Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2013-03-22):
Vážená pani podpredsedníčka, vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, vážený pán minister, pani spravodajkyňa, ja už som pri prvom čítaní ocenil niekoľko motívov, ktoré sú dané do tohto nového zákona o pozemkových spoločenstvách, a na tom aj trvám. Spomeniem len letkom tú jednu vec, ktorú považujem za veľmi sympatickú a dôležitú, že pozemkové spoločenstvo môžu vytvoriť aj vlastníci samostatných pozemkov, ide hlavne mnohokrát o vlastníkov mnohých malých pozemkov. Je to vec, ktorá odblokuje pomerne efektívnym spôsobom výdaj množstva takýchto pozemkov z rúk štátnych podnikov. A je to niečo, čo veľmi chýbalo, a je to niečo, čo veľmi pomôže. Ten § 2 ods. 1 písm. c), ktorý umožňuje takýto vznik, je ozaj potrebný a ja to vítam. Je niekoľko vecí, ktoré nevítam a ktoré budú predmetom pozmeňujúceho návrhu, ktorý príde až po mne z úst pána poslanca Fecka, a teda nebudem sa tomu venovať. Chcem sa venovať len úplne jednému konkrétnemu paragrafu, a dokonca len jednému odseku z tohto paragrafu. Dovolím si vám to predniesť formou akéhosi scenára, ktorý by mohol vzniknúť nie tým, že ho napísal scenárista, ale že ho napísal sám život. Skúsime prebehnúť niekoľko obrazov. Obraz číslo jedna nás zavedie do Viedne 18. storočia, do Hofburgu, kde Mária Terézia so svojimi múdrymi poradcami rozhodla o tom, aj keď mala na to svoje veľmi praktické finančné dôvody, že v okolí našich obcí vtedy vznikli a dodnes to tak vlastne je, pozemkové spoločenstvá, kde zdôraznila ale rukou nerozdielnou, kto bude užívať, táto obec, toto spoločenstvo, budú tam ideálne podiely. Išlo jej hlavne o to, aby jej neunikli dane. Ale vlastne tento fakt, tento historický fenomén sa zachoval dodnes a je istým veľmi dôležitým parametrom, dokonca typickým prípadom alebo typickou ukážkou toho, na čom sú založené pozemkové spoločenstvá. Obraz číslo jedna máme za sebou a môžeme skočiť v tomto scenári k obrazu číslo dva, ktorý nás zavedie už do súčasnosti do Bratislavy, kde v parlamente práve vysoký štátny úradník ubezpečuje poslancov, že teda ak ide o problém predkupného práva v prípade, že vlastníci podielov vo vnútri spoločenstva navzájom si toto svoje vlastníctvo predávajú, tak že toto predkupné právo tu bude zdôraznené a že nebude zrušené. Bolo to výsledkom praktickej diskusie, keď vznikla istá obava, že zánik predkupného práva v tomto prípade by mohol viesť k dôsledkom, ktoré sa reťazia až do veľmi závažných výsledkov pri správe pôdohospodárskych majetkov, pozemkových spoločenstiev, najmä lesov. Obraz číslo tri nás v tomto scenáriku zavádza rok dozadu na štátnu hranicu Slovenskej republiky a Rakúska, kde sa nám zjavuje zaujímavý pán, ktorý, pomerne bohatý a rozhodol sa byť ešte bohatším. Nazvime tohto pána pánom Schwarzom a možnože prichádza práve z Rakúska, ale mohlo by to byť aj z inej krajiny. Tento pán Schwarz prichádza s tým, že si chce vytypovať nejaké zaujímavé miesto, a to zaujímavé miesto nachádza pre svoju investíciu. Je to malá obec, môžeme ju nazvať Lehotou, takýchto obcí je na Slovensku pomerne veľa. Potrebuje nájsť partnera v tejto obci, ktorá má zaujímavé pozemkové spoločenstvo, kde je veľa kubíkov ťažby, veľa kalamity aj veľa podielnikov. Keďže je cudzím štátnym príslušníkom, nemá veľké možnosti do tohto zasiahnuť, ale peniaze robia svoje, použije peniaze na to, aby našiel, povedzme v tej terminológii súčasnej, v kriminálnej praxi to zvykli tuším nazývať bielym koňom. Nachádza takéhoto bieleho koňa ako člena pozemkového spoločenstva jedného podielnika a keďže sme už ho nazvali bielym koňom, tak mu môžeme kľudne prisúdiť, že je to pán Biely. Vzniká zaujímavé spoločenstvo medzi pánom Schwarzom a pánom Bielym. Keďže sme zdôraznili, že pán Schwarz má pomerne veľa peňazí, tak vie týmito peniazmi vypomôcť veľmi výdatne pánovi Bielemu a pán Biely začína robiť jednu zaujímavú vec. Ako podielnik začína od svojich spolupodielnikov skupovať jednotlivé vlastnícke podiely. Aj keď tu funguje inštitút predkupného práva, napriek tomu za istých nevyjasnených okolností sa mu to darí istým spôsobom obísť, že aj áno, aj nie, to predkupné právo bolo uplatnené. Dosť na tom, že bez toho, aby sa o tom väčšina spoločenstva dozvedela, vzniká pomerne zaujímavý kontrolný balík vlastníckych podielov v rukách pána Bieleho. Je dokonca taký veľký ten vlastnícky balík, že pán Biely dokáže zmeniť a zvrátiť rozhodovacie pomery v tomto veľkom a na kubíky bohatom pozemkovom spoločenstve. Nuž a čo sa deje ďalej? Deje sa jednoduchá vec. Výbor, ktorý doteraz riadil toto spoločenstvo, stráca oporu vo svojej členskej základni takpovediac, pretože pán Biely má dostatok podielov na to, aby mohol zvrátiť riadenie tohto pozemkového spoločenstva, a urobí, nazvime to pracovný prevrat. Jednoducho je to legitímne, ale nie je to celkom z hľadiska elegancie v poriadku. Zvráti vlastnícke pomery, resp. riadiace pomery do tej miery, že namiesto výboru č. 1 v tomto pozemkovom spoločenstve sa ujíma vlády a riadenia nad ním výbor č. 2. Ten výbor č. 2 vlastne tiež môže konať len v duchu zákona, ale predsa len sa tu pomerne rýchlo prestavujú prúdy dreva a prúdy financií, ktoré s týmto drevom súvisia. A vzniká tu situácia, že mohli by sme nazvať to, že pán Schwarz, ktorý prišiel takto k tomuto pozemkovému spoločenstvu, začína prichádzať do obdobia, keď sa mu začína jeho investícia svojím spôsobom rentovať. Je to situácia, ktorá nie je nezákonná, ale predsa len nie je v poriadku, a výbor č. 1 sa tak trochu búri a poukazuje na súvislosti, ktoré nie sú v poriadku pri tom, ako vzniklo k tejto zmene vlastníckych pomerov, a obracia sa na rôzne kontrolné orgány a dokonca s dôverou sa obracia aj na vysokého predstaviteľa štátu a nachádza uňho pochopenie. Rezortný šéf dokázal veľmi elegantne a skutočne v súlade s právom rozhodnúť o tom, že dáva za pravdu, že výbor č. 1 sa mal naďalej ujímať svojich právomocí a že to nebolo v poriadku, že odišiel. No tak, keď už vysoký štátny predstaviteľ takto rozhodol, človek by očakával, že vlastne spravodlivosť zvíťazila a je to v tejto chvíli ako keby príbeh ukončený. Nie je to však celkom tak, pretože pozrime sa, napriek tomu, že vysoký rezortný predstaviteľ takto rozhodol a rozhodol v súlade s právom a rozhodol správne z pohľadu nielen zákona, ale aj z pohľadu toho, aby efektívne bolo v tomto pozemkovom spoločenstve narábané s hodnotami, ktoré spravuje, napriek tomu rezortné orgány nerešpektujú jeho rozhodnutie a nám to môže pripomínať tak trošinka istý typ anarchie. No, dochádzame k záveru tohto krátkeho scenára. A ten záver, ako to býva v moderných filmových dielach, nebýva už polopatistický, že teda sa musíme dozvedieť, kto je dobrý, kto je zlý a že dobro zvíťazilo a zlo bolo porazené, ale ostáva nám tu taký otvorený koniec. Ak si spomenieme na prvé obrazy tohto krátkeho scenára, tak sme sa tu zaoberali predkupným právom. Predkupným právom, ktoré vlastne by malo zabrániť tomu, aby potichu vznikali vlastnícke podiely, ktoré umožnia takýto spôsob palácových prevratov v našich pozemkových spoločenstvách. Ja teraz by som chcel upriamiť v závere pozornosť na § 9 ods. 7, ktorý bude predmetom pozmeňujúceho návrhu, kde vlastne napriek tomu, že v tom obraze 2 ten vysoký štátny predstaviteľ sľúbil, že túto vec vie efektívne vysporiadať, tak k dnešnému dňu sa v tom zákone takáto vysporiadanosť nenachádza a stále tam čítame o tom, že v prípade prevodu vlastníckych podielov medzi členmi spoločenstva sa predkupné právo neuplatňuje. Zdanlivo nevinná veta, lebo možnože to aj tvorca zákona myslel dobre, prečo by tí ľudia navzájom medzi sebou museli všetkých informovať, keď ide možno o dohodu dvoch členov. Len na tom krátkom scenári som chcel poukázať na to, aké veľké a nedobré dôsledky pre pozemkové spoločenstvo, ale aj pre túto krajinu môžu mať práve slovíčka v zákone. Pretože ja viem, že niektorí viete o tom viac, niektorí menej, ten príbeh pána Schwarza a pána Bieleho a príbeh Lehoty nie je vymyslený. Napísal ten scenárik život. A ten dôsledok je taký, že ak to použijeme ako malú vzorku, tak sa dostaneme k záveru, že takýchto pozemkových spoločenstiev je veľa a množstvá dreva, ktoré nám pod vplyvom takýchto rozhodnutí unikajú spôsobom, ktorý sa nedá nazvať legitímny alebo úplne v poriadku, je ešte viacej. A ja sa teda domnievam, že možno by sme mali venovať pozornosť práve aj takýmto detailom, lebo neverím, že niekto z menovaných, aj tu z prítomných by mohol mať skutočný záujem na tom, aby sa takéto veci mohli stávať. A preto prosím, aby § 9 ods. 7, tak ako to bude neskôr pánom poslancom Feckom prečítané, bol v tomto ohľade pozmenený tak, aby to predkupné právo bolo aj medzi členmi spoločenstva uplatňované a aby sme tým pádom zabránili veciam, ktoré naozaj sa stávať nemusia, nemajú, lebo škodia spoločenstvu, škodia tejto krajine, škodia nám všetkým. Nuž prečo by sme potom takéto dve slovíčka nepoužili v záujme dobrej veci. Asi toľko. Ďakujem za pozornosť.