Kolíková, Mária, poslankyňa NR SR (2022-09-22):
Ďakujem veľmi pekne, pán predsedajúci. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, chcem vystúpiť k tomuto bodu, lebo ho považujem za kľúčový pre právny štát. A myslím si, že je úplne namieste, že aj pri pomenovaní tohto zákona je v názvosloví transparentnosť prokuratúry. Dovolím si reagovať na viaceré veci, ktoré tu odzneli, a myslím si, že je veľmi dôležité o tom zviesť naozaj vážnu diskusiu, a som veľmi rada, že sú tu aj predstavitelia opozície a môžme sa o tom podľa mňa normálne, v kľude rozprávať. A dovolím si vyvrátiť niektoré obavy, ktoré tu boli vznesené, čo by mala priniesť táto právna úprava a že by to mal byť nejaký nekalý politický motív. Po prvé, keď si pozrieme ústavu, tak z ústavy jasne vyplýva, že prokuratúra – na rozdiel napríklad od verejného ochrancu práv – nemá vôbec atribút nezávislosti. Súčasne vyplýva z právnej úpravy v ústave, že tu nie sú vôbec vymenované dôvody odvolania generálneho prokurátora – na rozdiel od verejného ochrancu práv. Naopak, ústava priamo odkazuje na zákon. To znamená, plne sa necháva v právomoci zákonodarcu, aby určil, aké vlastne dôvody odvolania stanoví. Súčasne platí, že určite je kľúčové a verím, že sa na tom zhodneme, že je kľúčové, aby generálny prokurátor osobitne, ako aj ostatní prokurátori nielen formálne zastávali výkon svojej funkcie, ale, samozrejme, aj napĺňali riadne svojím konaním výkon funkcie tak, aby sa nielen mohlo formálne ukazovať, ale aj obsahovo navonok javiť, že jednoducho ten, kto zastáva post generálneho prokurátora, je naozaj človek, ktorý je morálne zdatný a nespĺňal tieto požiadavky len pri vstupe do tejto funkcie, ako hovorí zákon, ale, samozrejme, že bude napĺňať tieto požiadavky aj počas výkonu funkcie. Ak sa zhodneme na tom, že ak je problém, aby napríklad sa kandidát na generálneho prokurátora stretával so závadovými osobami, no tak hádam je to problém, aj keď sa stane generálnym prokurátorom. Ale pre takúto situáciu vlastne nemáme právnu úpravu, ktorá by to riešila. Ak máme zhodu na tom, že generálny prokurátor má naozaj sa starať o riadny výkon prokuratúry, tak hádam je v poriadku, ak žiadame, aby sa potom pri svojich rozhodnutiach aj riadil najvyššími súdnymi autoritami a rozhodnutiami, pretože jedine to prispieva k tomu, že tu máme právny štát. Čo sa týka bŕzd a protiváh, ak sa teda rozprávame o dôvodoch na odvolanie, tak po prvé jednoznačne zákonodarca tento priestor má a určite je správne, ak dá do dôvodov odvolania materiálne záruky, že generálny prokurátor jednoducho bude riadne zastávať výkon svojej funkcie a že mu to jednoducho nestačí len pri tom, keď sa uchádza o túto funkciu, ale že to stále napĺňa aj počas výkonu funkcie. Čo sa týka bŕzd a protiváh, aby tu nebola tá obava, o ktorej tu hovoril aj pán poslanec Susko alebo pán poslanec Čepček, alebo ďalší, ktorí sa vyjadrovali, že by tu Národná rada mala zneužívať vlastne svoju pozíciu, aj keď bavíme sa o tom, že je to zákonodarná moc, a si myslím, že v rámci bŕzd a protiváh určite je namieste, aby tu nejaký priestor a vyvodenie zodpovednosti mala, ale ak by tu bola akákoľvek obava, že si bude zle vykladať tento priestor, ktorý jej dáva zákonodarca, no tak potom je tu prezident, pretože samotná Národná rada nemôže sama odvolať generálneho prokurátora z funkcie. Ale potom nastupuje hlava štátu a tá to musí potvrdiť, že skutočne tie dôvody, ako si ich vyložila Národná rada, naozaj platia. A bavíme sa o tom, že to musí byť, samozrejme, väčšina parlamentu, ktorá sa, ktorá jednoducho by dospela k takémuto, k takémuto názoru a bola by o tom presvedčená. Potom to musí dokončiť hlava štátu. Ale to ešte nie je konečná. Ešte stále generálny prokurátor môže ísť na Ústavný súd. Takže máme tu tri inštitúcie. Máme tu najvyšší zákonodarný orgán, máme tu hlavu štátu a potom tu máme vlastne garanta ústavnosti – Ústavný súd. Takže máme tu vlastne tri inštitúcie, ktoré nám vstupujú do toho, že garantujú, že jednoducho ten priestor, ktorý určil zákonodarca, nebude zneužitý. Ak sa bavíme o disciplinárnom previnení, ktoré sa tiež zavádza do tejto právnej úpravy, a áno, dáva sa reálne priestor Národnej rade, aby podala, vlastne fakticky iniciovala konanie pred disciplinárnym súdom. Treba povedať, že rovnako tu netreba mať obavu z toho, že by bol zneužitý tento priestor, pretože nastupuje Najvyšší správny súd, pod ktorého jednoznačne generálny prokurátor patrí, a pri právnej úprave, ktorá súvisela so zriadením Najvyššieho správneho súdu, tu neboli vznesené žiadne námietky, že by nemal spadať generálny prokurátor a vyvodzovanie disciplinárnej zodpovednosti voči nemu na Najvyšší správny súd. K tomu tu žiadne námietky neboli. To znamená, keď už tu máme vlastne takýto najvyšší súdny orgán, ktorý bude vyvodzovať disciplinárnu zodpovednosť, Národná rada jediné, čo má, je to, že môže iniciovať začatie konania. A znovu platí, ak by Najvyšší správny súd dospel k záveru, že jednoducho tie dôvody tu boli na zbavenie funkcie, tak v tom prípade tu ešte funguje ďalší opravný prostriedok priamo na Najvyššom správnom súde a súčasne platí, že znovu sa môže sťažovať generálny prokurátor na Ústavnom súde. Takže zase nám tu nastupuje zákonodarný orgán, najvyššia súdna autorita a ešte raz najvyšší orgán ústavnosti. Takže mať obavy z toho, že táto právna úprava môže byť politicky zneužitá, je naozaj veľmi chabý argument. Naopak, javí sa mi z tejto argumentácie, ktorá tu odznieva takýmto spôsobom, že tu jednoducho nie je záujem, nie je tu absolútne žiadny záujem ani odborne diskutovať, pretože tie argumenty, ktoré tu zaznievajú, proste nie sú pravdivé, sú len čiastočné, sú to úseky. Nie je tu záujem ani pravdivo si povedať, ako teda fungujú tieto brzdy a protiváhy, a už vôbec nie je záujem, aby sme prokuratúre proste dali to miesto, ktoré má mať v právnom štáte, aby keď sa porovnávame s ostatnými krajinami v rámci Európskej únie, aby aj prokuratúra mala to miesto, ktoré si jednoducho zaslúži ako orgán v demokratických krajinách. Bohužiaľ, je to tak, prokuratúra tak ako bola zakotvená v ústave, tak jej vlastne nebolo povedané dokopy nič, nechalo sa to na zákonodarcu a teraz tu hľadáme pre ňu priestor. Ale keď ho hľadáme, mali by sme byť k sebe úprimní a určite mať záujem na tom, aby tá právna úprava obstála vo všetkých časoch. A ako som povedala, to, čo je základný záujem, je, aby sme nevyžadovali len formálne, že sa spĺňajú požiadavky, ale že máme naozaj úprimný záujem na tom, aby jednoducho aj obsahovo tie materiálne podmienky pre výkon funkcie prokuratúry aj generálneho prokurátora boli. Čo sa týka vyvodzovania zodpovednosti voči prokurátorom, ja naozaj si cením a vážim, že v tomto návrhu sa dáva aj ministrovi spravodlivosti priestor na to, aby sa vyvodzovala zodpovednosť voči prokurátorom. Hádam, akej obavy tu bude, ak minister bude mať takéto oprávnenie, keď ho má voči sudcom. Tak hádam, ak už niekto má byť nejakým garantom nezávislosti, tak je to súdna moc, a ak minister spravodlivosti môže iniciovať takéto konanie voči nim, tak určite ho môže aj voči prokurátorom. A súčasne platí, že rozhodne o disciplinárnom previnení Najvyšší správny súd, ak sa jedná o zbavenie funkcie, znovu je tu opravný prostriedok a znovu je možné obrátiť sa na Ústavný súd. To znamená, mať tú obavu z toho, že je tu ďalší subjekt, ktorý má takéto disciplinárne oprávnenie, že by to mohlo byť politicky zneužité, je jednoducho nepravda a lož, ktorá bez mne pochopiteľných dôvodov sa to takto podsúva verejnosti. Ďalšia časť, ktorá, ktorú považujem za dôležitú, je § 363 a odznelo tu k tomu už mnohé. A ja si dovolím začať tým, že sám generálny prokurátor, kým sa stal generálnym prokurátorom, jednoducho chcel zúžiť tento priestor. Chcel ho zúžiť ako špeciálny prokurátor, keď ešte ani netušil, že bude kandidovať na generálneho prokurátora, a chcel ho zúžiť aj ako kandidát na generálneho prokurátora, keď bol v rámci vypočutia k tomu dotázaný. Tak môžme sa pýtať, čo sa stalo, že po nástupe do výkonu funkcie už jednoducho Maroš Žilinka na toto zmenil názor. Ustanovenie § 363 dáva obrovský priestor generálnemu prokurátorovi a je len na ňom, ako ho využíva. A myslím, že tu neobstoja len štatistické údaje, aj keby sme sa k nim dostali a sme ich vzájomne porovnávali. Kľúčové je, v akých veciach boli tieto veci použité a či im dobre rozumieme, prečo v nich použité boli. A stačí si len pozrieť prehľad tlače a vidíme, že predmetom naozaj veľkej diskusie vo verejnosti sú jednoducho kauzy, ktoré súvisia s vyšetrovaním korupčných trestných činov, a nijakým spôsobom neprispel zásah zo strany generálneho prokurátora k tomu, aby sme uverili, že je tu jednoducho záujem na tom, aby tieto trestné činy boli riadne vyšetrené. A preto sa domnievam, že určite je dobré rozmýšľať nad systémom, kedy máme ustanovenie 363, ktoré zúžime a dáme priestor súdom, aby rozhodli o tom, ktoré veci dopadnú v prospech obžalovaného a ktoré dopadnú v prospech vyvodenia zodpovednosti voči páchateľovi trestného činu. Ďakujem pekne.