I. Radičová, poslankyňa: (2007-09-19):
Veľa som počúvala odvčera o tom, kde akú reformu, aký model k čomu porovnať. Dovoľte mi, prosím, i na základe vašej výzvy, pán predseda, povedať tu základ, abecedu typov reforiem. Sú tri typy reforiem. Prvý typ reformy je najradikálnejší a je postavený na odstránení priebežného systému a jeho plnou náhradou, akumulačným pilierom. Tento spôsob je nevýhodný najmä pre existujúcich dôchodcov a pracovníkov v preddôchodkovom veku, pretože tí vlastne nemajú čo akumulovať. Musia sa spoliehať na dobrú vôľu vlády, že im bude vyplácať nejaký sociálny príspevok. Na takýto krok sa odhodlal iba Kazachstan, kde vládne veľmi svojrázny režim a obyvateľstvo sa naučilo spoliehať sa samo na seba. „Všetky krajiny preto v súčasnosti využívajú tzv. trojpilierový systém a ani dlhodobo nepočítajú s tým, že by 1. pilier zanikol.“ Posledná veta bola citátom pána Staněka, poradcu premiéra Fica. Druhý typ reformy je tzv. paralelná reforma. Vytvára popri existujúcom priebežnom pilieri aj akumulačný pilier, pričom oba systémy spolu koexistujú a súťažia. Konkurujú si. Tento model prebralo niekoľko krajín v Latinskej Amerike vrátane Chile. Pokiaľ ide o tretí typ reformy, v tranzitívnych ekonomikách sa zatiaľ výlučne presadil zmiešaný model reformy, v ktorom sa časť priebežného verejného systému transformuje na akumulačný pilier postupne. Občania teda rozdeľujú príspevky na dôchodkové zabezpečenie do známych dvoch pilierov. Pôvodný priebežný systém funguje ďalej. Zmenila sa však jeho funkcia a úloha, a to zachovanie dofinancovania dnešných a budúcich dôchodcov v priebežnom systéme a zabezpečenie časti starobných dôchodkov pre tento zmiešaný systém dôchodkového zabezpečenia. Naplnenie funkcie pre dôchodcov v priebežnom systéme je buď naviazané na životné minimum alebo minimálny dôchodok zaručený štátom, teda na princípe úplne čistej solidarity alebo sa indexuje v závislosti od odpracovaných rokov a vývoja miezd v danej krajine. Teda je to kombinácia solidarity a zásluhovosti. Ja poprosím, aby sme prestali nazývať rozdelenie do pilierov 9 % : 9 %, lebo to nie je pravda, rozdelenie je 13,75 : 9, lebo 4,75 % je ponechaných pre 1. pilier v tzv. rezervnom fonde práve ako ďalšia súčasť solidarity v danom systéme. Takýto máme pomer. Samozrejme, takáto zmena prináša isté náklady. Nutnosť reformy, ktorá vyplynula z narastajúceho napätia medzi príjmami a výdavkami v rámci priebežného systému, má svoje dopady. A predpokladá sa a vytvára sa deficit v priebežnom systéme. Ten sa dá zmeniť, zmenšiť a odstraňovať opäť tromi základnými spôsobmi, ktoré sa realizujú. Zdanlivo najjednoduchšie je posunutie zákonného veku na odchod do dôchodku. Ak je napr. priemerná dĺžka dožitia 70 rokov, posunutie hranice veku zo 60 na 65 rokov sa prejaví vo veľkej úspore pri vyplácaní starobných dôchodkov. V praxi je to však zložitejšie, lebo šanca šesťdesiatročného občana na zamestnanie je malá. A tak namiesto dôchodku bude dostávať z verejného systému sociálnu podporu. Preto opatrenie, po ktorom siahlo napr. v súčasnosti Nemecko, ktoré zdvihlo vek odchodu do dôchodku na 67 rokov, je sprevádzané vážnou štrukturálnou reformou politiky zamestnanosti, ktorá je vyslovene ústretová týmto vekovým kategóriám. Ja sa jej nebránim, ale treba to spustiť súbežne. Druhým, tzv. čistým riešením  bolo uznanie implicitného penzijného dlhu, t. j. vypočítanie hodnoty dôchodku pri tých skupinách obyvateľstva, ktoré sa nemôžu podieľať na akumulačnom pilieri, a následná emisia štátnych dlhopisov v objeme tohto dlhu. Tento prístup použili niektoré krajiny v Južnej Amerike, opäť už toľkokrát spomínané Chile. V tranzitívnych ekonomikách však nebol možný ani použitý. Implicitný penzijný dlh totiž prevyšuje úroveň hrubého domáceho produktu. Emitovanie takéhoto veľké objemu dlhopisov by sa prejavilo v obrovskom náraste vládneho dlhu v pomere k hrubému domácemu produktu. Pripomeňme si, že všetky tranzitívne ekonomiky v Európe sa chcú dostať skôr či neskôr do Európskej menovej únie, kde o. i. platí aj striktný limit pre verejný dlh. Okrem toho by si obsluha takéhoto dlhu vyžiadala vysoké náklady na úroky, ktoré si verejné rozpočty krajín strednej a východnej Európy jednoducho nemôžu dovoliť. Bolo by to nezodpovedné. Preto sa muselo pristúpiť opäť v rámci toho iného typu reformy ku kompromisnému riešeniu, kde sa do akumulačného piliera presunula časť príspevkov a vznikajúca „diera“ sa pokrýva privatizačnými príjmami a celospoločenskou solidaritou, teda nielen solidaritou pracujúcich fyzických osôb, čo sú príspevky do systému, ale celospoločenskou, teda zo štátnych aktív a výnosov. K výnosom pre sporiteľov, to je ďalší veľký okruh, a garancii týchto výnosov aspoň mi dovoľte stručne povedať. Veľkosť príspevku do súkromného piliera je jednoducho stanovená na hľadaní rovnováhy medzi parametrami 1. piliera. Predovšetkým je to vek odchodu do dôchodku a doba, za ktorú mi vzniká nárok na dôchodok. Dávam do pozornosti Českú republiku, o ktorej sa tu mnohokrát argumentuje, kde však zatiaľ je v pláne len zvýšenie veku odchodu do dôchodku na 65 rokov a zároveň predĺženie doby toho nároku na 35 rokov. Či sa tam zavedie 2. pilier, to sa necháva na ďalšie volebné obdobie. V skratke. Parametre na jednej strane spomínané a percento príspevkov, ktoré je možné presunúť, je vždy na základe analýzy, čo v danej krajine z hľadiska predovšetkým veku odchodu do dôchodku môžeme a chceme vzhľadom na občanov urobiť a hlavne či sme na to pripravení aj v oblasti zamestnanosti. Finančné projekcie naznačujú, že by sa na základe platieb, ktoré nám idú do 2. piliera, v priebehu nasledujúcich 20 rokov nahromadili penzijné aktíva v hodnote 20 až 30 % hrubého domáceho produktu. Problémy s umiestnením penzijných aktív majú všetky tranzitívne ekonomiky. Naše finančné trhy sú málo rozvinuté a výber investičných titulov je obmedzený. Preto sa veľká väčšina prostriedkov investuje do štátnych dlhopisov. Ide pritom o dočasné riešenie, pretože tieto aktíva sú síce bezpečné, ale ponúkajú veľmi malý výnos. Penzijná reforma v tranzitívnych ekonomikách podčiarkla potrebu rozvoja kapitálového trhu najmä podnikových akcií dlhopisov a hypotekárnych záložných listov. Riešenie týchto problémov má dve podoby. Po prvé, je to vytvorenie rôznych fondov v rámci správcovských spoločností. Preto máme konzervatívny, kde sú štátne dlhopisy, kde naozaj je garancia a stráženie výnosov, vyvážený, rastový a ďalšie obmedzenia z hľadiska investovania vrátane ochrany financií danej zákonom. A, po druhé, sú to samotné garancie systému Národnou bankou Slovenska, depozitárom, audítorom, vnútornou kontrolou a verejnosťou. Celkovo je v zákone 64 paragrafov. Pokiaľ sa nám zdá, že tie garancie nie sú stále dostatočné, nech sa páči, rozprávajme o nich, ale nekonzervujme tak stav, že nebude prinášať občanovi žiadne výnosy. Navyše sú tam garancie sporiteľovho správania sa. Reforma dôchodkového systému prináša do krajiny to najvzácnejšie, tzv. dlhé peniaze. Tie sú veľmi dôležité pre financovanie veľkých infraštrukturálnych projektov a dlhodobé úvery podnikom. Snaha uchovať dlhodobý charakter penzijných aktív aj po skončení členstva poistenca v penzijnom fonde viedla bývalú vládu k rozhodnutiu, že nasporené prostriedky nedostane poistenec na dlaň nikdy, ale musí si za ne kúpiť v poisťovni anuitu. Túto povinnosť uzákonili vo všetkých krajinách. Toto riešenie má ešte jednu výhodu, že zamedzuje prípadnému zneužívaniu verejného piliera. Mohlo by totiž dôjsť k prípadu, keď čerstvý dôchodca svoje prostriedky rýchlo minie a potom spadne do verejnej sociálnej siete. Anuity sú štandardným riešením tohto problému, pretože sú založené na poistnej matematike a zaručujú rovnovážny tok finančných prostriedkov medzi finančnými inštitúciami a poistencami. Skúsenosti z tranzitívnych ekonomík dokazujú, že dôchodková reforma je naozaj veľmi komplikovaný a hlavne navzájom poprepájaný systém. Vyžaduje určenie parametrov 1. piliera a stabilitu systému pre možnosť tvorby výnosov vrátane garancií, ktoré ale neumŕtvia tvorbu výnosov svojou rigiditou. Nevyhnutnou podmienkou jej uskutočnenia je aj rozvoj produktov na finančnom trhu. A nevyhnutnou podmienkou je štrukturálna reforma politiky zamestnanosti. Správne vykonaná reforma však v konečnom dôsledku bude znamenať nesmierny investičný impulz a trvalý zdroj dlhodobých finančných prostriedkov, ktorý svojím významom prevýši objem zahraničných investícií. A ešte dovoľte z oznámenia opäť Európskej komisie na záver uviesť: „Zo sprievodnej štúdie týkajúcej sa dlhodobej udržateľnosti verejných financií v Európskej únii je zrejmé, že riešenie problému na základe znižovania deficitov verejných financií a verejného dlhu, ako aj realizovania štrukturálnych reforiem vrátane dôchodkovej prinesie obrovské výhody.“ Preto vás prosím, bavme sa vecne o tom, čo je možné upraviť, ale hlavne garantujme občanom stabilitu systému, a preto vás prosím, podporme ústavný zákon. Ďakujem.