P. Hrušovský, predseda NR SR: (2003-09-23):
Otváram rozpravu k tomuto bodu programu. Chcem vás informovať, že písomne sa do rozpravy prihlásili za poslanecké kluby títo poslanci: za Komunistickú stranu Slovenska Jozef Ševc, SMK Árpád Duka-Zólyomi, Klub nezávislých poslancov Rudolf Žiak, KDH Ján Figeľ, Smer Monika Beňová a ďalej poslanci Dušan Čaplovič a Irena Belohorská. Nech sa páči, ako prvý v rozprave vystúpi pán poslanec Ševc. J. Ševc, poslanec: Vážená Národná rada, vážený pán predseda, vážený pán minister, vážení členovia vlády, vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, predpokladám, že nikto z nás nepochybuje, že návrh Zmluvy zakladajúcej Ústavu pre Európu rozhodujúcim spôsobom ovplyvní náš život a život generácií, ktoré prídu po nás, na desiatky rokov a možno celé stáročia. Preto si myslím, že musíme k nemu pristupovať maximálne zodpovedne, kompetentne, s rozmyslom a rozvahou. Po dôkladnom oboznámení sa s celým návrhom vzniká obrovské množstvo otázok o našej budúcnosti, ako aj o celom rade postulátov a formulácií v samotnom návrhu. Žiada sa nám, aby všeličo v ňom bolo formulované precíznejšie. Niektoré dôležité otázky akoby neboli dotiahnuté. Niečo podstatné zase tam nenachádzame. Sú aj také, ktoré by z hľadiska našich záujmov potrebovali novú redakciu, resp. aj celkom novú dikciu. Sme presvedčení, že aj autori si uvedomujú nedokonalosť svojho návrhu. Veď aj to, že návrhy tohto druhu nikdy neboli a nebudú v plnom rozsahu uspokojovať všetkých, že budú len možným nedokonalým kompromisom, dokonca vedia ďaleko lepšie ako my, kto a čo je príčinou pnutia, ktoré v návrhu pociťujeme. Jednou z takých otázok, o ktorej sa najčastejšie hovorí, je otázka komisárov v Európskej únii. Keď sa hlbšie zamyslíme nad článkom 25, zistíme, že podstata problému nespočíva v početnosti, resp. 13 európskych komisároch vybraných na základe systému, ale v samotnom systéme ich výberu a v ich štatúte, teda v ich poslaní. V skutočnosti európski komisári a komisári nielenže nebudú žiadnymi predstaviteľmi členských štátov, ale budú pod prísnym dohľadom, aby nežiadali ani nepreberali pri vykonávaní svojich povinností pokyny od žiadnej vlády alebo od iného orgánu. Dokonca každý členský štát určený podľa systému rotácie nebude vyberať svojho komisára. Predloží iba zoznam troch osôb, ktoré považuje za kvalifikované na európskeho komisára. Z predložených zoznamov si 13 európskych komisárov na základe ich európskej angažovanosti a zaručenej nezávislosti vyberie predseda Európskej komisie práve tak ako osoby nominované za nehlasujúcich komisárov, ktoré sa kolektívne predložia Európskemu parlamentu na schválenie hlasovaním. Keď si uvedomíme, že európskych komisárov a komisárov bude osobne vyberať predseda a európsky komisár alebo komisár bude musieť odstúpiť, ak o to požiada predseda, potom si netreba robiť žiadne ilúzie o ich rozdielnom význame pre členské krajiny a škatuľkovať ich na hlasujúcich a nehlasujúcich po roku 2009 považujeme za nešťastné. Sme v tomto prípade za princíp jedna krajina – jeden komisár, princíp rovnosti a práva veta. Je jasné, že komisári budú robiť to, čo uvidia na očiach predsedu, a to tým viac, že v 3. bode článku 26 sa nedvojzmyselne hovorí, že predseda komisie rozhoduje o jej vnútornej organizácii a zabezpečuje, aby konala konzistentne, kolektívne a na kolegiálnom základe. Hovorím o tom tak podrobne, pretože si myslíme, že ak by sme sa chceli zasadzovať o novú redakciu článku 26, tak by to bolo v tom zmysle, aby členské  štáty mali bezprostrednú  ingerenciu nielen na výber kandidátov, ale aj na výber samotných európskych komisárov a komisárov vôbec. Na zamyslenie je takmer absolútna koncentrácia právomoci a moci predsedu Európskej komisie. Ďalším ďaleko dôležitejším  problémom krásy predloženého návrhu Zmluvy zakladajúcej Ústavu pre Európu je používanie takých pojmov a väzieb, ako je: „Rozhodnutia sa prijímajú podľa možnosti, čo najotvorenejšie a čo najbližšie k občanovi a po príslušnej konzultácii.“ Mrzí nás, že z preambuly a článku 3: „Ciele únie“ sa vytratila pôvodná formulácia o solidarite. V článku 42: „Doložka o solidarite“ je zredukovaná na teroristické útoky, prírodné katastrofy a katastrofy spôsobené ľudským faktorom. Solidarita ako systém z návrhu vypadol. Slovensko musí byť realistické, samozrejme. A z tohto vyplýva, že skutočne nepresadíme všetky naše požiadavky a najmä nie také požiadavky, ktoré sú v rozpore so zakladajúcimi členmi a štátmi Európskej únie. Bolo by logické a efektívne, keby sme sa sústredili na presadenie takých kľúčových návrhov, ktoré sú bytostne dôležité pre malé členské štáty z hľadiska ich rovnoprávneho postavenia a možnosti presadzovania svojich záujmov. Slovensku pomôže viac sa zjednotiť s malými štátmi a mať svojich veľkých priateľov. Bolo by na škodu, keby sa Európa mala riadiť transatlantickými záujmami. Európa by mala zostať európskou aj v svojich bezpečnostných záujmoch. A zároveň Európa nemôže byť ponechaná na svojvôľu Bruselu a už vôbec by nemala sa dostať do rúk krátkozrakých, mocichtivých politikov a byrokratov. Súhlasíme s názorom Ministerstva zahraničných vecí Slovenskej republiky, že Európa by nemala byť superštátom. Napriek uvedenému, ako aj ďalším pripomienkam návrh zmluvy zakladajúcej Ústavu pre  Európu vypracovaný Konventom považujeme za dobrý základ rokovania medzivládnej konferencie. Treba tu na tomto mieste poďakovať aj z nášho hľadiska aj našim zástupcom v Konvente, ktorí odviedli dobrú prácu. Reálny  priestor na vylepšenie návrhu je podľa nášho názoru však minimálny. No netreba podľahnúť požiadavkám veľkých štátov, že sa už nedá nič vylepšovať, lebo sa na ničom nedá dohodnúť. Keby to bolo tak, tak tento návrh pre Slovensko nie je optimálny či dobrý. Napr. Veľká Británia už dneska prehlasuje, že nepodpíše ústavnú zmluvu Európskej únie, keď sa neodstránia  obavy z daňového systému a obrany, a že sa nevzdá práva veta v oblasti obrany, zahraničnej politiky, sociálneho zabezpečenia, daňového systému. Nemali by sme brať na ľahkú váhu i názory našich susedov, či sú to Poliaci alebo Česi. Z mnohostrannej diplomacie je známe, že spravidla to, čo sa nepresadilo v negociačnom procese na pracovnej úrovni, nemalo nádej na úspech. Okrem toho je asi pravdivé to, čo sa všeobecne tvrdí, že ide o krehký konsenzus, ku ktorému by sa malo pristupovať racionálne a obozretne. Z povedaného vyplýva, že sa treba dohodnúť iba na základných prioritách. Tie by sme mali vyselektovať podľa môjho názoru na základe dvoch kritérií, po prvé na tie, kde je reálna nádej, že budeme mať spojencov na ich presadenie, a po druhé na tie, ktoré budú mať podporu všetkých parlamentných strán a nebudú ani v najmenšom evokovať reči o starej a mladej Európe. Nie sme presvedčení, že presadzovanie zmeny preambuly v súlade s návrhom, ktorý tu koluje, je rozumné. Myslíme si tiež, že poverenie Národnej rady pre delegáciu Slovenskej republiky na medzinárodnú konferenciu v Ríme by malo byť obecné tak, aby sa vytvoril priestor na ďalšie rokovanie. Súčasne navrhujeme, aby Národná rada uložila, resp. doporučila vláde, aby ďaleko väčšiu pozornosť v mediálnej kampani venovala problematike návrhu Zmluvy zakladajúcej Ústavu pre Európu. Naše členstvo v Európskej únii, to nie sú len fondy, aj keď význam ich čerpania v žiadnom prípade nepodceňujeme. Avšak na strane druhej treba len ľutovať, že príslušné miesta nezorganizovali širokú verejnú diskusiu k predmetnej problematike. Bolo by z čoho čerpať a o čo sa oprieť. Vláda Slovenskej republiky na medzivládnych  konferenciách o návrhu ústavnej zmluvy by mala byť razantnejšia, odvážnejšia a bojovať zo všetkých síl za naše záujmy. Čas letí, nezostáva až tak veľa času ani do referenda o Ústave pre Európu, resp. o zakladajúcej ústavnej zmluve pre Európu.  KSS podporí  všetky návrhy, ktoré by boli za referendum. Dajme občanom šancu, aby rozhodli o právnych normách Európskej únie. Ďakujem.