R. Madej, poslanec: (2007-05-15):
Zákonník práce je zákon kódexového typu, ktorý upravuje drvivú väčšinu právnych vzťahov v oblasti pracovného práva. Väčšina obyvateľov na Slovensku chápe Zákonník práce ako dôležitý regulátor ich existenčných základov života. Preto najdominantnejšia funkcia Zákonníka práce a najdominantnejšia funkcia pracovného práva je jeho ochranná funkcia. Zákonník práce má predovšetkým chrániť zamestnanca. Zamestnanec je v pracovnoprávnom vzťahu ten slabší subjekt, ktorý je určite potrebné chrániť. Zamestnávateľ má na druhej strane v pracovnoprávnom vzťahu nástroje, prostredníctvom ktorých môže získať určitú prevahu nad zamestnancom. Veď samotná základná definícia pojmu závislej práce predpokladá stav nadriadenosti a podriadenosti medzi zamestnávateľom a zamestnancom. Tým, že zamestnávateľ vypláca mzdu zamestnancovi, zapríčiňuje prirodzenú závislosť zamestnanca od neho. Veď predsa mzda má pre zamestnanca existenčný význam o to väčší v regiónoch s vysokou nezamestnanosťou, kde spravidla iná alternatíva zamestnania neexistuje. Pri takomto vnímaní pracovnoprávnych vzťahov musíme jednoducho vidieť, že tá najdôležitejšia funkcia Zákonníka práce je práve táto ochranná funkcia, pretože zo samotnej povahy pracovnoprávneho vzťahu vyplýva, že zamestnanec ťahá často za kratší koniec. Zákonník práce musí byť preto dostatočnou a účinnou ochranou zamestnancov, aby sa aj tento faktický stav, nerovnomerný stav vyvážil. Aby sme pochopili trochu súčasné zmeny, je potrebné pozrieť sa aj trochu do minulosti. V roku 2003 bola presadená novelizácia Zákonníka práce, bol to zákon č. 210/2003 Z. z., ktorá významne oslabila ochrannú funkciu Zákonníka práce. Bývalý minister práce Ľudovít Kaník presadil zmeny, ktoré výrazne obmedzili práva zamestnancov. Po protisociálnych 22 novelách prijatých v skrátenom legislatívnom konaní ihneď po voľbách v roku 2002 bol tento zákon v tom čase ďalší ťažký úder sociálnemu systému a sociálnej spravodlivosti na Slovensku za minulej vlády. Je preto logické, že v súčasnom volebnom období prišli politické strany v sociálnodemokraticky, verím, najviac orientovanej vláde so zmenami, ktoré Zákonník práce upravia do rovnovážnej podoby, podoby, ktorá by navrátila práva zamestnancov. Voľby, ktoré sa uskutočnili v júni minulého roku, potvrdili spoločenskú objednávku na takúto úpravu. A verte, že sa o to určite zaslúžila aj protisociálna politika minulej vlády. Každá zmena má svoju príčinu. V Zákonníku práce je tieto príčiny potreba hľadať u sociálnych partnerov, zamestnancov a aj zamestnávateľov. V kolektívnom vyjednávaní medzi zamestnávateľmi a zamestnancami, resp. ich zástupcami bolo, je a vždy aj bude cítiť napätie. Toto napätie je determinované rozdielnosťou, teda vzájomným konfliktom ich záujmov. Zamestnávatelia, zjednodušene môžeme povedať, obhajujú záujem o vytváranie čo najvyššieho zisku, najvyššej efektivity a, samozrejme, čo najnižších nákladov. Zamestnanci, naopak, presadzujú vyššie mzdy a majú v tejto časti záujem náklady zamestnancov pravidelne zvyšovať. Našou úlohou však je ochraňovať a rozširovať mieru pracovnoprávnej ochrany a ochraňovať pracovné právo aj od extrémnych liberalizačných tendencií, ktorých, ako sme v poslednom období počuli, jeden z najnejzmyselnejších úmyslov je aj zrušiť minimálnu mzdu. Takéto a podobné opatrenia by poškodili obrovské množstvo občanov Slovenska. A je určite potrebné tomu zabrániť. Nemôžeme očakávať, že zástupcovia oboch záujmových skupín, tak zamestnávateľov, ako aj zamestnancov, dosiahnu vždy absolútny konsenzus. Čo je prijateľné pre jedných, môžeme povedať, určite nemusí byť prijateľné pre druhých. Osobne aj v tomto kontexte vnímam rokovania ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny pri presadzovaní tejto novely Zákonníka práce v tripartite ako mimoriadne úspešné. Ministerstvo svoju úlohu absolútne zvládlo a predložilo do Národnej rady Slovenskej republiky návrh novely Zákonníka práce, ktorá je úplne v intenciách programového vyhlásenia vlády. Predložený materiál vnímam najmä ako zmenu Zákonníka práce, ktorá ho vracia späť do rovnovážnej podoby, do podoby, v ktorej bude môcť plniť svoju základnú, teda ochrannú funkciu a v ktorej zagarantuje zamestnancom viac práv ako doteraz. Samozrejme, to všetko si môžeme dovoliť len pri zachovaní flexibility pracovného práva a rastu hospodárstva, čo táto novela určite napĺňa. Pri diskusii o Zákonníku práce doteraz sa povedalo veľa kritiky. Často to boli a, som presvedčený o tom, len pretrvávajú formálne heslá. Pamätáme si dokonca aj na niektoré diskusie, keď mnohí, ktorí kritizovali túto novelu, dokonca nepoznali ani jej obsah. No aj z predchádzajúcich diskusií k predchádzajúcim sociálnym zákonom mi však najúsmevnejšie vyznieva, keď niektorí kritici spochybňujú výborný, osobne si naozaj myslím, výborný výkon ministerstva práce pri hľadaní konsenzov k tomuto Zákonníku práce, najmä preto, pretože tí, ktorí takéto rokovania kritizovali, sa zaslúžili o to, že tripartitu, teda jej zákonnú podobu, v minulom volebnom období zlikvidovali. Dôležitá je, dámy a páni, ale podstata programového sporu, ktorá je určite aj medzi súčasnou koalíciou a opozíciou. A tým je obsah tejto novely. Poďme trošku k niektorým konkrétnostiam, ktoré osobne si dovolím vyzdvihnúť. Základné zmeny, o ktorých diskutujeme, môžeme, po prvé, označiť za opatrenia zamerané na ochranu zamestnancov. Po tzv. Kaníkovej liberalizácii pracovného práva je práve tento cieľ novely pre mňa absolútne legitímny a určite legitímny aj po voľbách pre súčasnú vládnu koalíciu. Vláda má, po prvé, záujem oddeliť závislú prácu a živnosti tak, aby bolo jasné, čo je jedno a čo je druhé. Živnostníkov, som presvedčený, ktorí spĺňajú podmienky podľa živnostenského zákona, sa tieto zmeny vôbec, ale vôbec nedotknú. Veď každému musí byť zrejmý rozdiel medzi závislou prácou a podnikaním, resp. živnosťou. O závislú prácu ide vtedy, ak je vykonávaná vo vzťahu k podriadenosti a nadriadenosti, pri podnikaní niečo také nie je. O závislú prácu ide vtedy, ak je vykonávaná podľa pokynov zamestnávateľa a v jeho mene. Pri živnosti koná podnikateľ, resp. živnostník v mene svojom. O závislú prácu ide vtedy, ak zamestnanec vykonáva prácu na náklady zamestnávateľa jeho výrobnými prostriedkami a na jeho zodpovednosť. O živnosť alebo podnikanie a obchodnoprávny vzťah ide, samozrejme, vtedy, ak je vykonávaná práca na vlastné náklady vlastnými výrobnými  prostriedkami a na vlastnú zodpovednosť. Rozdiel je teda zrejmý a navyše zostáva široká možnosť uplatniť formu živnosti tým, že podľa navrhovanej právnej úpravy v novele Zákonníka práce o závislú prácu musí ísť iba vtedy, ak sú naplnené všetky pojmové znaky závislej práce. A tých je šesť. Tu si však dovolím pripomenúť jednu podstatnú vec, a to že tí, ktorí pracujú v rámci vynútených živností, nemajú často z povahy obchodnoprávneho vzťahu, v akom vykonávajú túto závislú prácu, nárok na dovolenku. Nezískavajú príspevok na stravné od zamestnávateľa, pretože je to obchodnoprávny vzťah. Vzhľadom na nízke odvody v prípade nástupu do dôchodku môžu títo ľudia na to naozaj poriadne doplatiť. A v prípade úrazu alebo invalidity na to môžu doplatiť ešte viac, nehovoriac o tom, že tzv. vynútení živnostníci nemajú žiadnu istotu pri práci, pretože neexistuje, podotýkam, neexistuje akákoľvek možnosť zabrániť ich vyhodeniu, právnicky povedené, rozviazaniu obchodnoprávnej zmluvy, vypovedaniu obchodnoprávnej zmluvy. Ďalším výrazným príkladom zmeny je reťazenie pracovných pomerov. Niektorí zamestnávatelia v týchto prípadoch uzatvárajú so zamestnancami zmluvu na dobu určitú aj opakovane. Pre mňa osobne je takým vrcholom to, keď sa opakovane dojedná aj skúšobná doba. Pýtam sa: Prečo? Považujem to za hrubý nátlak na zamestnanca, ktorý je po celú túto dobu v stave právnej neistoty. Takúto možnosť opakovane uzavrieť pracovný pomer, ale najmä opakovane, podotýkam, najmä opakovane dojednať skúšobnú dobu považujem za nemorálnu. A myslím si, že ju treba výrazne obmedziť. Osobne som preto rád, že aj v tejto novele Zákonníka práce skúšobnú dobu podľa nej už nebude možné dojednať v prípade opakovane uzavretého pracovného pomeru. V novele, ktorá bola schválená v roku 2003, sa tiež znížila ochrana pracovného pomeru na kratší pracovný čas. Tí zamestnanci, ktorí majú v súčasnosti uzavretý pracovný pomer, ktorého týždenný pracovný rozsah je menej ako 20 hodín, teda menej ako polovica týždenného pracovného času, nemajú prakticky žiadnu istotu v zamestnaní. Týmto zamestnancom je možné dať výpoveď bez udania dôvodu, pričom výpovedná doba je 15 dní. Vládny návrh zákona logicky podľa môjho názoru zužuje tento rozsah, ktorého sa ustanovenia § 49 Zákonníka práce vzťahujú na čoraz menší počet takýchto pracovných pomerov, a to najmä tým, že sa znižuje časový rozsah na 15 hodín týždenne, to znamená, väčšie množstvo pracovných pomerov bude mať pracovnoprávnu ochranu v zmysle všeobecných ustanovení Zákonníka práce. Rovnako sa aj znižuje časový rozsah, teda predlžuje aj výpovedná doba. V roku 2003 sa prakticky odstránil nárok zamestnanca na odstupné. Predtým v prípade, ak zamestnanec dostal výpoveď z organizačných dôvodov, po uplynutí výpovednej doby mal nárok na odstupné vo výške dvoch alebo troch mesačných platov v závislosti od dĺžky pracovného pomeru. Výpovedná doba tak plnila ochrannú funkciu, aby sa zamestnanec mohol vyrovnať s novými skutočnosťami a nájsť si novú prácu. Pre prípad, že by sa tak nestalo, alebo z iných dôvodov bolo odstupné aj istou satisfakciou pre zamestnanca, určitým odškodným za stratu zamestnania. V spomenutom roku sa do Zákonníka práce zaviedla alternatívna možnosť, ktorá dávala zamestnancovi na výber, buď odíde ihneď s dvojmesačným odstupným, alebo bude dva mesiace za tie isté peniaze pracovať. Táto novela vracia uvedený právny stav späť. Zavádza sa kumulácia výpovednej doby a odstupného. Na to, aby bol rozviazaný pracovný pomer z organizačných dôvodov, bude musieť uplynúť výpovedná doba a zamestnancovi bude súčasne patriť nárok na odstupné. To je podľa mňa jeden z hlavných nástrojov pracovnoprávnej ochrany zamestnancov. A myslím si, že takéto ustanovenie v Zákonníku práce určite je správne. Ďalším cieľom vlády Slovenskej republiky, ktorý je z navrhovanej právnej úpravy zrejmý, je aj zlepšenie pracovných podmienok a zvýšenie bezpečnosti a ochrany života a zdravia pri práci zamestnancov. Uskutočnením tohto cieľa je zavedenie práva odborového orgánu požadovať od zamestnávateľa odstránenie nedostatkov v prevádzke a žiadať o dočasné prerušenie práce, pokiaľ nedôjde k odstráneniu hrozieb. Chcel by som zvýrazniť, dámy a páni, že tu nejde o právo odborového orgánu zastaviť prevádzku, ale o právo oznámiť a súčasne požadovať, aby inšpektorát práce, teda štátny orgán v tejto záležitosti podľa svojich kompetencií začal konať. V čase, keď vo veľkom rozsahu dochádza k haváriám v rôznych prevádzkach veľmi často s fatálnymi následkami, vláda správne podľa môjho názoru zareagovala v záujme ochrany života a zdravia občanov a zamestnancov. Verím, že v súvislosti s prijatím tejto právnej úpravy dôjde k posilneniu inšpektorátov práce, a to najprv v oblasti bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci, ale aj v oblasti kontroly dodržiavania pracovnoprávnych predpisov a najmä teda Zákonníka práce. Novela Zákonníka práce sama osebe musí mať aj vyvážený charakter. Ak som doteraz spomínal ustanovenia, ktoré rozširujú práva zamestnancov, na druhej strane je potrebné uviesť aj ustanovenia, ktoré zvyšujú zodpovednosť zamestnancov v pracovnoprávnom vzťahu. Tomu zodpovedá aj určitá sankcia pre zamestnanca vo výške jednomesačného platu, ak tento svojvoľne poruší pracovnoprávne predpisy a nezotrvá počas výpovednej doby u zamestnávateľa, čo je dosť častým problémom. Zvyšuje sa tu aj rozsah náhrady škody, ktorú zamestnanec ak spôsobí z nedbanlivosti. Okrem spomenutých cieľov, ktoré som uviedol, oceňujem aj nové právne inštitúty v pracovnom práve. Myslím tým zavedenie telepráce, dohody o pracovnej činnosti a najmä zvýšenie rozsahu dohody o vykonaní práce na 350 hodín. Tieto zmeny zvýšia flexibilitu pracovného práva a priblížia Zákonník práce k potrebám praxe. Vážené dámy a páni, na záver si dovolím konštatovať, že novela Zákonníka práce približuje naše pracovné právo k štandardnej úrovni vyspelých štátov Európskej únie. Zákonník práce by mal ochraňovať práva zamestnancov a zabezpečiť flexibilitu v rámci trhu práce. Som presvedčený, že táto novela Zákonníka práce, ktorá má navyše prirodzený sociálny rozmer, tieto obidve požiadavky spĺňa. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)