J. Rydlo, poslanec: (2010-03-09):
Ja s vami súhlasím, pokiaľ ide o niektoré veci. Niektoré vaše tvrdenia nie sú však presné. A prosím vás, neklaďte akosi tomuto návrhu zákona zlé úmysly. Zákony nie sú dokonalé, zákony sú na to, aby sa vylepšovali.  Nepoznám žiadny dokonalý zákon. Povedal som to aj v predstavení okolo piatej, že všetko čo vychádza z ľudských rúk, nie je dokonalé. To je jedna vec. Tu nikto nechce spochybňovať prácu Trnavskej univerzity, nota bene Slovenského historického ústavu v Ríme so sídlom v Trnave. Pripustite, že je tá konštrukcia troška divná. To by sme si mohli založiť aj Slovenský historický ústav na Marse so sídlom vo Svidníku. Ale o tom je zbytočné hovoriť. Ja si cením to, čo táto inštitúcia robí. Cením si najmä odvahu akademických autorít Trnavskej univerzity ísť do niečoho, na čo napokon nemajú ani peniaze a musia žobrať a čakať vždycky od toho-ktorého ministra alebo od tej-ktorej agentúry nejaký finančný príspevok. Chcem povedať len jednu vec, prosím vás, k tomu paragrafu, ktorý ste mu vytýkali, o vstupe do archívov a tak ďalej. Pochopiteľne, my sa môžeme v parlamente uzniesť aj na tom, že Zem sa prestáva točiť alebo že Zem je doska. To na skutkovej podstate jednoducho, že Zem sa točí a že Zem je guľa, nič nezmení. Vstup do vatikánskych archívov a vôbec do akýchkoľvek archívov je riadený svojimi vnútornými predpismi a napokon zákonmi toho-ktorého štátu. Chcem povedať len toľko, a tuná sa ma veľmi akosi pozitívne dotklo to, čo ste konštatovali a o čo mi aj v tomto zákone ide, pokiaľ ide o spoluprácu. My potrebujeme, aby sme mali erudovaných stredovekárov, aby sme mali erudovaných historikov, aby títo ľudia absolvovali príslušné školy, ktoré sú napr. pri Vatikánskom tajnom archíve. V zákone je to navrhnuté. Asi je to v zákone navrhnuté preto, aby sa niekto nemohol vyhovárať, že to alebo ono nie je spomenuté. Ja opakujem za seba, že nás viedla k tomu iba tá najšľachetnejšia myšlienka. Na záver chcem povedať jednu vec. Rád by som bol, keby tento zákon prešiel a dostal súhlas tejto snemovne, pochopiteľne, pretože v našom zákonodarnom zbore prijímame desiatky, ba stovky zákonov, uznesení, vyhlásení a iných právne záväzných dokumentov a nariadení, ale po konštituovaní demokratického štátu, prijatí ústavy a ústavných zákonov, po pristúpení k politickým či brannobezpečnostným zoskupeniam, ako je Európska únia či NATO, len výnimočne sa naskytne nám, zákonodarcom, príležitosť prijať zákon historického významu. Návrh na vydanie, ktorým sa zriaďuje Slovenský historický ústav v Ríme, je takýmto podľa mňa historickým zákonom. Keď tento návrh predkladám, pred očami mi nevdojak defilujú kľúčové postavy nášho národného dejepisectva, od najstarších čias po súčasnosť, od tých najstarších po tých najmladších: Ján Baltazár Magin, Matej Bel, alias magnum decus Hungariae, Adam František Kollár, Samuel Timon, Juraj Papánek, Juraj Sklenár, Ján Čaplovič, Ján Kollár, Pavol Jozef Šafárik, Ľudovít Štúr, Jozef Miloslav Hurban, František Víťazoslav Sasinek, Andrej Kmeť, Július Botto, Jozef Škultéty, Konštantín Čulen, Karol Sidor, František Hrušovský, Daniel Rapant, Anton Augustín Baník, František Bokes, Jozef Mikuš, Eduard Friš, Belo Polla, Jozef Butvin, Peter Ratkoš, Michal Lacko, Július Mésároš, Ján Tibenský, Ján Hučko, Alexander Húščava, Branislav Varsik, Richard Marsina, František Vnuk, Milan Ďurica, Emil Krapka, Ľubomír Lipták, Jozef Jablonický, Matúš Kučera, Roman Holec, Anton Hrnko, Dušan Kováč, Róbert Letz, Emília Hrabovec, Martin Homza, Ivan Petranský, Martin Lacko a ďalší. Keď sa niekomu podarilo urobiť čosi všeobecne prospešné pre slovenskú spoločnosť, Jozef Škultéty, baťko Škultéty, mal vo zvyku povedať: „Dobrá vec pre národ.“ Nuž nech aj tento návrh na vydanie zákona, ktorým sa zriaďuje Slovenský historický ústav v Ríme, je jednou z tých dobrých vecí pre národ, pretože, ako hovorí Jozef Cíger Hronský: „Najkrajšie slová sú skutky... Prichodia nové časy, nové úlohy a musíme veriť, že ich zdoláme.“ Som presvedčený, že prijatie tohto zákona naprieč celým politickým spektrom povzbudí obec historikov, archeológov, archivárov, knihovníkov, umenovedcov na Slovensku i v zahraničí a bude trvalou vizitkou na 4. volebné obdobie Národnej rady Slovenskej republiky, ktoré sme ako poslanci osobne stvárňovali. Vďačím sa vám za pozornosť, ktorú ste venovali týmto mojim slovám. Čo sa vám páčilo, povedzte, prosím, iným, čo sa vám nepáčilo, opakujem, povedzte, prosím, mne. Ďakujem, pán podpredseda, skončil som.