Škripek, Branislav, poslanec NR SR (2014-06-11):
Kolegovia, ja si myslím, že naozaj je potrebné, aby sme vnímali, teda venovali pozornosť celej tejto téme a naozaj ju nastolili, a ja dúfam, že bude môcť byť k tejto téme aj spoločenská diskusia. Myslím si totiž, že je to skrytá sopka. Alebo keď nepoviem skrytá sopka, tak potom že toto je vážne skrytá ohava, ktorá len nevyliezla, nevyliezla z lesa a ešte sa tam niekde, niekde ukrýva možno zakliesnená, ale že ak nebudeme konať, ak nezmeníme alebo nestanovíme lepšie legislatívne prístupy k tomuto chápaniu týchto činov a ich trestanie aj liečenie, alebo napravenia, tak neurobíme dobre pre našu krajinu. A my sme zodpovední za to, aby sme to dobro sem priniesli. Je to naša povinnosť. To, čo tu spomínala kolegyňa, kolegyňa Janka Žitňanská, povedala vec, o ktorej sa tiež málo hovorí, že vôbec pochopenie obetí detských, mladistvých alebo vôbec ľudí, ktorí udajú takýto čin a musia prechádzať tortúrou vyšetrovania, tak ľudia, ktorí sa zúčastnia, zúčastňujú tohoto procesu, čo vyšetrovatelia, právnici, sudcovia sami majú tak nedostatočnú prípravu alebo tréning na to, aby správnym spôsobom sa venovali vyšetrovaniu a doviedli celý ten legislatívny proces do úspešného konca, že samotné obete sa nechcú tomu vystaviť. A už toto je podľa mňa trochu samostatná vec, že vôbec by sme mali dbať na to, aby takáto príprava ľudí, ktorí sa zúčastňujú celého procesu odhalenia takýchto činov a potrestania a aj teda nápravy, lebo nehovoríme tu o pomste, hoci máme tendenciu sa pozerať na zadanie trestu ako na pomstu, ale my chceme dosiahnuť nápravu, čiže títo ľudia, ktorí sa venujú tomu procesu odhalenia, samotní majú, pokiaľ viem z praxe, nedostatočnú prípravu na to. Aj túto je treba zasiahnuť a zmeniť. Pre mňa je dôležitá aj mne príbuzná téma, ktorú som otvoril aj v minulom období, že vôbec naša spoločnosť je nezdravým spôsobom sexualizovaná a že príliš prezdôrazňujeme ľudskú nahotu spôsobom, ktorý je deštruktívny. A najprv tu ten môj návrh na to, aby sme obmedzili takéto publikovanie, zobrazovanie, vulgárne zobrazovanie ľudskej nahoty, aby sme obmedzili zákonom, najprv prešiel do druhého čítania, potom nie. A ja som sa rozhodol, že predložím Národnej rade záujem, že v tejto krajine je záujem, aby sme na to dbali. Začal som zbierať podpisy, aby som nazberal 100-tisíc podpisov, hoci ma kolega Hlina varoval, že, Braňo, to bude ťažké, že nehovor to s takou odvahou, lebo možno to ani nezozbieraš. A ja som povedal, vieš čo, Alojz, že naozaj sa budem usilovať, myslím si, že ľudí to veľmi hnevá, tento, tento stav. A predstavte si, som dnes v čase, kedy som nazbieral 60-tisíc tých podpisov. Viem, že to ešte nie je sto, ale ja tých 40 chcem dozbierať, aj keď moje poslanie, dostal som mandát do Európskeho parlamentu a to pôsobenie bude teraz ďalej ešte zo Slovenska, ale sú tu moji kolegovia od Obyčajných ľudí, aj pani podpredsedníčka Erika Jurinová, aj kolega Vašečka, spolu sme to predkladali a budeme na tomto pracovať ďalej. Tak si myslím, že aj toto je dôležitá téma. A chcem vám ešte povedať zopár skúseností pána Varisha. Pýtali sme sa ho, keď tu bol, ako ho vnímajú ľudia, ako na toto reagujú. A hovorí, že v každej krajine mu dali priestor v televízii aj v rádiách a hovoriť s novinármi a do 15 európskych jazykov bolo predkladané, bol prekladaný jeho príbeh, jeho rozprávanie. On hovorí jednoduchú vec: „Bol som sexuálne zneužitý a je správne o tom hovoriť.“ A vyzýva ľudí, aby sme sa zamysleli. „Ak ste boli vy sami zneužití, ten človek, ktorý vás zneužíval, je stále živý a je stále v kontakte s deťmi, potom je vašou zodpovednosťou zastaviť to. Pretože je vo vašich rukách, aby ste prekonali jeho konanie.“ A nemôžme povedať len, že nemám na to dosť sily. Naozaj, ako povedala pani kolegyňa Jurinová, že asi je tu 70 % tých takýchto činov neodhalených, proste zostávajú utajené. A potom si musíme uvedomiť, že čo je to tá príšera, o ktorej hovoríme. Že to je netvor skrytý, ktorý vyskočí na naše deti, nevieme kedy. Predstavte si, jedna taká malá štúdia bola robená, 95 %, prepáčte, iné číslo potrebujem, až 98 % opýtaných ľudí reagovalo, že keby mali svojho kamaráta alebo známeho, boli by spolu niekde na diskotéke a videli by, že je poriadne opitý, tak 98 % povedalo, že by si dovolili mu zobrať kľúčiky od auta z vrecka. Prečo? Odpoveď, otázka bola teda že prečo, odpoveď bola, no lebo sa cítim zaňho zodpovedný a môže zabiť nevinných ľudí. Však niekoho prejde v meste, dieťa mu tam môže vbehnúť. Jednoducho toto si nedovolím. A zároveň pri druhej otázke len 13 % tých istých ľudí bolo ochotných oznámiť im známy prípad sexuálneho zneužitia dieťaťa. Nie je to čudné, priatelia? Funguje tu nejaký skrytý, skrytý princíp, ktorý je v nás. Totiž obrovské percento toho zneužívania, viete, že sa nedeje niekde inde? Ono sa deje medzi nami priamo v našich rodinách a nám v najbližších spoločenstvách. Čiže to nie je nejaký cudzí problém, ktorý je niekde, kde vy ani na to nemáte dosah. Predstavte si, že to sa deje vo vašom najbližšom okolí. A deje sa to prierezovo vo všetkých vrstvách. Čiže nie je to len limitované len do prostredia školského, a ja neviem, internátov alebo škôl, alebo len tam, kde sa zhromažďujú deti. Nie je to tak. To zneužívanie, prečo to tak je, ako ukazujú výskumy, sú rôzne. A prečo je to zneužívanie, ale prečo je aj to zamlčiavanie. To zamlčiavanie môže byť z rôznych dôvodov. Niekedy v normálnych spoločenstvách, že sa proste nehovorí. Taký akýsi sociálny konzervativizmus. Niekedy je to z náboženských dôvodov, ako by sa nemalo o tomto hovoriť. Vraj je to typické pre krajiny bývalého sovietskeho bloku, ako ukazuje jedna štúdia. Ale napríklad miestna kultúra vo Švédsku a v niektorých iných častiach Škandinávie, tak tam je takéto tradičné pochopenie, že ženy nemajú dávať najavo svoj hnev. Ženy nemajú dávať najavo svoj hnev. To je vraj atmosféra tej krajiny, niektorých škandinávskych krajín. Čo to potom znamená? Že až 25 % populácie Švédska, čo je odhad tých zneužitých dievčatiek, musia spracovávať to, čo sa im v živote stalo, a nikdy to nemajú nikomu povedať. Čiže ako sa vyrovnajú s takouto traumou, v ktorej žijú? Necháme to na nich a ony potom majú svoje, svoje vnútorné problémy, potom sa im rozpadajú manželstvá, potom sa uchyľujú ku všemožným závislostiam. Jednoducho vyrovnávajú sa s tým, ako vedia. A niektorí z nich, pred chvíľou som použil ten údaj, 95 % mládežníckych prostitútok bolo sexuálne zneužitých už v detstve. Je to, divný proces sa začína naštartovávať, sa naštartuje v zneužitých ľuďoch, ktorí sa sami potom vrhnú do spôsobu, vlastne zneužívajú sami seba neskôr. Aj toto za tým môže ležať. Takže napríklad tie dievčatká vo Švédsku sa musia vyrovnávať s tým samy. Je to vlastne chápané ako zahanbujúce nešťastie, ktoré sa občas stane, pritom sa stáva veľakrát, ale môžme povedať, že sa môžme na to pozerať doslova už ako na zdravotnú krízu, akurát že sme to nerozoznali. A viete, prečo to hovorím? Pretože odborníci preukázali, že sexuálne zneužitie detí spôsobuje deformáciu a poškodenie v mozgu dieťaťa pri tom, ako sa vyvíja. Hej, dochádza doslova k mentálnemu poškodeniu rozvoja dieťaťa. A ak by sme porovnávali CT snímku mozgu zneužívaného dieťaťa s CT snímkou mozgu dieťaťa, ktoré vyrástlo v zdravom, pozitívnom prostredí, zistíte u nich fyziologické rozdiely. Niektorí odborníci to priamo označujú za poškodenie mozgu. Čiže takéto zneužité dieťa dospeje, my, ktorí žijeme vedľa neho, vôbec nevieme, že máme čo dočinenia s poškodeným, postihnutým človekom, ktorý má vnútorné také obrovské deformácie, že začne konať v niektorých chvíľach a oblastiach života úplne negatívnym spôsobom a skrýva toto svoje poškodenie, deformáciu, možno vyvíjajúcu sa úchylku alebo nejaký problém. Proste to formuje jeho správanie a toto dieťa vyrastá s neviditeľným psychologickým hendikepom. Stále je tu, prebíja sa svojím vnútorným svetom a nikto nevidí, čo sa s ním deje. Naopak, možnože takýchto ľudí len trestáme nejakým spôsobom. Výsledok je poškodenie spoločnosti a tie náklady, ktoré každá vláda s týmto má, sociálne problémy, rozvodovosť, závislosť na drogách, bezdomovectvo, rozpadajúce sa vzťahy, zlé správanie sa ku samotným deťom a ku vlastným deťom, v podstate je to chronické ochorenie. Takže čo by sme mohli urobiť, jednoduché kroky, keď dáme na prvé miesto predchádzanie takýmto veciam, tak by sme videli úbytok aj v ostatných takýchto oblastiach, ktoré som teraz menoval. A toto stojí aj našu vládu kopec peňazí. Ja si myslím, že toto je naozaj dôležitá oblasť, ktorej by sme sa mali venovať a dbať na to, aby sme zmenili prístup, ktorý máme. Takže naozaj musíme chrániť obete, toto je motív a pohľad na to, o čo nám tu ide. Pre mňa je jedna z najpálčivejších vecí to, čo kolegyňa Jurinová spomenula, že nemáme detenčný ústav. Kolegovia, viete to, že nemáme detenčný ústav? Tak som rád, Martin, že to vieš, a ja ťa prosím, skús čokoľvek spraviť pre to, aby sa dosiahol, aby bol. Ako je možné, že ho nemáme? Ja viem, že títo ľudia sú jednoducho dislokovaní do nejakej psychiatrickej liečebne, personál má s nimi problémy, lebo nevedia čo, nevedia, ako sa správať, nevedia, jak títo ľudia majú byť tam internovaní. Častokrát sa vrátia ľudia bez akejkoľvek zmeny ich zdravotného stavu, psychického, vnútorného stavu do výkonu trestu, alebo idú do civilu. My proste nemáme pre nich adekvátne zariadenie a ja si myslím, že toto je zlá vec. A bol by som rád, aby sme túto tému nastolili, aby sme sa reálne venovali zmene. Asi najhroznejšie, a to už hovorím rôzne, rôzne veci, ale zasa hrozný údaj je, že až 40 % týchto zneužití sa udeje v rodinách, doslova teda, že toto je incest. A je zvláštne potom, že o tom opätovne nechceme hovoriť. Ja chápem, čo za tým je. Viete, to sa vám zdá príliš ťažké odhaliť v našej vlastnej rodine niekoho, kto takto koná. To je nám, akosi nám to nejde. Mne sa len zdá, že my potrebujeme v našej krajine viacej dozrieť v pochopení toho, prečo je to potrebné. My nemôžeme viac chrániť dobro nejakej dobrej povesti, než, alebo dať ho na vážky voči tomu zlu, ktoré sa stane dieťaťu, a riziku, ktoré ten človek bude ďalej spôsobovať. Riziku zla, ktoré bude ďalej spôsobovať. Ja by som skutočne túžil, aby sme ako národ, ako obyvatelia, ktorí tu žijeme, jednoducho v tomto dozreli ďalej a boli schopní omnoho dôslednejšie odhaľovať takéto činy. Ja myslím, že stačí k tejto téme, a bol by som rád, aby sme naozaj videli, že naša Národná rada v tomto dospeje ku pozitívnej zmene a že sa nám podarí zmeniť to ticho. Takže pridávam sa k tejto výzve Matthewa McVarisha, že „Zastavme to ticho“ a zmeňme to. Ďakujem za pozornosť.