D. Lipšic, poslanec: (2008-04-04):
Podľa § 1: „Poslanci majú účasť na príprave volebných programov Národného frontu a na ich uskutočňovaní vo svojich volebných obvodoch.“ Podľa § 2: „Vo svojich volebných obvodoch spolupracujú predovšetkým s národnými výbormi, orgánmi Národného frontu, organizáciami v ňom združenými, pracovnými kolektívmi, orgánmi samosprávy.“ Podľa § 4: „Poslanec, ktorý nezložil sľub na ustanovujúcej schôdzi alebo bol zvolený v doplňovacích voľbách,“ ktoré, samozrejme, neexistujú, „skladá sľub na schôdzi Slovenskej národnej rady.“ Podľa § 6: „Funkčné obdobie poslancov, ktorí sú členmi Predsedníctva Slovenskej národnej rady,“ ktoré, samozrejme, neexistuje, „sa končím zvolením Predsedníctva novozvolenej Slovenskej národnej rady.“ Podľa § 7 – a to je zaujímavé: „Poslanec môže byť kedykoľvek odvolaný na základe rozhodnutia svojich voličov. Postup pri odvolaní poslanca upravuje zákon Slovenskej národnej rady.“ Podľa § 9: „Mandát zanikne, keď Predsedníctvo SNR vzalo rezignáciu na vedomie.“ Podľa § 12: „Poslanci sú oprávnení najmä predkladať Slovenskej národnej rade podnety na podanie návrhu zákona Federálnemu zhromaždeniu.“ To asi tiež už nie je. „Požadovať od vedúcich ostatných štátnych orgánov a vedúcich socialistických organizácií informácie, vysvetlenia a podklady. Na základe poverenia SNR alebo jej orgánov zúčastňovať sa na spolupráci s Českou národnou radou a Federálnym zhromaždením.“ Podľa § 13: „Poslanci spolupracujú s národnými výbormi, orgánmi Národného frontu, organizáciami v ňom združenými, pracovnými kolektívmi, orgánmi samosprávy, ako aj ďalšími orgánmi a organizáciami vo volebnom obvode.“ Podľa § 14: „Sú povinní skladať voličom účty prostredníctvom petičného orgánu Národného frontu.“ A teraz prídu, samozrejme, tie najlepšie časti. „Poslanci sú povinní podľa § 15 najmä radiť sa s voličmi, orgánmi Národného frontu, organizáciami v ňom združenými, pracovnými kolektívmi a orgánmi samosprávy o návrhoch zákonov,“ ale najmä „sú povinní vysvetľovať voličom základné otázky politiky socialistického štátu.“ Pán predseda, podľa vášho názoru toto ustanovenie je platné a účinné? Inými slovami, naozaj sme my poslanci viazaní príkazom a povinnosťou vysvetľovať voličom základné otázky politiky socialistického štátu? Ja pevne verím, že 18 rokov po revolúcii takúto povinnosť poslanci nemajú. Možno majú také právo niektorí poslanci a že to možno niektorí aj robia, fajn, ale povinnosť všetci poslanci takú nemajú, ja ju určite nemám a ani ju nevykonávam. Potom sú tu ešte v § 16 oprávnenia poslancov, tiež národné výbory, Národný front, „upozorňovať vedúcich štátnych orgánov a socialistické organizácie na porušenie štátnej disciplíny“. Keby ste nám mohli vysvetliť, čo to štátna disciplína je a či naozaj takéto právo upozorňovať na jej porušenie poslanci majú a komu by ho mali adresovať? No a prichádzam k § 19 ods. 2, ktorý navrhujete zrušiť: „Poslanci sú pod ochranou ústavy a majú poslaneckú imunitu.“ To je podľa mojej mienky tiež zrušené ustanovenie tohto zákona a je zrušené zákonom najvyšším. Je zrušené článkom 78 ústavy, ktorý oveľa neskôr, teda štyri roky po prijatí tohto zákona, lebo on bol v roku 1989 prijatý, ešte pred novembrom 1989, upravil poslaneckú imunitu v ústave. Povedať, že upravil ju len tak sčasti a že tá všeobecná úprava zostala nie v ústave, ale v tomto zákone, ktorý bol zrušený následnými zákonmi, obsahovo zrušený, podľa mojej mienky je právne veľmi ťažké. Preto som prekvapený, že ste vôbec takýto návrh predložili. Sú tu ďalšie zaujímavé veci, § 23: „Okresné národné výbory v spolupráci s orgánmi Národného frontu a organizáciami v ňom združenými sú povinné zabezpečovať verejné schôdze občanov a besedy s voličmi.“ Podpísaní: V. Šalgovič, I. Knotek. Pán predseda, myslím si, že je chyba, že ste tento návrh predložili, stačilo predložiť novelu priestupkového zákona a novelu zákona o rokovacom poriadku. Návrh zákona o poslancoch podľa mňa neskoršími zákonmi bol zrušený. Inak by naozaj tieto všetky ustanovenia mali platiť a to sa mi zdá, že je trošku groteskné. Dovoľte mi ešte sa vyjadriť k samotnej imunite a k diskusii, ktorá prebieha v Národnej rade. Pán predseda, aj vo svojich vystúpeniach k imunite, už sa nebudem vracať do minulosti, ale ste taký pomerne vehementný, čo je fajn, vaši poslanci sa stále ohradzujú, keď niekto povie tvrdšie slovo, tak hneď majú faktické poznámky, ako tuná pár poslancov vidím, že to sa nepatrí, vy keď máte tvrdé slová, je to fajn, aj urážlivé, to nevadí, to nevadí. Mne to nevadí, fajn. A trošku mi to potom pripomína ako v škôlke, keď niektorí ako malé deti sem-tam, keď sa učiteľka nepozerá, štuchnú toho druhého a potom keď dostanú jednu facku, tak pribehnú žalovať, že jaj, oni ma tu bijú. Nerobte to. No tak proste keď hráte tvrdo, fajn, hrajte tvrdo, ale potom nechoďte ako malé deti žalovať, že teraz ste ma zbili vy. To je také smiešne podľa mojej mienky, to je také škôlkarské trošku. Čiže ak rozdávate údery, rozdávajte ich, ale potom ich musíte aj prijímať a nie sa sťažovať, že tie údery sú moc silné. Toľko asi k rozprave ešte včera a teším sa na právne vysvetlenie. Pán predseda, ja vás nechcem skúšať z práva. Určite nie. Ale predpokladám, že keď ste tento návrh predložili, tak ste ho konzultovali s právnikmi, konzultovali ste, či vôbec ide o právny a účinný zákon, podľa mojej mienky nie. Ak budete mať záujem, môžeme sa stretnúť, keď teraz tu nemáte právnikov. Ale naozaj predkladať novely zákonov, ktoré sú zjavne neplatné a neúčinné, lebo boli derogované neskoršími právnymi úpravami, je podľa mojej mienky právnou chybou. Toľko, pán podpredseda.