E. Antošová, poslankyňa: (2004-09-22):
Svoje tvrdenie odôvodním  niekoľkými príkladmi. Zdravý úsudok velí, aby všetky časti koncepcie vychádzali z analýzy súčasného stavu. Ani v jednom prípade to tak nie je. A podľa mojich informácií tento materiál dokonca ani nebol navrhovateľom poskytnutý ich stavovskej organizácii. Pre súčasných dôchodcov je potrebné riešiť napr. ich hmotné zabezpečenie. Predložený materiál ani len nenaznačuje žiadny horizont očakávaných pozitívnych zmien v ich hmotnom zabezpečení. Pritom treba rátať s faktom, že súčasní dôchodcovia, ale aj ďalší, ktorí k nim pribudnú, napr. takí, ktorí majú dnes viac ako 50 rokov, budú potrebovať hmotné zabezpečenie v horizonte najmenej 20 rokov. Koncepcia sa však zaoberá perspektívou len vekovo mladších občanov. Zástupcovia Jednoty dôchodcov na Slovensku konštatujú, že zákonné opatrenia týkajúce sa dôchodcov, ktorí išli do dôchodku pred 1. januárom 2004, sú voči nim tvrdo diskriminačné a v budúcnosti prinesú nie zmiernenie, ale prehĺbenie rozdielov medzi súčasnými dôchodcami a tými, ktorí sa stanú dôchodcami po 1. januári 2004. Tu sa stráca princíp solidarity, bez ktorého podľa mňa nemôže existovať žiadny dôchodkový systém. Medzigeneračné vzťahy sa tým nebudú zmierňovať, ale, naopak, vyostrovať. V čase, keď Slovenská republika prijala antidiskriminačný zákon, je tento postup nepochopiteľný. Udržiavať a zlepšovať zdravý životný štýl a kvalitu života je pre súčasnú generáciu dôchodcov za daných podmienok naozaj nemožné. Formálne ďalej vyznievajú aj formulované ciele v oblasti zdravotnej starostlivosti a poskytovania komplexných sociálnych služieb. V oboch prípadoch všetky uvádzané ciele v koncepcii budú skutočne zlyhávať na platobnej neschopnosti staršej generácie a na zhoršujúcich sa medzigeneračných vzťahoch. Takisto aj oblasť vzdelávania sa seniorov je v koncepcii spracovaná až príliš formálne. Je pravdou, že nebyť aktivít starších ľudí, aktivity Ministerstva školstva Slovenskej republiky by boli prakticky medzi verejnosťou, na ktorú sú zamerané, úplne neznáme. Aktivity štátu v tomto smere sú skôr obmedzujúce a vo vzdelávaní seniorov pôsobia až negatívne. Až na univerzity tretieho veku v skutočnosti iné formy vzdelávania organizujú už len občianske združenia, ktorým však zase znížili dotácie na túto činnosť. Preto sú nútené sa jej vzdať alebo ju aspoň výrazne obmedziť. Ako príklad slúži aj fakt, že Jednota dôchodcov Slovenska na vzdelávacie aktivity v rámci grantu od ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny pre rok 2004 nedostala ani len korunu. Časť o aktívnom starnutí je z pohľadu seniorov skôr úsmevná. Tendencia je opačná, t. j. neumožniť starším ľuďom ovplyvňovať politický a spoločenský vývoj, formulovať svoje potreby a požiadavky a podieľať sa na ich realizácii. Jednota dôchodcov Slovenska sa od začiatku roku 2004 márne domáha na odbore starostlivosti o starších na príslušnom ministerstve o stanovenie konkrétnych cieľov pre jednotlivé roky v plnení Národného programu ochranu starších ľudí. Vážené kolegyne, kolegovia, na záver možno len skonštatovať, že je potrebné s úctou a obdivom sledovať trpezlivosť starších ľudí pri zdieľaní každodenných starostí a je nanajvýš nutné zaoberať sa skutočnými, a nie formálnymi možnosťami, ako tejto veľkej skupine obyvateľstva pomôcť. Ďakujem za pozornosť.