I. Štefanec, poslanec: (2007-02-08):
A dovolím si vám poskytnúť zopár dôkazov. Prvý je napríklad stanovenie minimálnej mzdy. Vláda navrhovala v poslednom prípade nejakú sumu, bolo to 7 500 Sk, zamestnávatelia inú, odborári 7 600 Sk, nakoniec vláda rozhodla bez toho, aby to bolo prerokúvané v tripartite, normálne diktátom negovala svoj jeden vlastný návrh a bez toho, že by to bolo prerokované v tripartite, pristúpila na návrh odborárov. Ďalším dôkazom bolo napríklad riadenie Sociálnej poisťovne. V tripartite je skutočne realitou, že o tomto návrhu rokovali sociálni partneri, ale nakoniec bol predložený poslaneckým návrhom na poslednej schôdzi úplne iný návrh proti vôli sociálnych partnerov. Toto je teda fungovania sociálneho dialógu? Ďalšie príklady nemusíme hľadať dlho. Napríklad zákon o Úrade pre dohľad nad zdravotnou starostlivosťou, takisto nebol v tripartite. No a považujem za absolútne škandalózne, že samotný zákon o tripartite tak, ako ho máme teraz predložený v druhom čítaní, ani tento nebol odsúhlasený sociálnymi partnermi. Dôkaz je napríklad v tom, že samotní zamestnávatelia sa obrátili na pani ministerku, aj na predsedu Národnej rady so žiadosťou, aby tento zákon vrátila do tripartity. Ja si vám dovolím zacitovať z toho, čo poslala Republiková únia zamestnávateľov a Asociácia zamestnávateľských zväzov a združení: „Tieto zmeny sú v zásadnom rozpore s dohodami sociálnych partnerov, ktoré boli výsledkom náročných rokovaní pri príprave návrhu zákona o tripartite v rámci RHSP. Na základe uvedeného si vás dovoľujeme požiadať, aby tieto úpravy návrhu zákona boli prerokované v pléne Národnej rady až po ich prerokovaní v Rade hospodárskeho a sociálneho partnerstva.“ Takže všetky reči, ktoré sme počuli o sociálnom dialógu, o tom, ako sociálni partneri súhlasili s týmto návrhom, sú klamstvom, jednoducho tento zákon nebol v tejto podobe prerokovaný. A ide predovšetkým o klauzulu, o ktorej sme hovorili už veľakrát. Ide o novelizáciu zákona o kolektívnom vyjednávaní, ktorý by mal byť cez zákon o tripartite novelizovaný. Skutočne, keď vychádzam zo základnej logiky, nedá mi nespomenúť skutočnosť, že každý človek je iný od svojho kolegu. Na svete snáď neexistujú dvaja ľudia, ktorí sú absolútne rovnakí, ktorí majú absolútne rovnaké schopnosti, ktorí sú absolútne schopní podávať rovnaký výkon za prípadne aj rovnakých podmienok. Preto mi pripadá, neviem nájsť iné slovo, boľševické až leninské dávať im zákonom rovnakú plácu za prácu, ktorá nie je rovnaká, proste každý podáva nejaký iný výkon. A my teraz v tomto zákone chceme odsúhlasiť, dámy a páni, že skutočne ľudia by mali mať rovnaké podmienky pri odmeňovaní, také, aké dohodnú, trebárs, ich bossovia alebo ľudia, ktorí ani nie sú ich šéfmi a ich nadriadenými, ale podľa tohto zákona by sa mali tieto podmienky na nich vzťahovať. No v skutočnosti k čomu to môže viesť? K tomu, že ak firma má napríklad na rok dopredu stanovený podnikateľský plán, ak napríklad kolektívna zmluva vyššieho stupňa by dohodla iné podmienky, ktoré sa vzťahujú na tú firmu, tak firma, ktorá by im nedokázala tieto podmienky dať, trebárs, rovnaké odmeňovanie, rovnaké sociálne benefity, tak jednoducho skrachuje. My sme tu už mali, je pravdou, že kedysi takéto ustanovenia platili, začiatkom 90. rokov. Sám z vlastnej skúsenosti viem, lebo som pracoval vo veľkom strojárskom podniku v tom čase, že práve aj vtedy sa prepúšťalo na základe zákona o kolektívnom vyjednávaní, lebo jednoducho zamestnávateľ nebol schopný tieto podmienky dodržať, viedlo to k prepúšťaniu ľudí. A som si absolútne istý, že keby sme prijali zákon v tomto zmysle, tak by to viedlo k väčšej nezamestnanosti, k väčšiemu prepúšťaniu, ďalej k väčším regionálnym rozdielom a k zhoršeniu konkurencieschopnosti na Slovensku. Dámy a páni, dovoľte mi, aby som sa preto pripojil k procedurálnym návrhom, ktoré tu odzneli, ktoré súvisia s tým, že navrhujem, aby body 1 a 4 spoločnej správy boli vyňaté na osobitné hlasovanie, lebo som presvedčený o ich nezmyselnosti a som presvedčený, že nie sú správne. Dovoľte mi tiež povedať pár slov o tom, že opätovne sa v tomto zákone objavuje klauzula v zmysle, že schôdze vlády by mali byť neverejné. Ako tu už bolo povedané naposledy pánom poslancom Abrhanom, takúto klauzulu sme už na poslednej schôdzi odmietli v inom zákone. No a nedá mi nespomenúť aj včerajšiu, pomerne zaujímavú debatu o pokuse obmedzení práva občanov na slobodný prístup k informáciám, ktorá sa našťastie skončila úspešne. Tento pokus považujem za tretí pokus obmedziť práva občanov a teda jasný pokus ísť nie smerom k ľuďom, ale proti ľuďom. Dovolím si vás preto požiadať, aby ste nehlasovali práve za obmedzenia práva občanov na informácie. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)