P. Abrhan, poslanec: (2010-02-12):
Poviem vám jeden príbeh. Písal sa rok 1988, bol august, v Nitre sa konala púť v tom čase. Asi 30 alebo 40 mladých ľudí z Kmeťova do Nitry išli peši v roku 1988 a na čele tejto skupiny mladých ľudí niesli slovenský štátny znak. Nikto im to nenariadil zákonom. Mali to v sebe, mali to v srdci. Vtedy sa v Literárnom týždenníku diskutovalo o štátnych symboloch, o znakoch a títo mladí ľudia sa k tomu sami prihlásili. Jožo Sádovský z Kmeťova bol organizátorom tejto akcie. A ja si myslím, že toto je cesta, ktorou môžeme vzťah k vlastenectvu podporovať osobným, vlastným príkladom. Lebo len osobný, vlastný príklad nás a výchovou, súhlasím, ale najlepšia výchova je osobný, vlastný príklad a nie niečo nariadiť. Už pri prvom čítaní pán poslanec Rydlo povedal: Spievaním ani počúvaním hymny sa ešte nikto nestal vlastencom. Zbytočne to nariadime zákonom, týmto spôsobom vlastencov jednoducho nevychováme. Ja som už pri prvom čítaní upozorňoval na to, ak máme, ozaj ak máme spoločný záujem podporiť výchovu k vlastenectvu, podporiť vlastenectvo, obávam sa, že ak prijmeme takýto zákon, takto to bude kontraproduktívne, že spôsobíme medzi mladými ľuďmi pravý opak. Dostalo sa mi do rúk vyhlásenie študentov Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. Dovoľte, aby som vám ho prečítal: „Na základe návrhu zákona na podporu vlastenectva, ktorý do parlamentu predložila koncom roku 2009 Slovenská národná strana, sme sa my študenti programu učiteľstvo akademických predmetov na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave rozhodli reagovať na tento návrh, ktorý sa bytostne týka nášho budúceho profesionálneho pôsobenia, vyhlásením, v ktorom by sme chceli vyjadriť náš postoj voči tomuto zákonu. Vyhlasujeme, že návrh zákona na podporu vlastenectva je v rozpore s naším chápaním tohto pojmu. Skutočné vlastenecké cítenie je vnútorný pocit hrdosti na príslušnosť človeka k svojmu národu, ktorý vyplýva z dostatočného poznania histórie národa, úspechov, ktoré na ceste dejinami dosiahol, obetí, ktoré podstúpili jeho príslušníci tvárou v tvár klamstvu, neslobode či útlaku, ako aj zo stotožnenia sa s kultúrnym a hodnotovým dedičstvom národa. Vlastenectvo nemožno vštepiť násilím či nadiktovať zákonodarnou alebo výkonnou mocou. Dá sa len postupne budovať pravdivou interpretáciou a rozprávaním o víťazstvách i prehrách, či pokojnom živote národa, o jeho úspechoch na povzbudenie a zlyhaniach na poučenie. Veríme, že vlastenectvo nemôže stáť na prekrúcaní histórie v prospech nášho či ktoréhokoľvek iného národa, ale len na úprimnom hľadaní pravdy o jeho minulosti. Takisto historické vedomie nášho národa nemôže byť prekrúcané podľa vôle či presvedčenia vlády, ale musí byť postavené na faktoch a záveroch, ku ktorým dospela profesionálna historiografia. Súčasťou vlastenectva je aj úcta k iným národom a ich príslušníkom, snaha o budovanie priateľstva, porozumenia a pokojného spolunažívania jedného národa s druhým. Vyhlasujeme, že metódy, ktoré majú podľa návrhu zákona na podporu vlastenectva slúžiť na jeho budovanie, pokladáme za neúčinné, ba dokonca kontraproduktívne a neúctivé nielen k nášmu národu, ale aj k národnostným menšinám, ktoré žijú na území nášho štátu. Realizácia tohto zákona povedie k falošnému, povrchnému pseudovlastenectvu, ktoré bude stáť len na formálnych vonkajších prejavoch, nie na hlbokom vnútornom presvedčení, a teda bude smerovať len k sebaklamu a jeho verejnej prezentácii. Zdôrazňujeme, že cieľom tohto vyhlásenia nie je spochybniť dôležitosť vlastenectva ako kľúčovej zložky pri výchove mladej generácie. Uvedomujeme si, že dôležitou súčasťou výchovy je pestovanie prirodzenej hrdosti na našu vlasť, vychádzajúc z objektívnej interpretácie historického vedomia a zo snahy viesť našu krajinu smerom, na ktorý by sme boli my občania pyšní. Preto je tento zákon pre nás neprijateľný a z titulu mandátu, ktorý poslanci prostredníctvom mechanizmov demokracie obdržali od nás voličov, žiadame tých poslancov, ktorých vlastenecké zmýšľanie a cítenie je skutočné a neprekrútené, aby hlasovali proti návrhu tohto zákona pri jeho druhom čítaní v pléne Národnej rady.“ Toľko vyhlásenie študentov Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave, podpísaných je 46 študentov. Ďakujem pekne za pozornosť.