M. Dzurinda, poslanec: (2008-01-21):
Vážený pán predseda vlády, kde sedíte, v ktorej kancelárii? Prečo sa bojíte medzi nás prísť? Prečo my vás vieme pokojne vypočuť a chceme s vami rozprávať a vy ukazujete takú aroganciu moci? Je toto normálne v normálnej demokratickej krajine? Aké praktiky to tu zanášate? Prečo ten krik? Prečo ten krik, prečo tá nenávisť, prečo tá zloba? Prečo nie argumenty? Pozrite sa, na úvod pán predseda vlády sľúbil, že nám odpovie na všetky otázky. Položil som otázku, kto nesie zodpovednosť za to, že orgány fondu vrátane toho najvyššieho riadiaceho, lebo správna rada riadi fond, vláda vymenovala 24. januára a oni sa vraj ujali funkcie až 16. mája. Smiem zopakovať otázku? Kto nesie zodpovednosť za to, že ľudia boli vymenovaní 24. januára, a to dekréty nedostali na druhý deň? To pán Šebek neprišiel za pánom premiérom Ficom a nedožadoval sa výkonu svojej funkcie? Veď to bol krok konštitutívny, ako hovorí kolegyňa Žitňanská. Čo sa to odohrávalo v Slovenskom pozemkovom fonde? To sa tam bili házedesáci so smerákmi, kto väčší kus zeme uchmatne? Prečo na toto kľúčové pán predseda vlády neodpovedá? (Potlesk.) Nech sa vráti, ja to rád ešte raz zopakujem a som veľmi zvedavý na túto odpoveď. Štyri mesiace nečinný orgán, najvyšší orgán Slovenského pozemkového fondu. Čo sa dialo na Slovenskom pozemkovom fonde? A pán Šebek tam môže teraz robiť generálneho riaditeľa, ktorý dostal takisto alebo mal dostať dekrét 24. januára? A dobre, keď tam prišiel 16. mája, tváril sa, nič som nevidel a nič som nepočul? To neinformoval vládu, hoci bol vymenovaný vládou? Prečo si z nás pán predseda vlády robí dobrý deň? Ako vykonávala vláda svoju funkciu, keď podľa zákona členov správnej rady, členov dozornej rady vymenúva a odvoláva vláda Slovenskej republiky? A to sme robili krik, rozumiete? Keby sme od júna nerobili krik, aké čachre by sa diali na Slovenskom pozemkovom fonde? A to je umenie tu prísť, nakričať na zlú opozíciu a zdrhnúť? Takto sa správa predseda vlády v normálnom demokratickom parlamente? Neobyčajná arogancia moci. Po ďalšie, pán predseda vlády spôsobom jemu vlastným vydával to, že znefunkčnil Slovenský pozemkový fond, za prejav nevídane vykonanej konzekvencie a vyvodenia zodpovednosti. To, že znovu Slovenský pozemkový fond je nefunkčný? Schválili ste si novelu, na základe ktorej, ak reštituent má nárok na zámenu pôdy, tak prvú ponuku má dostať do jedného roka. Vy ste uspokojili ľudí blízkych HZDS vo Veľkom Slavkove. Uspokojujete ďalšie klientelistické skupiny, svojich mecenášov. Kto uspokojí bežného človeka, o ktorom smeráci mali také plné ústa rečí? Kedy sa tých 70-tisíc ľudí dočká svojej pravdy? Kedy bude uspokojený reštitučný nárok týchto bežných ľudí, za ktorých pán predseda vlády tak ronil krokodílie slzy? K Liptovskej Mare nepovedal ani slovo a o to viac sa venoval zákonu, ktorý priniesla do vlády pani ministerka Kramplová, ale, samozrejme, keď už médiá robili krik, keď robila krik opozícia, že ide o privatizáciu, pán predseda vlády zákon stiahol. On sa tvári, že takýto zákon neexistuje? On sa tvári, že zákon, ktorý hovorí o tom, že tí, ktorí robia nájomcov tejto poľnohospodárskej pôdy a budú najímať pôdu k 1. máju, majú nárok na prednostný odkup tejto pôdy, týchto pozemkov? On sa tvári, že takýto zákon na ministerstve nevznikol? Obávam sa, že tá politika je viac ako priehľadná. Tlaky lobistických skupín a mecenášov sú stále silnejšie, a preto treba jednoducho opozícii a médiám zatvoriť ústa. Preto aj dnes dominantným rysom a charakteristikou vystúpenia pána predsedu vlády boli útoky na opozíciu. Z veľkej časti, z podstatnej časti vymyslené, neopodstatnené. Ale už sme povedali, že na takúto hru nepristúpime. Zastavím sa iba pri tom, čo súvisí s návrhom na odvolanie a so samotnou podstatou návrhu. Pán predseda vlády nám vytýkal, že sme roky vládli, a pritom ani jedna zo strán vládnej koalície nezostavila vládu. Dámy a páni, smiem sa opýtať? To sme vládli nelegitímne? To sme zostavili vládu podfukom? Ako to začína predseda vlády Slovenskej republiky interpretovať ústavu a zákon? A to sme jediná výnimka v demokracii, kde je povedzme pomerný systém, keď vládu zostavia strany podľa toho, ako sú schopné sa dohodnúť a vytvoriť parlamentnú väčšinu, alebo to nedokážu. Čo tým chcel predseda vlády povedať? A rovnako ako kolega pred chvíľou pripomenul, že istú dobu bol aj pán súčasný premiér súčasťou vládnej koalície, vtedy mu bola dobrá tá prvá vláda, keď chodil za mnou a žobronil, aby mohol byť šiestym podpredsedom Národnej rady Slovenskej republiky. Nie som sám, čo si to pamätáme. Nech sa vráti pán predseda vlády, však nás bolo viacero, chodil za mnou ako psík a veľmi prosil, aby mohol byť šiestym podpredsedom Národnej rady Slovenskej republiky. Čo mi bolo nepríjemné, pretože SDĽ mala predsedu Národnej rady, však? A bolo nás veľa v tej vládnej koalícii. Vtedy mu nevadilo, že vytvárame vládnu väčšinu, aj keď žiadna z našich strán nebola silnejšia ako Mečiarova strana, vtedy mu to neprekážalo? Čo nás tu dnes Robert Fico ako predseda vlády Slovenskej republiky ide učiť? To je jeho interpretácia demokracie, dámy a páni? Nech sa vráti, nech nám to vysvetlí, je to vysokoškolský učiteľ a rozpráva, ako mu záleží na demokracii, veľmi som zvedavý, ako to odôvodní. Osobné útoky, úplné nezmysly, ale opakujem, ja sa budem zodpovedať, keď tu bude návrh na vyslovenie mojej nedôvery. Pán Fico ako líder opozície mal veľa možností rozprávať aj o mojich reštitučných nárokoch, aj o mojom bratovi, aj o sestre, aj otcovi, aj o komkoľvek chcel. Teraz vyťahuje veci, keď mu tečie do topánok? Takúto hru by sme hrať nemali. Veľmi ma zaujala pasáž, keď pán predseda vlády hovoril, že sme veľmi nervózni v opozícii. Že sme nervózni z toho, že sme v Schengene, že sa blíži šanca na vstup do eurozóny zavedením jednotnej európskej meny aj na Slovensku. Že nás trápi to, že sa ekonomike darí. Nemusí mi veriť, pán predseda vlády, ale to sú veci, ktoré ma skôr tešia. Ale od predsedu vlády by som očakával, že by bol aspoň trošku seriózny. Nebol by ani Schengen, nebolo by ani euro, keby sme Slovensko nevyviedli z izolácie, keby sme nedoháňali dvojročné manko, keby sme neboli schopní dohoniť, dobehnúť aj Českú republiku, aj Maďarskú republiku, aj Poľsko, neboli by sme vstúpili do Európskej únie 1. mája 2004. A všetci sa pamätáme, ako pán Fico vtedy odrádzal občanov od účasti v referende. Takže, pán predseda vlády, ja sa teším, že hranice padli, a rovnako vás chcem vyzvať, aby ste už dnes nezvaľovali zodpovednosť za zavedenie alebo nezavedenie eura na opozíciu. Pán predseda vlády raz mi zatelefonoval, aby sme sa stretli a rokovali. Keď prišiel deň schôdzky, tá schôdzka neplatila. Ak má záujem, aby sme ho podporili napríklad v takej otázke, ako je či euro, alebo Ústavná zmluva, alebo iná, s opozíciou treba rokovať, tak ako sme rokovali my, keď sme sa nerozpakovali stretnúť ani s pánom Mečiarom, ani s pánom Ficom, keď išlo naozaj o zásadné otázky našich národných alebo štátnych priorít. Takže, pán predseda vlády, z tohto nervózni nie sme, ale sme nervózni z úplne iných vecí. Ja osobne som nervózny z toho, keď počúvam, ako je socialistická vláda sociálna a pre ľudí. Tak si rozdeľme ľudí na deti, z druhej strany tých starších a napokon hovorme o mladých rodinách a občanoch ako celku. Tak chcem vám pripomenúť, panie poslankyne a páni poslanci, že pokiaľ ide o deti, tak dotácia na dojčiacu kravu v tomto roku bude pomaly taká istá ako prídavok na dieťa. Chcem vás informovať, že oproti roku 2006 dotácia na dojčiacu kravu narastá skoro o 40 %, na dieťa ani o jednu slovenskú korunu. To takto vidíme perspektívu našej vlasti? V takomto našom epicentre je dieťa? V tomto vidíme budúcnosť našej krajiny? Takto sa správa sociálna vláda? Alebo si kupujete koaličného partnera? Tými dotáciami. Pozrime sa na to, ako sú na tom dôchodcovia. Pán predseda vlády nám tu vytýkal, že závidíme tú tisícku na Vianoce. No tak mu pripomínam, že rast priemerných platov v ekonomike na tento rok sa očakáva 6,6 %. Viete, koľko porastú dôchodky? 4,7 % percenta. Ale za to v štátnej správe o 9 %. Toto je prístup sociálnej alebo socialistickej vlády ku dôchodcom? Takto im chceme zalepiť oči 1 000-korunáčkou, aby nevideli, že nárast ich príjmov bude omnoho nižší ako priemer v národnom hospodárstve u ľudí, ktorí zarábajú? Pozrime sa, ako sú na tom mladé rodiny. Prídavky na dieťa, suma peňazí, ktorá na toto bola určená v roku 2006, bola 9,3 mld. korún. V roku 2008 8,5 mld. korún. Rodičovský príspevok zaznamenáva nulový nárast. Invalidi majú tento rok rovnako ako v roku 2006, 5,8 mld. korún, pri inflácii vlastne reálne menej. No a napokon schválili ste štátny rozpočet, vládna väčšina, ktorý hovorí, že rast výdavkov v štátnom rozpočte v tomto roku oproti lanskému roku, vlaňajšiemu roku, bude o 9 %. Viete, ako ste naprojektovali rast sociálnych výdavkov? O 2 %. Toto je sociálna vláda? Toto je základná charakteristika socialistickej vlády? Takže, pán neprítomný premiér, ak sme z niečoho nervózni, tak sme z toho, že robíte politiku nie pravicovú, ale politiku pre mecenášov. Že sa zlepšujú vaše osobné hmotné pomery. Neraz netransparentným spôsobom. Robíte naozaj politiku pre veľmi úzky okruh ľudí, čo so sociálnym prístupom nemá nič, ale vôbec nič spoločného. Po ďalšie. Predseda vlády vo svojom emotívnom vystúpení sa pýtal, prečo organizujeme schôdzu Národnej rady, mimoriadnu schôdzu? Ja si myslím, že má na to, aby pochopil, že preto, že máme na to právo. Že máme na to normálne ústavné, demokratické právo. A verím, že aj tak bude počuť, keď mu pripomeniem, ako reagoval jeho dobrý priateľ, lebo myslím si, že i pán Paroubek, bývalý premiér a vodca sociálnej demokracie, je jeho osobným priateľom, tak vám poviem, čo povedal 4. decembra na mimoriadnej schôdzi, keď on a opozícia organizovali návrh na vyslovenie nedôvery premiérovi Topolánkovi, citujem: „Často sa nám v tejto súvislosti predhadzuje, či nám stojí za to vyvolávať diskusiu o nedôvere k vláde, keď nemáme zabezpečené hlasy pre prijatie nášho návrhu, že nejde o nič iného ako o „hrátky“.“ To neviem preložiť. „To konečne tiež bude hovoriť na kamery každý druhý člen vlády a ešte iste dodá múdre slová o potrebe pokoja na prácu. Kde len som tie zlaté slová počul?“ pýta sa Jiří Paroubek. A odpovedá: „Myslím, že na začiatku 70. rokov. Na začiatku normalizácie.“ (Potlesk.) Takže, pán neprítomný predseda vlády, ak sme z niečoho nervózni, tak sme nervózni z toho, že klamete ľudí, že robíte asociálnu politiku, že zabúdate na deti, zabúdate na dôchodcov, zabúdate na žiakov, zabúdate na vysokoškolákov, neviete riešiť súčasné problémy a nemáte žiadnu víziu do budúcnosti a zavádzate praktiky 70. rokov. Áno, z toho nervózni sme. A preto sme mimoriadnu schôdzu Národnej rady Slovenskej republiky aj zvolali. Dámy a páni, nebudem opakovať svoje argumenty, ktoré svedčia o tom, že predseda vlády systematicky útočí nielen na opozíciu, ale aj na médiá, útočí na súkromný sektor, pretože hľadá vinníka už vopred za to, že nevie riešiť problémy. A celkom na záver by som ešte chcel povedať, že keď mu tak prekáža, že som mal na stole fotografiu prezidenta Spojených štátov, tak mi napadlo, že jednu mu darujem, pretože keď sa takto správa, keď chodieva na recepcie totalitných štátov, keď nevie rozpoznať, kde je sever, kto je spojenec a kde je hrozba pre Slovákov, pre našu vlasť, tak naživo amerického prezidenta tak skoro neuvidí. (Potlesk.) A celkom na záver skončím toto moje druhé vystúpenie s tým, s čím som začal. Predseda vlády Slovenskej republiky ukazuje neskutočným spôsobom aroganciu moci, ale aj neobyčajne veľkú osobnú zbabelosť. Vie nakričať, na to talent má, ale nevie na základe faktov a argumentov normálne, ľudsky s demokratickou opozíciou komunikovať – a toto je veľmi smutné. Osemnásť rokov po nežnej revolúcii. (Potlesk.)