M. Hort, podpredseda NR SR: (2008-01-21):
Určite mi dá za pravdu aj pán premiér, že právom, ba priam povinnosťou opozície je nielen kontrola činnosti vlády a pozorné sledovanie jednotlivých krokov pri spravovaní krajiny, ale zároveň byť jej dôsledným a kompetentným oponentom. Súčasne s tým by opozícia mala aktívne využívať aj ďalšie možnosti, ktoré má k dispozícii, a to najmä legislatívnu iniciatívnu pri predkladaní poslaneckých návrhov zákonov. S týmto cieľom sme nastupovali do opozičných lavíc, a keď sa obhliadneme dozadu, fakty o počte predložených opozičných zákonov v rámci jednotlivých schôdzí či naše vystúpenia pri prerokovávaní konkrétnych návrhov zákonov dokazujú, že súčasná opozícia na svoju legislatívnu iniciatívu nerezignovala, a to aj napriek tomu, že prakticky žiaden opozičný návrh zákona doteraz nebol v tomto parlamente schválený. Jeden síce táto Národná rada schválila, ale po tom, čo ho prezident po dohode s koalíciou vrátil na opätovné prerokovanie, pre tých poslancov z koalície, ktorí ho predtým podporili, odrazu už prijateľný nebol. Ja si naozaj nepamätám, že by za predchádzajúceho obdobia, keď sme boli vo vládnej koalícii, nemal šancu prejsť žiaden opozičný poslanecký návrh. Toto je asi ale tá nová parlamentná kultúra, áno, je to veru riadny posun. Prečo o tom hovorím? Pravda je taká, že poslanci vládnej koalície si nechali vziať slobodu pri hlasovaniach a znakom tejto novej parlamentnej kultúry je direktíva predsedu vlády pána Roberta Fica – nekompromisne zmiesť zo stola všetky legislatívne návrhy opozície. Rád by som ešte na úvod pripomenul pánovi premiérovi, čo nie je tak dávno, keď mal možnosť, príležitosť dokázať svoje principiálne výroky o tom, že nebude čakať ani chvíľu a bude konať, pokiaľ nejaký jeho minister urobí vážny prešľap, ktorý by poškodil vládu. Len tak mimochodom, pán premiér, vrátila už organizácia Privilégium finančné prostriedky, ktoré jej boli pridelené práve vašou ministerkou práce, sociálnych vecí a rodiny pani Tomanovou v rozpore so zákonom? Alebo sa spoliehate, že sa časom na túto kauzu zabudne? Keď neváhate presviedčať svojich voličov o vašej úspešnej vojne s mocnými monopolmi či obchodnými reťazcami, prečo tolerujete svojej ministerke a Privilégiu konanie, ktoré je v rozpore so zákonom? Pán predseda vlády má rád silne slová. S obľubou ich pri každej možnej príležitosti používa. No tak ako je užitočné si tieto slová pamätať, je veľmi žiaduce ich zároveň aj porovnávať s tým, ako koná, resp. ako sa správa. A tu narážame na dosť výrazné rozpory. Prvým príkladom toho je tzv. vinica, no najmä za akých podmienok sa k nej dostal. Viem, že sa chce v tejto Národnej rade dehonestovať, znižovať vážnosť tejto kauzy, ale pretože toto je jediný priestor, kde sa vieme s pánom premiérom rozprávať, bude si to musieť vypočuť. Pán premiér, nikto nespochybňuje vaše právo vlastniť pozemok s rozlohou osem árov, osem hektárov, alebo aj väčší. Takýto pozemok môžete kúpiť, zdediť, môže vám byť vrátený v reštitúcii, môžete v reštitúcii, ak vám štát nevie vrátiť pôvodný, získať iný pozemok zámenou. Pán premiér, nebudem vysvetľovať celú históriu, ako ste sa k pozemku dostali, a odhliadnem od skutočností a nechám na fantáziu všetkých, ktorí rozmýšľajú, prečo pozemok, ku ktorému ste sa vy dostali za 37-tisíc korún, majú dnes možnosť v tejto lokalite získať iní pozemky iba za cenu, teraz už najnovšie, od 6 mil. hore. Nás zaujíma, prečo ste sa báli povedať, že váš pozemok vznikol pozemkovými úpravami v súčinnosti Pozemkového úradu Bratislava III a vašou susedou so súhlasom reštituentky, známej to babičky z Nového Mesta nad Váhom? Ďalšia otázka je: Prečo ste tvrdili, že ide o vinicu v súlade so zákonom č. 182 zo 17. marca 2005 o vinohradníctve a vinárstve vo vinohradníckom hone Koziarka, keď musíte veľmi dobre vedieť, že z mapových dokumentov je jasné, že váš pozemok je síce na Koziarke, ale mimo viníc, ktoré ako vinice definuje uvedený zákon? Prečo pri novele zákona, toho istého, ktorá vyšla pod č. 283 zo 17. mája, bol aj váš, vtedy už zjavne stavebný pozemok ošetrený pozmeňujúcim návrhom práve poslancov SMER-u tak, že mu nehrozí stať sa vinicou? Myslíte si, že na tieto odpovede nemá verejnosť nárok? Prečo ste klamali v takejto podľa vás triviálnej záležitosti, pán predseda vlády, takpovediac v priamom prenose? Ja na to neviem odpoveď, a preto sa to pokojne pýtam znova. Táto otázka nebola dodnes zodpovedaná. A, pán premiér, ak to chcete znehodnocovať, tak náš pohľad na to, ako sa má chovať ústavný činiteľ, čo sa týka transparentnosti, je pohľad, ktorý je pohľadom z trošku inej spoločnosti, než v akej ste vy vyrastali. Druhou, dosiaľ pre verejnosť nezodpovedanou zostáva kauza byt. Keď sme sa vás na základe informácií z médií pýtali, koľko stál a akou formou ste ho nadobudli, tak najskôr to boli hlúposti, o ktorých sa odmietate baviť. Potom pod tlakom médií sme sa dozvedeli, že ste ho od firmy IKORES zakúpili s bratom, na základe ďalšieho tlaku už sa na jeho kúpu použili aj úspory vašej mamičky a posledná informácia zaznela, že byt stál približne 3 mil. korún. Len tá forma nadobudnutia, pán premiér, dosiaľ zodpovedaná nebola. A keď vy mlčíte, vznikajú vážne pochybnosti, že to bolo za niečo iné ako za úhradu ceny z kúpno-predajnej zmluvy. Máme právo, ba priam povinnosť sa vás na tieto otázky pýtať, pretože z ostatných vašich výpadov voči opozícii a médiám vyplýva, že my na rozdiel od vás nemáme morálne právo. Nuž ak sa vy, pán premiér, štylizujete do polohy morálneho etalónu, tak je vašou povinnosťou neklamať a byť príkladom v konaní, ktorému sa hovorí transparentné. (Potlesk.) Takže prečo neodpoviete? Brat Dzurindu na rozdiel od vás nadobudnutie toho vami spomínaného bytu vie zdokladovať. Napriek tomu, že nie je ústavný činiteľ. Predseda vlády hrá na občanov pózu politika, ktorý koná rázne a principiálne. Dokonca až tak, že vraj ešte za žiadnej vlády na Slovensku tak rázne a principiálne konané nebolo. Nuž tak si rozmeňme na drobné aj kauzu pozemkov pri Veľkom Slavkove. Pán predseda, kedy sa na verejnosti objavili prvé informácie o podozrivých prevodoch pôdy, ktorú spravuje Slovenský pozemkový fond? Vari až v novembri minulého roka, keď ste sa konečne vyjadrili k tomuto podľa vás škandálu? Viete, kedy sa to dostalo von? Ja vám pomôžem. Bolo to koncom júna 2007, presnejšie 25. 6. Vtedy sme aj my na tento vážny problém upozornili. A aká bola vaša reakcia? Posielali ste nás do väzenia. Takže je zaujímavé, že pokiaľ predsedu vlády v júni 2007 vážne podozrenia o týchto čudných prevodoch absolútne nezaujímali, v novembri, o 5 mesiacov neskôr, ich už považoval za škandalózne a neakceptovateľné. Dokonca za také, ktoré mohli viesť k ukončeniu vládnej koalície. Ja sa pýtam, prečo ho táto kauza v júni ani v náznakoch nevyrušovala a v novembri kvôli tomu istému problému už odrazu chcel povaliť koalíciu? Opäť pripomínam slová pána Roberta Fica pri nástupe do funkcie predsedu vlády, keď občanov prostredníctvom svojej tlačovej konferencie ubezpečoval, že ak sa objavia nejaké podozrenia, bude ihneď konať. Pán premiér, prečo ste nechali túto kauzu ležať ladom niekoľko mesiacov? Koľko zástupcov mala strana SMER v Správnej rade Slovenského pozemkového fondu? Z jedenástich až sedem. Prečo sa informáciami o zvláštnych prevodoch nezaoberala samotná vláda, ktorá členov do vrcholových orgánov Slovenského pozemkového fondu menuje? Až zrazu po tom, ako sa v médiách podrobne popísal jeden vcelku ucelený príbeh pozemkov vo Veľkom Slavkove, obsahujúci aj konkrétnych ľudí, ktorí stáli za týmto prevodom, nastal neuveriteľný obrat. Zrejme aj vďaka nášmu tlaku a záujmu médií to, čo v júni problémom nebolo, čuduj sa svete, v novembri už bolo škandálom. Predseda vlády zrazu musel konať. Otázka „prečo až v novembri“ zostala doteraz nezodpovedaná. Ani na to ste nám doteraz nedali odpoveď. Takisto aj otázka, prečo sa po tomto precitnutí predseda vlády nedožadoval vyvodenia zodpovednosti aj vo vrcholových orgánoch Slovenského pozemkového fondu? Urobil tak až minulý týždeň z úplne účelových dôvodov, keďže potreboval podľa možnosti čo najviac argumentačne oslabiť túto debatu, ktorú sme naniesli na pôde parlamentu. Nebyť tejto schôdze, celá Správna rada spolu s Dozornou radou by v pohode vegetovala minimálne až do leta. Čiže ešte raz, keď sa v novembri premiér Robert Fico konečne zobudil, prečo svojím spravodlivým hnevom nezasiahol aj orgány Slovenského pozemkového fondu, ktoré v tejto kauze jednoznačne zlyhali? No preto, lebo išlo o pána Šebeka. Povráva sa, že sú nielen dlhoroční priatelia, ale je to aj jeho osobný, premiérov osobný nominant do orgánov Slovenského pozemkového fondu. A nebolo to náhodou, pán premiér, aj preto, že sponzori SMER-u sú vo vzťahu k pôde v Slovenskom pozemkovom fonde ďaleko väčší dravci ako tí, čo stoja za pozemkami vo Veľkom Slavkove? Celkom otvorene to totiž povedal bývalý námestník Slovenského pozemkového fondu, keď uviedol, že pán Šebek ako šéf fondu je obklopený vplyvnými skupinami, kde záujem štátu je až na druhom mieste. Pred chvíľou tu bolo hovorené niečo o platenej tlačovej správe, dvakrát to tu spomínal pán poslanec Frešo, a to boli, prosím pekne, slová bývalého ministra Jureňu, toho času poslanca z vládnej koalície. Toto by zrejme mohlo vysvetliť aj premiérovu dôslednosť pri vyvodzovaní zodpovednosti. A ak by tak urobil, musel by tým nepriamo priznať aj zlyhanie svojich ľudí, ale aj prekaziť plány SMER-u v Slovenskom pozemkovom fonde. Argumenty, že v čase, keď sa predmetné zmluvy podpisovali, a teda nemôže byť o nejakej zodpovednosti z vedenia nominantov SMER-u ani reči, keďže dostali menovacie dekréty až neskôr, považujem za komické. Pán premiér, ozaj, prečo Správna rada a Dozorná rada Slovenského pozemkového fondu bola ustanovená fyzicky až v máji 2007? To, použijúc vašu rétoriku, vám ju mali ustanoviť KDH, SMK alebo nebodaj SDKÚ? Čiže v novembri robiť nejakú očistu so svojimi zástupcami v Slovenskom pozemkovom fonde nepovažoval pán premiér za veľmi rozumnú, keďže taktika, ktorú použil, bola jednoznačná. Celý škandál za dianie okolo Slovenského pozemkového fondu omotať okolo HZDS, hrať pozíciu čistého, principiálneho a spravodlivo nahnevaného koaličného partnera, ktorý nestrpí takéto praktiky, a keď sa inak nebude dať, tak aj za cenu ukončenia tejto vládnej zostavy. Potreba čo najviac sa vymedziť voči svojmu koaličnému partnerovi viedla až k tomu, že predseda vlády si v daných chvíľach neváhal spomenúť ani na tzv. Mečiarove amnestie, ktorých eventuálne zrušenie ešte pred rokom kategoricky odmietal a odporúčal ich zástancom vrátiť právnický diplom. Nuž veru zaujímavé akrobatické piruety je schopný robiť pán predseda vlády. Hoci sa odvolaním ministra pôdohospodárstva a odchodom námestníka Slovenského pozemkového fondu snažil pán premiér Fico prezentovať ako dôsledné vyvodenie politickej zodpovednosti, je zjavné, že táto téma spolu s jeho osobným nadobudnutím vinice mu bola veľmi nepríjemná a podľa všetkého je aj teraz. Preto ten strach z riadneho termínu mimoriadnej schôdze, preto tie smiešne pokusy na odvedenie pozornosti od tejto témy. Čiže kedy vysvetlíte, pán premiér, skutočne a pravdivo svoju nečinnosť v tomto podľa vás pozemkovom škandále? Je na druhej strane obdivuhodné, ako sa pán premiér chcel tohto neodškriepiteľného podielu na zodpovednosti zbaviť a celý škandál navyše aj využiť. Čo je vari najzarážajúcejšie, sú jeho metódy a prostriedky, ktoré začal používať. Spŕška demagógie, potreba neustálej konfrontácie, ale hlavne účelové prekrucovanie jasných faktov vytvárajú podstatu štýlu politiky, ktorú pán premiér, bohužiaľ, zosobňuje. Moc spojená s vedomím náklonnosti verejnej mienky je neodolateľná a vždy veľmi vábivá. Je isto vcelku príjemná, ale prináša so sebou jedno veľké riziko. Tým rizikom je pokušenie túto moc účelovo zneužívať vo svoj prospech. Je to predovšetkým obrovská zodpovednosť narábať s mocou tak, aby sa nevymkla základným pravidlám slušného správania v politike a uctievaní si demokratických zásad, ktoré by mali byť nosnými piliermi každej štandardnej politickej moci. Máme aj v našej novodobej histórii samostatného Slovenska osobnú skúsenosť, čo sa stane s politikom, ktorého moc spojená s popularitou úplne opantá. Netreba to všetko pripomínať, máme to ešte v živej pamäti. Škody a plody takéhoto štýlu vládnutia sme niesli všetci. Už je to za nami, ale nemali by sme na to zabúdať. Hovorím to aj preto, lebo pri niektorých terajších situáciách mi ako prvé napadne podobnosť práve s týmto obdobím. Keď počas smutne známej noci dlhých nožov v roku 1994 zostal počas schôdze sedieť ako jediný opozičný poslanec v sále terajší premiér Robert Fico, mnohí nechápali dôvody jeho zotrvania. On to vtedy vysvetľoval, že chcel vidieť, ako ďaleko dokáže pri ovládnutí všetkého, čo sa len ovládnuť dá, zájsť vtedajšia vládna moc. Teraz, keď vidíme, ako dokáže on sám s mocou narábať, musím konštatovať, že sa toho počas onej noci veľa naučil. Pán premiér sa rád aj štylizuje do pozície sociálneho demokrata. V skutočnosti mi to však pripadá, že je to skôr sociálna demagógia, ktorá mu slúži ako plášť, ktorý má zakryť jeho skutočný pohľad na svet. Demokrat si predsa ctí základné demokratické práva, ktoré demokracia ako systém uznáva, a kladie na ne určujúci dôraz. Pán Robert Fico demokraciu ako systém iba rafinovane využíva, pomáha mu pri napĺňaní jeho ambícií. Napokon, čo iné sa dá čakať od politika, ktorý novembrové spoločenské zmeny v roku 1989 ani nepostrehol? Čo všetko sa skrýva za takýmto štýlom, ktorý používa pri spravovaní krajiny? V prvom rade je to obrovská túžba mať moc a prostredníctvom nej kontrolovať rozhodujúce nástroje, ktorými môže túto moc koncentrovať a zväčšovať. Štát je len prostriedok, ktorý má slúžiť pri napĺňaní jeho mocenských ambícií. Proces posilňovania úlohy štátu v mnohých oblastiach nášho hospodárstva svedčí o jasnej koncentrácii politickej moci, ktorej sme tu svedkami od nástupu vlády. Je tu jasná tendencia mať možnosť prostredníctvom tejto moci zasahovať do oblastí, do ktorých by štát zasahovať priamo nemal. Pán premiér, ale teraz úplne vážne. My na rozdiel od vás sme rok 1989 vnímali predovšetkým ako úžasný dar slobody, že sa budeme môcť slobodne vyjadrovať a hovoriť svoje názory, a nie že nám v 21. storočí v opozícii bude niekto hroziť, že nám zatvorí ústa, a vyhrážať sa nám väzením. Čiže nezávislé a súkromné bude základom a nie ohrozením systému. Že si budeme môcť slobodne rozhodnúť, akým spôsobom si chceme našetriť na dôchodok, že nám už nikto nebude strpčovať slobodnú voľbu lekára, že nás už nikto nebude obmedzovať, ak budeme chcieť časťou svojich daní podporiť dobročinné inštitúcie, ktoré zabezpečujú to, čo nestíha štát. Že tu už nikdy nezažijeme cenzúru a akékoľvek snahy o obmedzenie slobody tlače. Áno, také sú naše rozdiely vo vnímaní roku 1989 a zmien, na ktoré sme sa tešili. Pán premiér, vo včerajšej diskusii na TA 3 ste občanom vnucovali svoj postoj, že vy síce chcete viesť diskusiu na báze hodnotových prístupov, ale tu vraj štandardný koalično-opozičný súboj nie je možný, a to vraj preto, že my len odvolávame a chceme iniciovať pouličné nepokoje a demonštrácie, pričom vy máte záujem o konkrétne projekty, ako je znižovanie napríklad štátnych úradníkov či rýchlejšie dobudovanie diaľnic. Odhliadnuc od toho, že som ja tu z tohto miesta na ostatnej schôdzi hovoril o verejných zhromaždeniach s občanmi, kde ich chceme informovať, a žiadne pouličné nepokoje ani demonštrácie, takže to ste mi vsunuli a je to veľmi nekorektné, dovoľte, aby som zareagoval aj na toto klamstvo a demagógiu, ktorá, bohužiaľ, v týchto vystúpeniach nezaznela prvýkrát. Pán premiér, nespomíname si od roku 1992 nikdy na povolebnú parlamentnú diskusiu o vládnom programe, ku ktorej by nevystúpil okrem premiéra žiaden z členov vlády. Podobný obraz sa naskytá z balkóna aj pri schvaľovaní zákona roka, rozpočtu na príslušný rok, kedy vystúpení ministrov obhajujúcich svoju kapitolu je ako šafranu, alebo nevystupujú vôbec. V oboch prípadoch to bola zásadná diskusia o smerovaní krajiny. Bohužiaľ, z 80 či 90 % diskusia opozičná. Pán premiér, stalo sa už pravidlom, že pri diskusii o konkrétnych zákonoch konkrétni ministri vašej vlády urobia úvodné formálne predstavenie navrhovaného zákona a na diskusiu, argumenty, výhrady či iné názory opozičných poslancov nereagujú vôbec, alebo až v záverečnom slove, keď už zo zákona o rokovacom poriadku žiadna debata nie je možná. Pán premiér, hodina otázok sa stala vo vašom podaní pokračovaním predvolebnej rétoriky, kde zásadne neodpovedáte na otázku a spravidla vyčerpáte svoj čas na „politické školenie mužstva“ v súlade s vašimi skúsenosťami zo základnej vojenskej služby. Vážený pán premiér, zo zákona o rokovacom poriadku máte vy byť príkladom svojim členom vlády, aby ste sa v rámci interpelácií zúčastňovali diskusie s poslancami Národnej rady. Kedy ste naposledy boli na bode interpelácie? Boli ste vôbec za vášho premiérskeho pôsobenia niekedy účastník tohto demokratického parlamentného inštitútu? Prečo si, pán premiér, takýmto spôsobom robíte z parlamentu vazala vlády? Kedy sa bude dať, pán premiér, s vami diskutovať aj v médiách? To všetko, na čo sa pýtam a o čom hovorím, sú fakty. Čo to je za váš pohľad na seba samého, ktorý o sebe predostierate verejnosti a popritom sústavne hanobíte opozíciu v médiách, všetkých, čo majú iný názor ako vy? To, pán premiér, nie je nová, ale staronová politická kultúra. A to som si myslel, že už sme to na Slovensku mali prežité, že to už nikdy nezažijeme. Pán premiér, ešte pár poznámok jednak k zahraničnej politike. Ešte ani jedna vláda od vzniku samostatného Slovenska nedostala krajinu do rúk v takej kondícii ako vaša. Očakávať od vás, že aspoň raz sa zmôžete na normálne ľudské poďakovanie za to, že žnete to, čo ste nezasiali, a to aspoň v tých oblastiach, kde nemáme ale vôbec žiadny ideologický spor, to chce naozaj nadštandardnú dávku „ješitnosti“ a tiež neúcty k politickému oponentovi. Keď som svojho času videl vo vestibule parlamentu panely zobrazujúce míľniky našich dejín a zastavil som sa pri paneli zobrazujúcom historické chvíle začlenenia Slovenska do Európskej únie a NATO, len som sa pousmial, akú to má úžasnú vypovedaciu hodnotu o autoroch tohto seriálu. Takéto prekrúcania a prepisovanie dejín sme tu naposledy zažili za komunistickej éry. Nebol som jediný, ktorý sa nad touto úbohosťou pousmial. Vážne však je, že aj oná neúcta a neschopnosť priznať zásluhy aj oponentovi je veľmi zlým príkladom pre tých, ktorým by správcovia vecí verejných mali byť vzorom. Pán premiér, nebudem teraz ako historik hodnotiť váš vzor Juraja Jánošíka, ale jednu paralelu predsa len nachádzam. Niektorí hovoria, že jeho osobu sme si my Slováci glorifikovali, že to bol obyčajný zbojník. Vy zvyknete rozprávať donekonečna o vašom sociálnom cítení, o tom, ako pomáhate chudobným na úkor bohatých. Keď som sa oboznámil bližšie s rozpočtom na rok 2008, tak predovšetkým na príklade rezortu pôdohospodárstva som pochopil, kde je ale skutočná pravda. Najskôr som si myslel, že to enormné navýšenie priamych platieb až na úroveň 29 mld. korún si do svojho rezortu vybojoval predseda HZDS pán Mečiar. Keď však vyjde najavo pravda, že z tých 29 mld. viac ako 82 % minú tí, čo majú vyššiu dotáciu ako 1 mil. korún, a je to približne 1 000 podnikateľov v agrorezorte a z tohto približne stovka je tých, čo berú desiatky a viac miliónov dotácií do úrovne spomenutých už miliárd, a že tých ďalších približne 11-tisíc sú tí, ktorí dostávajú almužnu, tak skutočná pravda o vašej sociálnej politike, o vašom sociálnom cítení je na stole. Preto sa nemohlo dať viac peňazí do školstva, preto sa na šport dalo menej ako v minulom roku, a preto sa nemohlo nič dať na zvýšenie rodinných prídavkov, lebo tieto miliardy spravujú takí ľudia ako pán Záhumenský, pán Šebek, pán Palša alebo pán Maxon, ktorý údajne spravuje majetky pána Šebeka. A môžeme sa spoločne pýtať, komu sú títo ľudia blízki? Pán premiér, kde sú roľníci, kde sú jednoduchí malí farmári? Kde sú tí najchudobnejší, čo pracujú na pôde? Prečo, keď dávame z rozpočtu 80 % priamych platieb do poľnohospodárstva, sú mzdy našich občanov v tomto rezorte len 39 % z priemeru Európskej únie? Miesto zatvárania úst opozícii by ste možno aj túto demagógiu vo vašom sociálnom cítení mohli dať na pravú mieru. Spomínam to len preto, aby to spojenie s Jánošíkom bolo zrozumiteľnejšie. Po roku 1998, a to, dúfam, nespochybňujete ani vy a boli ste vtedy aspoň zo začiatku súčasťou koalície, sme museli prekonať neskutočný úsek cesty, aby Európa a svet zmenili uhol pohľadu na našu krajinu, aby sme pre nich neboli čiernou dierou. Pán premiér, ak si dnes myslíte, že vás stanovisko eurosocialistov nemusí zaujímať, ak si dnes myslíte, že sa môžete beztrestne vyjadrovať po návrate z európskych samitov negatívne o vašich kolegoch lídroch Európskej únie, tak ste z opozičného lídra nedorástli ešte ani do nohavíc politika, nieto štátnika. V Európe pri jej všetkých nedostatkoch si vedia v najdôležitejších otázkach sadnúť za jeden stôl aj socialisti, aj ľudovci, aj liberáli, či zelení. Chcem tým povedať, že vaše postavenie v Socialistickej internacionále „napomáha“ vnímaniu našej krajiny vonku rovnako ako reči o zbytočnosti samitov, ktorými robíte zo seba hrdinu v krčmách 4. cenovej skupiny. Ak si k tomu pridáme váš vzťah k Lukašenkovmu režimu v Bielorusku a taktiež obdiv v rozpore s názorom celého civilizovaného sveta ku kubánskemu režimu a nie k tým, ktorí tam trpia kvôli ľudským právam, je to niečo, čo Slovensku v medzinárodnopolitickom postavení vôbec, ale vôbec nepomáha, a to bez ohľadu na váš nepopierateľný talent získavať si popularitu. Ale tu je namieste otázka – za akú cenu? No a na záver vás chcem ešte o niečo poprosiť. Pán premiér, neurážajte všetkých ľudí, ktorí za komunizmu dokázali aj podpisom Charty ´77 nájsť odvahu postaviť sa proti neslobode, cenzúre, nepravde, klamstvám a komunistickej ideológii. Ak pri útokoch na novinárov dokážete dať paralelu medzi chuderkou vašou vládou a Chartou ´77, je to buď absolútna strata pamäti, alebo arogancia naozaj najhrubšieho zrna. Človek, ktorý sa hrnul do Komunistickej strany a ani si nevšimol nejaký rok 1989, ktorý aktívne podporoval režim, ktorý proti chartistom a myšlienkam Charty bojoval všetkými prostriedkami, takýto človek má posledný právo čo i len spomenúť verejne tých, ktorí práve týmto zvrhlým režimom boli donútení zohnúť chrbát a podpísať v tomto období Antichartu. Svojho času som videl tento satanský systém, takúto degradáciu človeka dotiahnuť na najvyšší piedestál zloby aj u takej osobnosti, obhajcu a presadzovateľa pravdy a slobody, ktorou bez sporu bol Jan Werich. Takže, pán premiér, ak budete chcieť ešte niekedy vy nastavovať vo vzťahu k tejto dobe niekomu morálne zrkadlo, tak si spomeňte na svoje vlastné postoje a súčasťou akej mašinérie ste boli vy sám. Bez ohľadu na to, že ste vtedy mali 13 rokov, ale do tej mašinérie ste sa hrnuli vtedy, keď ste to potrebovali, keď ste cítili, že vám to prinesie profit. (Reakcia premiéra.) Pán premiér, do strany ste nevstupovali ako 13-ročný, to už ste mali, dúfam, rozum. (Reakcie z pléna.) Pán Fico, a teraz ešte k vášmu vystúpeniu zopár postrehov. Samozrejme, že ste spomínali v tejto Národnej rade opäť kupovanie poslancov. Ja neviem, aké metódy a kto kedy používal, stále sa o tom rozpráva, nič ste stále nedali na trestné stíhanie, ale aké metódy ste používali vy voči vášmu vlastnému poslancovi Hanzelovi, to som videl na vlastné oči. Keď nemohol hlasovať za reformy, pretože ste mu držali ruky a až na poslednú chvíľu si ich vyšmykol a hlasoval za zákon, za ktorý chcel podľa svojho vedomia a svedomia hlasovať. (Reakcie z pléna.) Môžete sa smiať. Vláde sa darí a darilo by sa jej aj bez reforiem, to som sa tu dnes dozvedel. Pán premiér, ja som sa z tohto vášho výroku dozvedel, aký ste ekonóm – a dávam ho do pozornosti všetkým, aj študentom prvého ročníka strednej ekonomickej školy alebo obchodnej akadémie. Pretože ak takýmto spôsobom ohodnotíte, čo tu vláda dosiahla a dokázala v minulom volebnom období, tak to svedčí naozaj o nadštandardnom ekonomickom cítení a vzdelaní. Aký ste právnik, to ste, pán premiér, dokázali vtedy, keď ste po tom, čo pán Paška urobil naozaj prešľap vo vzťahu k ústave, a nič iné to nechcelo, len aby povedal: „Stala sa chyba.“ Nebola by ani žiadna mimoriadna schôdza. Ale vy ste ako právnik, ako učiteľ práva hovorili, že pán Paška konal v súlade s ústavou a so zákonmi. Myslím to, čo chcel urobiť, nebyť toho, čo sa nakoniec pod tlakom aj ústavných právnikov našťastie neudialo. A čo sa týka toho Jánošíka, nebudem hovoriť o tom, akým spôsobom je vnímaný alebo nie je vnímaný, ale k vašim výrokom, pán premiér, ako k historikovi, chcel by som vás upozorniť, že vierozvestcov nepozval Svätopluk, ale knieža Rastislav a Svätopluk ich vyhnal, myslím tým Metodových žiakov. (Potlesk.) To len aby som dal na pravú mieru históriu. Dnes inak celé to, čo ste tu predviedli, už tu bolo všeličo k tomu povedané, ale vo mne najviac zarezonovalo to, keď ste spomenuli potom prezumpciu neviny. To je niečo podobné, ako keď pán podpredseda Číž volá po politickej etike, elementárnej ľudskej slušnosti a potom povie Dzurindovi, že patrí za mreže. Je to naozaj symptomatické vo vzťahu k etike v politike. Spomenuli ste aj multifunkčné športoviská, že my sme také nerobili. No robili sme aj my, len s takým rozdielom, že sme ich robili na základe toho, koľko sme mali na to finančných prostriedkov, ale hlavne sa tieto športoviská financovali z rozpočtu ministerstva školstva. Ja obdivujem, nie je tu pán Slota, nie je tu ani pán minister školstva, že toto trpia. Veď, prepánakráľa, ak sú peniaze na to, aby sa takéto športoviská budovali, chvalapánubohu. Ale prečo sa to musí dávať z rezervy premiéra, prečo sa to nemôže dať normálne z kapitoly ministerstva školstva? To by ste už potom tú slávu vy nemohli žať. Pani Radičovej chcel by som povedať, nedivte sa po tom, čo tu pán premiér povedal znova vo vzťahu k tomu, čo sa urobilo zle za vás, ako ste sa za to ospravedlnili, že si takéto veci nevšíma. On tu vo vzťahu k tej mimoriadnej schôdzi na vás povedal aj horšie veci. Horšie veci z toho pohľadu, že ste to cielene znepríjemnili pani poslankyni Vaľovej, ktorá nezvládla vtedy to hlasovanie. No a na záver. Na veľa otázok, ktoré tu boli povedané, sme nedostali odpoveď a zrejme ani nedostaneme. To, čo ste tu predviedli, pán predseda vlády, bolo naozaj znova jedno predvolebné vystúpenie. Ale my vám chceme povedať, že môžete sa nám vyhrážať, môžete nás aj strašiť väzením, my budeme upozorňovať na to, že sa tu zavádza niečo, čo tu už bolo. O slobodách som už hovoril. Takže, pán premiér, máme skúsenosti s parlamentnou demokraciou a vidíme, akým spôsobom parlamentnú demokraciu vo vzťahu ku všetkým tým hodnotám, ktoré tu boli spomenuté, táto vládna koalícia posúva niekam, kde ich nechceme mať, a aj na základe týchto skutočností budem hlasovať za vaše odvolanie. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)