V. Mečiar, poslanec: (2003-10-23):
Celý problém nevznikol v tomto storočí, vznikol v storočí 19. a v storočí 18. Na Slovensku v podstate až do roku 1945 platilo v pozemkovej oblasti uhorské právo. Je zbytočné sa deliť na Slovákov a Maďarov, to bolo jednotné právo pre každý kus pôdy, ktorý do Uhorska patril. Na rozdiel povedzme oproti českým zemiam, kde bol tereziánsky kalendár a vysporiadali vlastníctvo k pôde ešte za Márie Terézie, tak my dneska riešime to, čo Mária Terézia urobila v časoch svojej vlády v Rakúsku a v Česku. Ale pretože tam bol režim iný a tu bol režim iný, tak dneska máme vyriešiť problém, ktorý sa toľko rokov rieši – a nevyrieši. Podstata toho problému bola, že zápis do evidencie nehnuteľností v rakúskych a českých zemiach mal konštitučný účinok, čiže kto si nezapísal zmenu vlastníctva, nebol vlastník. Ale v uhorských zemiach mal len deklaratórnu funkciu, čiže týmto zápisom sa dokazovalo, že som nadobudol vlastníctvo, ale nezakladal vlastníctvo tento zápis. Preto bol hromadne tento zákon porušovaný a rešpektovalo sa právo obyčajové, ktoré malo uznaný spôsob prevodu vlastníctva – ťapnutie do dlane. Buchol jeden, buchol druhý, vlastníctvo bolo prevedené. A obyčajom bolo konštituované ako právny stav. Prišiel rok 1918, prišli tam zákony Masaryka, ktoré sa pokúšali niečo urobiť, ale iba zmenšili rozsah držby, ale nevyriešili tento problém na Slovensku a v podstate systematicky nebol riešený nikdy. Prišiel február 1948, vlastnícke vzťahy boli nezaujímavé. Namiesto toho boli zaujímavé užívacie vzťahy pre predpisy kontingentov, a tak sa zmeny zápisov v evidencii nehnuteľností nerobili. Prišiel rok 1964, aj to, čo sa predtým ako tak udržiavalo v pozemkových vložkách, tak vložky boli zrušené, vložkári na notariátoch rozpustení a zmeny v evidencii pôdy nikto nerobil. Evidencia nehnuteľností – teda robili, ale len tie, ktoré boli urobené, spätne nevysporiadal nikto. Evidencia nehnuteľností v roku 1964 prevzala výmery pôdy, ale neprevzala doklady o vlastníctve. Preto je rozpor medzi tým, čo je n-karty stav – evidencia nehnuteľností, pozemnoknižný stav a vždycky sa stotožňujú vlastníci, stotožňujú sa výmery a pôdy, veď všade sú ešte mapové operáty z 19. storočia. Aj uvedení vlastníci z 19. storočia. Situácia na Slovensku bola komplikovaná aj v tom, že tu existovali pasienkové spoločenstvá, pozemkové nediely, komposesoráty, existovali iné druhy organizácie, kde mala celá obec, každý niečo. Od tej doby sa vymenilo 5-6 generácií a dneska spätne by sa mali postihnúť všetky zmeny, ako sa vyvíjali, a čo sa tam malo urobiť. Robili sme pokusy aj v období 1994 a 1998 a boli postavené na tom, že zámer, ktorý bol v roku 1964, že po výmere pôdy a stotožnení výbery sa urobia aj vlastníctva, tak bol prijatý zákon v roku 1995, ktorý mal tento proces urýchliť, ale neurýchlil ho, lebo základná otázka bola, koľko peňazí môžeme vyčleniť na to, aby v každej obci prebehlo nové zameranie parciel a nové určenie vlastníkov. Lenže na to sú potrebné notárske rozhodnutia, súdne rozhodnutia a tam kapacita ani geodézie, ani množstvo peňazí vyčlenených vládou nestačilo. Logicky, minister pôdohospodárstva, ktorý chce mať v rezorte pokoj, hľadá náhradný spôsob. Lenže pri tomto spôsobe, keď existujú fyzickí užívatelia pôdy a nie sú doložení vlastníci tejto pôdy, sa dostávame do situácie, že my hovoríme, že za to, že ste to 5 generácií nepreviedli a že v evidencii nehnuteľností je neporiadok niekoľko storočí, tak za toto budeme vám to odnímať teraz do pozemkového fondu. To nie je spravodlivé. Som za to, aby takáto pôda, ktorá nemá doložené tieto vzťahy, mohla byť užívaná občanmi, obcami tam, kde vlastníci nie sú. Ale dajme čas na vysporiadanie vlastníctva! A ten čas na vysporiadanie vlastníctva by mal byť dokončený tým, že by sme dokončili evidenčné vzťahy k pôde, že by sme rešpektovali napríklad nadobudnutie vlastníctva vydržaním. V Česko-Slovensku bolo 30 rokov, za socializmu bolo 10 rokov, dokazujte dneska, kto vydržal dobromyseľne, kto nie. Bez rozhodnutia súdu to nejde. Čiže vstúpime v podstate do vecí, kde práve tí bohatší mali vysporiadané, tí chudobnejší nemali. Množstvo švíkov a pozemkov zostane takýmto spôsobom nevyriešených. Riskujeme konflikt, ktorý sa z parlamentu prenesie na Ústavný súd. To nie preto, prosím, že by som mal niečo proti ministrovi alebo predkladateľom, to je preto, že musím konať pri rešpektovaní rovnakej ceny vlastníctva štátu ako vlastníctva osobného alebo súkromného, musím konať v záujme toho občana. To je jedno, skade je, z ktorého kúta Slovenska, všade je neporiadok, niekde väčší, niekde menší a niekde absolútny. Napríklad v Lučenci po 2. svetovej vojne sa stratila evidencia nehnuteľností. Vyhorela za vojny a ťažko ju bolo obnovovať. V severných okresoch Slovenska sa zmeny absolútne nezaevidovali, povedzme 150, 200 rokov. Čiže tento problém je. Je na stole, len, prosím, neriešme ho tak, že by sa to dalo vysvetľovať ako odnímanie pôdy, odnímanie užívania pôdy. Druhú vec, ktorú pán minister bude musieť bezpochyby riešiť – a vidím, že sa o to snaží, len zasa možnože v tomto smere by mal byť zase dôraznejší –, je obnovenie trhu s pôdou. Ja vás uisťujem, že pokiaľ sú obavy, že koľko z toho novonastupujúci z Európskej únie kupujúci kúpia, pri tejto evidencii nehnuteľností strašne málo. Vysporiadanie pri mojich praktických skúsenostiach – 3 roky jedna parcela. Teda uľahčime a vyriešme túto situáciu, riešme ju pozitívne a dajme si čas a dospejme k dohode o tom ako. Preto by bolo správne neunáhliť sa hlasovaním za každú cenu, nehnať zákon do tretieho čítania a do schvaľovania, keď potom bude mať ústavnú dohru a založí kopu sporov. Kapacita súdov – obmedzená, kapacita notárstiev – obmedzená, kapacita geodézie – obmedzená, a pritom nedostatočne finančne dotovaná. To sú príčiny, prečo by ten proces mal trvať ešte niekoľko rokov. V roku 1995 som si myslel, že to bude stačiť 10 rokov. Nestačí. Kroky, ktoré sa neurobili, nie sú z hľadiska času nahraditeľné, preto ak by na základe tej koncepcie zákona, čo minister hovorí dobre, však ste predpokladali, že do roku 2005 sa to vyrieši, no ale nie je vyriešený stav. Preto chce nadväzovať, logicky, v zákone niekde inde, že táto cesta nie je dobrá. Som za to, aby všetka neidentifikovateľná pôda, ktorá skončí tak, že nebude mať určenie vlastníctva, skončila buď v pozemkovom fonde, alebo vo vlastníctve obcí. Potom, keď budeme vedieť, že vlastníka nemá, ale nezakladajme tisíce sporov, kde vlastníci budú žalovať slovenský štát, v zastúpení Pozemkový fond, za to, aby sa im vlastníctvo určilo a priznalo naspäť. To nemusíme urobiť. Ale všetky tie ostatné veci majú svoju logiku, majú svoj vývoj a svoje zásady. Preto by som poprosil v tomto smere, že pomalšie budeme ďalej. Dajme nejakú lehotu, nech si ľudia do istého termínu vlastníctva vysporiadajú. Tá lehota musí byť postavená na tieto zásady. A nerušme občianske práva každého občana tohto štátu, ktoré máme chrániť a rozvíjať takisto rovnocenne so záujmami štátu. Preto by som odporúčal rokovanie o tejto veci buď prerušiť na neurčitý čas, alebo vrátiť návrh zákona vláde Slovenskej republiky, aby sa s tým ešte trochu potrápila a dala parlamentu riešenie, za ktoré by sa poslanci mohli postaviť bez rizika nových občianskoprávnych sporov a konfliktov. Oceňujem, že minister problém otvoril, nie som si celkom, alebo som si úplne istý aj z hľadiska praktiky, aj toho, že som na tom niekoľko rokov robil, že táto cesta nás k výsledku neprivedie, takisto ako nepriviedla k výsledku cesta, na ktorej sme vládu a parlament nastavovali v roku 1995. Ďakujem za vašu láskavú pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Faktické poznámky – pán poslanec Karlin. Uzatváram možnosť hlásiť sa s faktickými poznámkami. G. Karlin, poslanec: Ďakujem pekne. Ja by som chcel tiež len podporne zaujať stanovisko k vystúpeniu pána Mečiara. Ale skutočne vecne sme diskutovali aj s kolegami z SMK a netreba tu brať nejaké politikum, ale snahu riešiť veci tak, aby sa konečne našla taká podoba, ktorá bude prijateľná pre poľnohospodársku verejnosť, pre vidiek a myslím, že aj pre všetkých občanov. Moja snaha je skutočne zlepšiť, pokiaľ sa dá. A v tejto podobe, treba povedať kriticky, nie je tento zákon tak upravený, aby mohol byť prijatý k všeobecnej spokojnosti. A nemám k tomu čo viac dodať. Len o to ide, aby bolo pragmatické riešenie, ktoré prinesie skutočne to, čo od neho azda aj predkladateľ očakáva. Ďakujem. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Vyhlasujem rozpravu za skončenú. Pán minister, chcete sa k rozprave vyjadriť? Nech sa páči.