R. Zmajkovičová, poslankyňa: (2005-01-18):
Kauza novostavby Slovenského národného divadla vyvoláva otázku, ako ďalej, čo a v akej podobe bude s národnou a regionálnou kultúrou a čo bude predmetom obchodu a rozpredania, aj keď s nálepkou výhodnosti. Štát od roku 1990 neurobil v kultúre žiadne ozdravné opatrenia. Jediný pokus so štátnymi intendantúrami nebol premyslený a ani úspešný. Ťažisko kultúrnych zariadení bolo odovzdané regiónom a samosprávam, ktoré majú teraz riešiť zvyšujúce sa finančné nároky organizácií. Všetci cítime, že podobne ako v oblasti školstva, tak aj v kultúre nás čakajú organizačné a štrukturálne zmeny a racionalizačné kroky. Ale práve aj tieto je potrebné robiť uvážene a tak, aby sme nezasiahli korene našej národnej kultúry. Tieto opatrenia nemôžu zasiahnuť zdroje našej kultúrnej minulosti, hrdosti a jedinečnosti. Národu nemožno zobrať jeden zo základných pilierov, na ktorom je budovaný. Slovenské národné divadlo je pojmom a symbolom slovenského národa, a preto by sme sa mali k nemu správať aj s úctou. Ministerstvo hospodárstva má široký okruh pôsobnosti. Nie je však mi známe, že by v niektorej kultúrnej krajine zasahovalo do kultúry takýmto originálnym spôsobom. Vďaka nerozvážnym zásahom niektorých našich ministrov prišla naša ekonomika v poslednom období o desiatky miliárd korún. Všetko sa v tichosti premlčalo a o svoje miesto prišli neadekvátne len ministerskí úradníci. Vláda sa rozhodla riešiť ekonomiku kultúry dostavbou a zámerom využitia Slovenského národného divadla s tvrdením, že kultúrne inštitúcie sa musia správať ekonomicky. Kultúra je však službou, verejnou službou občanovi a nemôže byť len komerčnou komoditou. A Národné divadlo, vážené kolegyne a kolegovia, má aj iné atribúty. Je chrámom kultúry a prvou scénou národa. Český národ urobil na výstavbu svojho divadla zbierku Národ sobě. Časť však, samozrejme, o storočie pokročil. A malo by aj pokročiť aj uvažovanie ľudí. Prečo chcú tí, ktorí disponujú štátnymi peniazmi, rozhodovať v rozpore s nepísaným zákonom každej spoločnosti udržiavať a zveľaďovať kultúrne odkazy predchádzajúcich generácií? Kde inde ako v kultúrnom dedičstve má národ hľadať svoju identitu? Čo nám povie budúce pokolenie, ak dovolíme úpadok všetkého krásneho vytvoreného často za oveľa ťažších podmienok, aké máme dnes my? Hrozí však tiež nebezpečenstvo, že nešťastný nápad pána ministra Ruska spustí na Slovensku lavínu a bude sa predávať aj to, čo bolo pre nás sväté a nedotknuteľné. Tak si nepredávajme dušu národa. Určite v našich vystúpeniach je veľa emócií, ale ťažké je reagovať v takejto situácii úplne bez emócií. A neodolal tomu zrejme ani pán minister Rusko a predvádzal pred očami televíznych divákov novú reality šou, ako mu najviac zo všetkých občanov a politikov Slovenska záleží na tom, aby sa kultúra dostala do všetkých kútov našej malebnej domoviny a nebola výsadou iba pre bohatých Bratislavčanov, a preto treba urýchlene bez verejnej diskusie, bez výberového konania, bez ďalšieho zverejnenia akejkoľvek výzvy na podávanie návrhov na dostavbu a ďalšie využitie tohto objektu uzatvoriť so zahraničným partnerom memorandum, ktoré nepokladá za vyvážené okrem pána ministra snáď nikto. Už tradičnou odpoveďou na podobné výhrady býva demagogické konštatovanie, že kritizovať vie každý. Ale čo by sa malo v skutočnosti urobiť, nenavrhne nik. No pokúsim sa trošku byť racionálna a navrhujem, aby sa v čase do konečného rozhodnutia urobili všetky tie kroky, ktoré vedome a cielene vynechal pán minister Rusko, ktorými sa majú urýchlene zverejniť výzva na predkladanie návrhov na dostavbu a ďalšie využitie objektu nového Národného divadla, vyzvať k účasti na tomto projekte veľké a úspešné domáce podnikateľské subjekty, po uzávierke návrhov vytvoriť expertnú komisiu zo zástupcov parlamentu, ministerstva kultúry, hospodárstva a financií na vyhodnotenie predložených projektov a víťazný projekt predložiť vláde. Neverím, že manažmenty úspešných slovenských firiem sú o toľko neschopnejšie od toho zahraničného manažmentu, ktorý si vybral práve pán minister Rusko. Som presvedčená, že takýmto spôsobom sa dá zabezpečiť nielen dostavba samotného objektu, ale hlavne jeho ďalšie prevádzkovanie tak, aby nebol na večné časy molochom požierajúcim finančné prostriedky patriace kultúre, ale naopak, aby do kultúry priniesol aj ďalšie zdroje. Alebo si naozaj myslíme, kolegyne a kolegovia, že pán minister Rusko našiel v zahraničí niekoho, kto chce na Slovensku iba veľkodušne utrácať svoje ťažko zarobené peniaze? Ďakujem. (Potlesk.)