu na národné ústavy. Je tu článok, ktorý dáva Európskej únii právnu subjektivitu. Neviem, či som v príhovore pána ministra dobre rozumel, keď povedal, že Európska únia nemá právnu subjektivitu. Je v ústave čl. I-7, ktorý jednou vetou potvrdzuje to, čo hovorím ja. Dochádza k významnej strate prvkov štátnej suverenity jednotlivých krajín a posilneniu centrálnej bruselskej úrovne Európskej únie. Významnou zmenou je aj vznik nových funkcií, a to európskeho prezidenta a európskeho ministra zahraničných vecí. Ich vznik bude takisto znamenať personálne a mocenské posilnenie centra Európskej únie, ktorá bude mať subjektivitu nielen dovnútra, ale svoje dôsledky to bude mať aj navonok. Bude mať právomoc uzatvárať medzinárodné zmluvy. Tieto zmluvy budú schvaľované kvalifikovanou väčšinou, takže to môže znamenať, vážení priatelia, že pre Slovensko bude záväzná aj medzinárodná zmluva, s ktorou nebude súhlasiť ani jeden z vás poslancov Národnej rady Slovenskej republiky. Ďalej prijatím zmluvy dochádza k rozsiahlej strate práva veta. Rozšírenie hlasovania kvalifikovanou väčšinou na také citlivé oblasti, ako sú polícia, trestná zodpovednosť, azyl, migrácia, sociálne poistenie, intelektuálne vlastníctvo, energetika, kultúra, civilná ochrana, niektoré aspekty zdanenia právnických osôb, iniciatívy európskeho ministerstva zahraničných vecí a podobne. Predložený návrh európskej ústavy je svojou úrovňou i spôsobom spracovania skôr politickým dokumentom ako legislatívno-právnym aktom, akým by ústava mala byť. Trpí viacerými vážnymi legislatívnotechnickými nedostatkami, legislatívnymi medzerami či naopak, duplicitnými úpravami a roztrieštenosťou. Aký je vzťah Ústavy Európskej únie a Ústavy Slovenskej republiky? Toto je, myslím, veľmi vážna otázka, pretože podľa čl. 7 ods. 2 Slovenská republika môže medzinárodnou zmluvou alebo na jej základe previesť výkon časti svojich práv na Európsku úniu. Právne záväzné akty Európskej únie majú prednosť pred zákonmi Slovenskej republiky. Právne záväzným aktom Európskej únie v zmysle čl. 7 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky treba rozumieť nielen európsky zákon, ale i nariadenie, ako je rozhodnutie Európskej komisie, Súdneho dvora a podobne. Vyvstávajú tým problémy, ktoré si v prípade prijatia Zmluvy zakladajúcej Ústavu pre Európu následne vyžadujú zásadné zmeny v Ústave Slovenskej republiky. Je pritom z mnohých dôvodov sporné ustanoviť prednosť legislatívy Európskej únie vo všetkých veciach, ktoré upravuje, pred Ústavou a zákonmi Slovenskej republiky. Na tomto mieste treba zdôrazniť, že podľa čl. 13 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky povinnosti možno ukladať okrem zákona Slovenskej republiky a nariadenia vlády Slovenskej republiky aj medzinárodnou zmluvou. Článok 7 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky upravuje prednosť aktov Európskej únie pred zákonmi Slovenskej republiky, ale nie pred Ústavou a ústavnými zákonmi Slovenskej republiky. Prijatie Zmluvy zakladajúcej Ústavu pre Európu si však vyžiada úpravu slovenskej ústavy tak, že Ústavná zmluva Európskej únie bude mať prednosť aj pred Ústavou a ústavnými zákonmi Slovenskej republiky. Z čl. 52 Ústavy Slovenskej republiky vyplýva, že niektoré základné ľudské práva a slobody sa priznávajú len štátnym občanom Slovenskej republiky. Rad z nich bude však treba priznať aj ostatným občanom Európskej únie. Podľa čl. 56 Ústavy Slovenskej republiky Národná banka Slovenska je nezávislá, ale najmä v menových veciach bude Národná banka Slovenska súčasťou európskeho systému centrálnych bánk, ktorý podlieha orgánom Európskej centrálnej banky. Podľa čl. 72 Ústavy Slovenskej republiky Národná rada Slovenskej republiky je jediným ústavodarným a zákonodarným orgánom Slovenskej republiky. To umožňuje výklad, že nikto iný nemôže prijať Ústavu a zákony nielen Slovenskej republiky, ale ani ústavu a zákony platné v Slovenskej republike. Treba taktiež vyriešiť, či Slovenskú republiku bude v Európskej rade zastupovať prezident Slovenskej republiky alebo predseda vlády, ktorý po novelizácii Ústavy Slovenskej republiky má niektoré oprávnenia charakteristické skôr pre šéfa vlády kancelárskeho typu. Vážené dámy, vážení páni, nemôžem podporiť text európskej ústavy, ktorý je v zásadnom rozpore s Ústavou Slovenskej republiky. Z dôvodov, o ktorých som hovoril, týkajúcich sa procesu prípravy a schvaľovania textu európskej ústavy, jej formy i obsahu, presvedčený, že prinesie nielen malým štátom Európskej únie, akým je aj Slovensko, ale všetkým občanom Európskej únie len problémy, budem hlasovať proti jej ratifikácii. Ďakujem za pozornosť.