Číž, Miroslav, poslanec NR SR (2019-01-31):
Ďakujem, vážený pán predseda, za slovo. Som tu tretíkrát, musím meniť úvod toho, čo som chcel povedať. Pán Osuský, ja mám naozaj k vám rešpekt, ste akademický funkcionár, ale prečítať si návrh zákona, ktorý má tuším jeden alebo tri body, kde je jasne napísané, že hodnotiace súdy nepodliehajú právu na odpoveď, vyprávať tu o primabaleríne, atď., tým všetkým demonštrujete, že ste nečítali. A tá svätá túžba ochrániť tých nešťastných novinárov, ktorým niekto kradne priestor, teda jako je vážna. Nehnevajte sa, zaslúžite, že som to povedal, za normálnych okolností možno by som to ani nie, ale už ako naozaj. Pani kolegyňa Kaščáková, tam, a naozaj nebudem používať hodnotiace súdy ani epitetá, ani nič, len šírenie poplašnej správy, to poviem, lebo sa mi to zdá také vtipné. Ja si myslím, že to je šírenie poplašnej správy negatívne, že hovoríte o niečom, čo neni. Asi vy si myslíte, že to je oprávnené šírenie poplašnej správy, lebo ten oligarchický SMER a neviem, čo všetko, ničí, ničí novinárov. Kolegyne, kolegovia, samozrejme, pokiaľ tento návrh zákona prejde do druhého čítania, nepochybne, pravdepodobne sa dostane k tomu, čo treba. Predsa svet novinárskej práce je upravovaný kódexami, medzinárodnými zmluvami, stanoviskami tak Európskej únie, takmer v širšom okolí aj od novinárskych organizácií, takže môžme porovnať situáciu v Českej republike, ako to reálne vyzerá, ako fungujú tam orgány prípadného dozoru, čo pravdepodobne u nás platí zatiaľ len pre elektronické médiá. Pretože tam máme stanovené, tú čarovnú vetu, že sú povinné byť objektívne, pričom absolútne nikomu v tomto štáte nevadí, že to je čisto demonštračná norma, o ktorej môže niekto rozprávať vo väzbe na prax a fungovanie možných, možných oznámení a žiadania nápravy vo vzťahu k existujúcemu stavu inštitucionálnemu je prakticky nemožné. Chcem sa prihlásiť k tomu, čo povedal pán kolega Farkašovský, tú obrovskú zmenu, zmeny klímy v mediálnom prostredí, a to, čo tu stojí za to v budúcnosti, v druhom čítaní, ak teda bude čas, citovať, čo sa napríklad stalo v Británii vo väzbe na brexit. Aké neuveriteľné obludné lži sa šírili jak v britskom, tlači, ale nielen Independent, ale aj ďalšie noviny, Guardian určite, obrovská kritika, kde hovorili o obludnom šírení hromadných lží a pod., vrátane dokonca premiéra britskej vlády Camerona, kde bez problémov napísala novinárka, že v iniciačnom akte, keď bol mladý na univerzite, že vkladali do odrezanej hlavy prasaťa pohlavný úd a pod., kde rozzúrený dobiela Cameron písal a tak ďalej. Tak išli tí novinári potom, niektorí z tých novín, za tou redaktorkou, čo to napísala, aby, či by nemohla uviesť zdroj, odkiaľ má túto informáciu. Na čo veľmi nonšalantne ona prehlásila, ale však čo ona bude uvádzať zdroje, však nech si občan vyberie, čomu uverí. Toto je váš spôsob, pán kolega. A čo mi najviac vadí, ten obrovský závan totáča. To, čo chcete, bolo presne, sme zažívali spolu obidvaja celé totáčovské obdobie. Všetci sme mali formálne možnosť, neviem čo, a tak ďalej. Ale dotknúť sa novinára? Novinár napísal a koniec. Novinár bol za celé obdobie totáča v straníckych a iných novinách. Raz napísal o niečom, bola to nespochybniteľná pravda, nebolo sa o čom baviť. Pre mňa je to svetlo demokracie, pán kolega Osuský, je to, čo máme v ústave. V čl. 19 máme taký nejaký, možno sa aj pani Kaščáková k tomu neskôr vyjadrí: „Každý má právo na zachovanie ľudskej dôstojnosti, osobnej cti, dobrej povesti a ochranu mena. Každý má právo na ochranu pred neoprávneným zasahovaním do súkromného a rodinného života. Každý má právo na ochranu pred neoprávneným zhromažďovaním, zverejňovaním alebo iným zneužívaním údajov voči svojej osobe.“ Desiatky ľudí pôsobiacich vo verejnom živote, ktorí s politikou nič nemajú, si cez obludné bulvárne praktiky, ktoré sa sem zaviedli, sú úplne štandardné, ktoré ničia životy, kde vypisujú o tom, že nie jedna herečka je prostitútka, ďalší má rakovinu a všetky hanebnosti sveta. Toto potrebujete fixovať? Že tí ľudia nemajú ani minimálne právo, aby nejakým spôsobom mali možnosť aspoň povedať, toto je môj názor, pokúsiť sa očistiť. Veď tá obrovská prevaha novinárov vám uberie právo na odpoveď, môže písať, čo chce následne a môžte písať vy, žiadať a právo na odpoveď. Vám, pán kolega, a tomu musíte rozumieť. Jeden z najväčších svetových antropológov Levis Strauss, poznáte ho, jak chceme čítať, hovorí, že základným civilizačným znakom, základným civilizačným znakom je tá stará rímska zásada et altera pars, že musí byť vypočutá aj druhá strana. Zásadným civilizačným znakom. Koľkokrát to mám opakovať? A kým v demokracii sa musíme učiť, ako som teraz čítal, jak, môžem vám dať zdroje a porozprávať možno niekedy viacej o tom, že jako je nesmierne dôležité, aby sme si uvedomili, že demokracia a sloboda záujmovej polarizácie plodí stav, že musíme žiť vedľa ľudí, ktorých názory sú nám nepríjemné, s ktorými principiálne nesúhlasíme, ale v rámci demokracie musíme sa naučiť s nimi žiť. Ďalší zaujímavý moment je jak neuveriteľná sloboda novinárov, ale len pre tých selektívnych, pre tých našich. Ja vám inak závidím mediálnu priazeň, ktorú zažívate celý čas, len ako očakával by som od vás, predsa len ako korektnému človeku zistiť môj pohľad na veci za tých sedemnásť rokov, čo fungujem v SMER-e. Ako vyzerá môj mediálny pocit z toho celého. Že sú na rovnakej názorovej vlne vašej, nech sa páči, rešpektujem. Len ja, za mojich okolností to voltairovské staré „nesúhlasím s tvojím názorom, ale urobím všetko pre to, aby tvoj názor zaznel“, to bolo ešte kedysi znakom, základným znakom džentlmenov. A ja len dúfam v jedno, že si toto všetko uvedomíme. Viete, mediálny, ja som mal uverejnený za moju dlhoročnú kariéru, ako som mal tú česť byť predsedom alebo podpredsedom minimálne silnej strany v parlamente, možno desať rozhovorov, z toho o siedmich som netušil, že sú to rozhovory. To som zistil na druhý deň v rozhovore. Idem, sa ma opýta niečo, kráčam po chodbe. Absolútne neplatia už žiadne ustanovenia etického kódexu, žiadne. Už sa ma nikto, ani ho nenapadne, pýta sa, zavolá mi, či uverejní, neuverejní, čo tam dá, ako zostrihá rozhovor, ale absolútne ani náznak, že by som mal šancu, to, čo vy hovoríte, o nejakej dodatočnej autorizácii. Nežartujme! Desať rokov si to nepamätám, absolútne ani náznak. Okrem, a to je pár novinárov, a to musím tu verejne povedať, aj v tých novinách, ktoré si tak hlboko nevážim, lebo nie sú noviny, sú to aktivistické politické plátky, ale aj tam sú novinári, ktorí majú istú česť a svedomie, dokonca aj v SME. Už v Denníku N som takých nevidel, ale v SME áno. A ešte okrem toho, keď hovorím, ešte furt, keď poviem, že napriek tomu, že kolegyňa má negatívny názor, pre mňa je Kern novinár. Ale iste, každý máme rozdielne skúsenosti, atď., len problém je, hovoríme o veľmi vážnych a zásadných otázkach demokracie. Ak pre nás je to, čo tu rozprávame, obyčajné právo na človeka, na ktorého môže byť vážne, môže byť difamovaný, už nechcem používať tie slová, ktorí ničia rodinu. Zbieranie informácií? Ústava, som čítal. Veď pozrite sa do bulvárnych denníkov, všade nájdete, vieš na toho a na toho niečo? Keď nám pošleš informáciu, dáme ti 20 euro. Zbierať informácie. Aj politici, pán kolega, sú občania, nepochybne je tu rozhodovacia prax Európskeho súdu pre ľudské práva, nepochybne výkladové pravidlo, a budem o tom v druhom čítaní, ak bude šanca hovoriť, vo Švédsku, a že akým spôsobom interpretovať a vykladať tieto ustanovenia. Keď vám budem hovoriť o švédskom zákone, o tlači, ktorý je súčasťou švédskej ústavy, a kde je jedna časť, prečiny voči slobode tlače. A by ste neverili, prečiny voči slobode sú, vlastne znamenajú prečiny proti zneužívaniu slobody tlače. A kategória zneužívania slobody tlače pre seriózneho človeka nemôže byť tabulou rasou, pán kolega. Musíme ju vidieť, musíme sa vedieť o nej porozprávať, je nesmierne dôležitá. A ak tak, že ak máme, ako členovia tohto parlamentu a my vo výbore určite povinnosť uvažovať nad tým, aké je mediálne prostredie, či to novinárske prostredie a tlačové prostredie a v elektronických médiách prostredie je štandardné. Musíme vyhodnocovať situácie vonku. Mám, pán kolega, to mám posledné osobné poviem, z Artfora, kde obidvaja chodievame nakupovať knihy, tak mám desať kníh, ktoré sa dotýkajú mediálnej oblasti. Garantujem vám, že veľa je absolútne kritických voči fungovaniu tlače v súčasnosti, od Goldberga z pravicových pohľadov amerických, ktorý kritizuje akože ľavicových demokratov, až po úplne opačné veci. A nemusíme hovoriť. Takže v danom prípade, dramaticky sa mení mediálna situácia. Dneska zásadným spôsobom novinári vstupujú, vstupujú do politického zápasu úplne bezprostredne. Úplne politický marketing automaticky ráta s tým, zakupovať médiá, ovládať médiá, využívať ich v politickom zápase. Nepochybne sa tomu úplne ubrániť nedá. Ale na druhej strane nerozprávať aspoň o tom, že musíme zafixovať základné etické pravidlá na tom najzákladnejšom prvom stupni, je podľa môjho názoru totálne nedemokratické. Ja si takých ľudí nemôžem vážiť ako demokratov. Veľmi pekne vám ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)