Blaha, Ľuboš, poslanec NR SR (2017-05-16):
Ďakujem pekne ešte raz. Vážené pani poslankyne, páni poslanci, dovoľte iba veľmi stručne reagovať na príhovor pána ministra zahraničných vecí pána Miroslava Lajčáka. V prvom rade by som chcel upozorniť na to, že sme prebrali tieto jeho správy tak v európskom, ako aj v zahraničnom výbore, čiže tie detaily nebudem spomínať a budem sa venovať iba veľmi stručne takým tým hlavným posolstvám, ktoré by som chcel dnes predniesť. A to prvoradé posolstvo, ktoré by malo zaznieť na pôde Národnej rady Slovenskej republiky, je poďakovanie predovšetkým Kancelárii Národnej rady Slovenskej republiky za to, ako zvládla slovenské predsedníctvo a podujatia, ktoré vôbec neboli jednoduché a ktoré pomohli Slovenskej republike aj nášmu parlamentu k tomu, aby Slovensko opäť získalo veľkú silu v rámci Európskej únie a opäť nadobylo pocit alebo nadobylo postavenie, ktoré Slovensku prináleží. Čiže z tohto hľadiska by som vyzdvihol také podujatia, ako bol COSAC. A tu by som, aj keď to nie je tradíciou v slovenskej politike, veľmi rád poďakoval nielen koaličným, ale aj opozičným poslancom a aj celému vedeniu európskeho výboru, ktoré spolupracovalo pri organizácii tohto vzácneho podujatia, kde sme hostili európske výbory zo všetkých členských štátov Európskej únie a z ďalších štátov Európy. Ďalšie konferencie, o ktorých možno bude hovoriť aj predseda zahraničného výboru, ako bola konferencia o spoločnej bezpečnostnej a zahraničnej politike. Alebo sme mali konferenciu o ekonomike podľa článku sedem, ktoré je tak isto veľmi významným príspevkom parlamentov do fungovania Európskej únie. Za to všetko patrí vďaka kancelárii a úradníkom a odborníkom v rámci slovenského parlamentu, ktorým sa v poslednom čase dostáva najmä veľa kritiky od niektorých opozičných poslancov, a bolo by dobré zdôrazniť, koľko roboty, koľko dobrej roboty vykonali počas slovenského predsedníctva. Čiže okrem toho, čo spomínal pán minister Lajčák a kde, samozrejme, patrí vďaka aj exekutíve, ministerstvu zahraničných vecí, ktoré, samozrejme, usporadúvalo viacero podujatí a reprezentovalo Slovensko na exekutívnych fórach, parlament takisto zabral a myslím si, že mu patrí za to vďaka. Som veľmi rád, že sme potvrdili aj úlohu takzvaného honest brokera, to znamená čestného sprostredkovateľa, kde Slovensko zohrávalo veľmi silnú úlohu pri zmierňovaní konfliktných záujmov v rámci jednotlivých tém. My sme otvárali témy aj v rámci COSAC-u, ktoré sú mimoriadne dôležité pre budúcnosť Európy, či už to bola téma sociálnej Európy alebo sociálnej dimenzie Európskej únie, ktorú sme predstavili aj vďaka eurokomisárke Thyssen, aj vďaka profesorovi Janovi Kellerovi z Českej republiky a ďalším vzácnym hosťom, ktorí ponúkali kritiku neoliberálneho modelu v Európskej únii, čo bolo, samozrejme, niečo, čo pre pravicové spektrum v Národnej rade nebolo možno najpríjemnejšie počúvať. Ale na druhej strane vyvolalo to veľmi zaujímavú diskusiu a opäť by som chcel poďakovať aj kolegom, že sa tejto diskusie zúčastnili. Ďalšia veľká téma, ktorá sa postupne dostáva preč zo stola Európskej únie, je téma transatlantického partnerstva, TTIP, medzi Európskou úniou a Spojenými štátmi americkými v oblasti investícií a obchodu, kde po tom, čo bol zvolený za amerického prezidenta Donald Trump, po tom, čo v Európskej únii vo viacerých štátoch došlo k obrovským masovým protestom proti tejto dohode kvôli tomu, že sú obavy, že by mohla ohroziť sociálny model Európskej únie, že by mohla ohroziť zelený model Európskej únie a že by mohla mať dosahy aj na kvalitu našich potravín, chemických výrobkov a tak ďalej, pod ťarchou všetkých týchto kritík to vyzerá tak, že táto dohoda je konečne mŕtva, na moje veľké potešenie. Ale, samozrejme, diskusia pokračuje aj v tejto oblasti, aj keď myslím si, že už skôr iba v takej formálnej rovine. Určite k tomu čiastočne prispela aj naša konferencia COSAC, kde bola našou vzácnou hosťkou pani Susan George, jedna z hlavných kritičiek TTIP z Francúzska, veľmi významná sociologička, ktorej prejav, tí, ktorí tam boli, si to dobre pamätajú, mal veľmi veľký ohlas na konferencii COSAC. No a ďalšia téma, ktorá je asi, kde sa zhodne aj ľavicové, aj pravicové spektrum Národnej rady, je téma migrácie, ktorú sme, samozrejme, otvorili. A tu by som veľmi rád nadviazal na pána ministra, ktorý hovoril o koncepte efektívnej solidarity. A ja vám poviem úprimnú skúsenosť z viacerých zahraničných fór parlamentných, medziparlamentných fór, kde sa o tomto koncepte veľmi živo rozpráva, kde sa stal akýmsi benchmarkom pre mnohé krajiny, ktoré majú realistickejší postoj v otázke migrácie. A veľmi často o ňom hovoria nielen Poliaci, Maďari alebo Česi, ale aj pobaltské krajiny a čoraz viac aj západné krajiny. Veľmi často počúvam hovoriť o koncepte efektívnej solidarity a realistickejšom postoji k migrácii aj kolegov z Francúzska, Nemecka a ďalších západných krajín. Čiže z tohto hľadiska tak isto môžme hovoriť o úspechu a bol by som veľmi rád, keby sme aj týmto spôsobom poďakovali nielen ministerstvu zahraničných vecí, ale aj ministerstvu vnútra, ktoré robí v otázke migrácie mimoriadne dobrú robotu. Nebudem iba ďakovať, budem hovoriť aj k veci, k substancii, k fundamentom zahraničnej politiky k Európskej únii, ale veľmi, veľmi stručne. Nemyslím si, že dnes je ten priestor, aby sme nejak obšírne polemizovali. Napokon, v mnohých televíznych diskusiách a v mnohých komentároch vieme tieto diskusie rozšíriť do hĺbky. Zmienil by som tri priority, ktoré ja osobne vnímam vo vzťahu k Európskej únii a ku ktorým musí Slovenská republika pristúpiť veľmi, veľmi realisticky a rozumne. Prvou takouto prioritou je oblasť, ktorú som už naznačil, oblasť sociálnej Európy. Hovorím to ako predstaviteľ ľavicovej strany, ako predstaviteľ sociálnej demokracie, ale zároveň ako človek, ktorý je veľmi, veľmi presvedčený antifašista a ktorý si všíma, že v Európskej únii, a teraz nehovorím iba o Slovensku, ale hovorím o viacerých krajinách, či už je to Francúzsko, Holandsko, ale aj škandinávske krajiny, ale aj Grécko a tak ďalej, rastie podhubie istého návratu fašistických a nacistických presvedčení v masovom meradle, čo je veľmi nebezpečné pre budúcnosť Európy, ale pre budúcnosť, by som povedal, vôbec ľudstva ako takého. Pretože prvé, čo fašisti spravia, ako to už história potvrdila viackrát, keď sa dostanú k moci, je to, že pozatvárajú svojich kritikov a všetky menšiny do koncentračných táborov, prípadne ich vyhladia. Čiže aj napriek tomu, že momentálne fašisti majú rétoriku, ktorá je o patriotizme, ktorá je relatívne, relatívne umiernená, tak akonáhle by sa dostali k moci, všetci tušíme, že by sme skončili v koncentračných táboroch. Toto je veľmi nebezpečné a Európska únia musí zabrať. Ale nestačí len kritizovať fašistov, nestačí len hovoriť, čo sú zač, musíme v prvom rade posilniť sociálny rozmer, sociálnu rovnosť a sociálnu spravodlivosť v Európskej únii, pretože tak ako dneska Európska únia funguje, žiaľ, to práve posilňuje tú frustráciu tých nižších spoločenských vrstiev alebo nižšej strednej triedy, ktorá tradične volila aj historicky práve nacistické strany. Čiže z tohto hľadiska musíme zabrať nielen preto, že je naozaj správne, aby Európa bola sociálna, ale aj preto, aby sme sa vyhli tomu osudu, ktorému Európa čelila v 30. rokoch a 40. rokoch 20. storočia, aby sme sa vyhli vojnám, aby sme sa vyhli rasovej nenávisti, aby sme sa vyhli koncentračným táborom. Preto by som veľmi chcel povzbudiť ministerstvo zahraničných vecí, ale aj ďalšie ministerstvá Slovenskej republiky, aby podporovali také projekty, ktoré sú, samozrejme, aj v národnom záujme Slovenskej republiky, ako je kohézna politika, kde sa vyrovnáva životná úroveň tých menej bohatých častí Európskej únie, tých menej bohatých regiónov s priemerom Európskej únie. A v tomto smere musíme ešte aj zabrať a ešte viac sa snažiť kritizovať tie postoje v Európskej únii, ktoré sa snažia podmieňovať kohéznu politiku a politiku solidarity v Európskej únii tým, ako sa postavíme k iným otázkam, ako napríklad migrácia a podobne. Toto sú nebezpečné hlasy, ktoré len podkopávajú kohéziu a jednotnosť Európskej únie. Ale je tu ešte projekt, ktorý je relatívne nový a ktorý by sa patrilo podporiť. Ja som veľmi rád, že ministerstvo práce ako garant tejto otázky ho podporuje, a to je Európsky pilier sociálnych práv, kde na jednej strane hovorím, že áno, presne toto Európska únia potrebuje, potrebuje sa sústrediť na sociálne otázky, ale na druhej strane hovorím, že to, s čím prišla momentálne Európska komisia, je mimoriadne málo ambiciózne, je mimoriadne vágne a asi jediné slovo, ktoré sa tam objavuje ako kľúčový termín, je termín „primerane“. To znamená všetky sociálne dávky, všetky sociálne štandardy majú byť primerané. Čiže do tohto dokumentu by sa, žiaľ, zmestila aj sociálna politika afrického štátu Burkina Faso a aj Švédska. Čiže z tohto hľadiska si myslím , že ide o málo ambiciózny dokument a Slovensko musí byť naozaj jedným z lídrov tých krajín, ktoré bude hovoriť, že chceme viac sociálnej Európy a nie menej. Rastie, rastie v Európe medzi ľuďmi a medzi nižšími sociálnymi vrstvami, ktoré zarábajú menej, ktoré nie sú také mobilné a ktoré nemajú také predpoklady na to, aby mohli cestovať po celom svete a užívať si čaro globalizácie, medzi týmito ľuďmi rastú naozaj obavy z toho, kam smeruje Európska únia a že sa stáva častokrát iba hovorcom neoliberálnej ideológie a nadnárodných korporácií. Toto musíme zastaviť a musíme pomáhať práve tým sociálnym a ekologickým hnutiam. Toto bol jeden z dôvodov, pre ktorý prišiel aj brexit, o ktorom hovoril pán minister a o ktorom diskutujeme dnes na pôde Národnej rady. Brexit je jedna z otázok, ktorá už postupne sa dostáva z tej emotívnej roviny do tej racionálnej roviny, kde musíme začať uvažovať nad tým, ako usporiadať vzťahy s Veľkou Britániou po tom, čo odíde z Európskej únie. Som veľmi rád, že vláda aj v tomto má realistické a veľmi rozumné stanovisko. To znamená, budeme sa snažiť v prvom rade obhajovať svoje národné záujmy, svojich občanov vo Veľkej Británii, ale na druhej strane nebudeme sa snažiť nijakým spôsobom zhoršovať vzťahy s Veľkou Britániou, ktorú považujeme za strategického partnera a myslím si, že za národ, ktorý je voči Slovensku mimoriadne priateľský. Druhá veľká priorita, o ktorej by som chcel aspoň v stručnosti povedať, hovoriť, je priorita migrácie, ktorú som takisto naznačil, o ktorej sme takisto hovorili a kde by som okrem toho, že by som zvýraznil koncept efektívnej solidarity, veľmi rád zdôraznil aj opäť to realistické vnímanie tejto otázky. Všetci dobre vieme, že Slovensko nie je krajina, kde by bolo málo solidarity s ľuďmi, ktorí sú chudobní, ktorí sú nešťastní a ktorí utekajú, či už pred vojnou, alebo pred chudobou, ale pravdou je, že Slovensko má zároveň veľmi veľa realistických pohľadov, veľmi veľa realizmu, to znamená, nesnažíme sa riešiť tento problém tým, že presťahujeme celú Afriku a celú Áziu do Slovenskej republiky alebo do Európskej únie, čo sú, samozrejme, absolútne nerealistické postoje, ktoré majú mnohí kolegovia v Európskej únii. Mal som skúsenosť, pred dvoma týždňami som bol v hotspote, alebo v tábore, kde sústreďujú utečencov po tom, alebo migrantov po tom, čo prídu na územie Sicílie. Išlo o hotspot Pozzallo a úprimne vám poviem, že moje znepokojenie z migračnej krízy ešte viac narástlo, nie preto, že by v tom hotspote bola situácia zlá. Talianski úradníci, talianski policajti, zdravotníci a všetci ľudia, ktorí sa starajú o migrantov, robia veľmi dobrú robotu. Problém je iný, problém je v tom, že do hotspotu Pozzallo za jeden rok príde zhruba 20-tisíc ľudí. Keď si pozrieme, akej národnosti sú títo ľudia, keď si pozrieme zloženie týchto ľudí, tak zistíme že väčšinu alebo tretinu týchto ľudí tvoria ľudia z Nigérie. To je krajina, kde nie je vojna, to je krajina, ktorá netrpí nejakým mimoriadnym stupňom chudoby, nie je tam ani diktatúra, nemajú dôvod dostať azyl v Európe. Druhú tretinu tvoria, neuveríte, ľudia z Bangladéšu. Bangladéš je krajina v Ázii, krajina veľmi, veľmi ďaleko, ktorá takisto netrpí žiadnou vojnou, netrpí žiadnou diktatúrou, a áno, je veľmi chudobná, ale opäť, títo ľudia nesplnia nikdy podmienky na to, aby získali azyl v Európskej únii alebo v Taliansku. A potom tam máme ďalšie rôzne krajiny, väčšinou krajiny, ktoré sú zase na africké pomery relatívne vyspelé. Pobrežie Slonoviny, Guinea, Gambia, krajiny, kde nie je vojna, kde nie je diktatúra, opäť sa dostávame do situácie, že z tých 20-tisícov ľudí, ktorí prichádzajú do hotspotu Pozzallo, dostane azyl veľmi, veľmi malá časť. A toto je vážny problém, pretože je úplne očividné, že títo ľudia prichádzajú do Európskej únie len vďaka tomu, že Líbya je momentálne rozmlátená aj vďaka príspevku západných krajín, ale toto teraz nechcem rozoberať, a Líbya teraz umožňuje prechod mnohým ekonomickým migrantom, aby skúšali šťastie v Európe. Z pohľadu migrantov je to, samozrejme, pochopiteľné. No tak som chudobný človek v Bangladéši, mám jedinú šancu, ako si zarobiť aspoň za niekoľko mesiacov v Európe a vrátiť sa domov a svoju rodinu živiť v dôstojnejších pomeroch, no samozrejme. Ale otázka je, ako sa k tomu postaví Európa. Pokiaľ bude pokračovať tento proces a budú sem prúdiť ekonomickí migranti, tak, samozrejme, to rozvráti európsku spoločnosť, bude to podporovať rast fašizmu a neonacizmu v Európskej únii a bude to navyše podporovať aj isté kultúrne a náboženské pnutie. Čiže z tohto hľadiska, ak nehovoríme o sociálnych a ekonomických dopadoch, z tohto hľadiska Európa musí mať realistický postoj, ale, samozrejme, to neznamená, že máme vytvoriť pevnosť Európa. To, samozrejme, neznamená, že musíme vytvoriť múr, ktorý zastaví týchto ľudí, alebo že tým ľuďom budeme nejakým spôsobom ubližovať. Naopak, treba im pomáhať tam, kde žijú. To znamená, práve v krajinách, ako je Bangladéš, v krajinách, ako je Nigéria, Ghana, Pobrežie Slonoviny, ale najmä v tých najchudobnejších krajinách v Afrike, medzi ktoré patria Kongo, Sudán, Etiópia, Eritrea a tak ďalej. Všimnime si, všimnime si, že spomedzi utečencov alebo migrantov, ktorí prichádzajú do Európy, tvoria ľudia z týchto najchudobnejších krajín, tí najchudobnejší ľudia veľmi malé percento. Z Konga som našiel jediného, jediného za posledné tri roky, ktorý prišiel do hotspotu Pozzallo. Tá situácia je veľmi podobná v ďalších sicílskych hotspotoch, v ďalších utečeneckých táboroch, takže tento problém je do veľkej miery ekonomický, je do veľkej miery sociálny, ale nie, nie je humanitárny v tom zmysle, že by sme zachraňovali obete vojnových zločinov. Čiže z tohto hľadiska treba byť veľmi opatrný. A v tejto chvíli by som rád ocenil aj ministerstvo zahraničných vecí, pána ministra Lajčáka osobne, že vysiela signály, že treba spolupracovať s Africkou úniou, že treba spolupracovať s Afrikou a že treba oveľa viacej podporovať rozvojovú pomoc, pretože pokiaľ nebude viac sociálnej rovnosti a sociálnej spravodlivosti v globálnom meradle, tak problém migrácie nevyriešime. Posledná otázka, o ktorej chcem hovoriť, ako som avizoval, nebudem hovoriť dlho, je otázka vo vzťahu k zahraničnej politike Európskej únie, ktorá je predovšetkým témou pre ministerstvo zahraničných vecí, a vypichnem jednu vec, na ktorú pravidelne upozorňujem, a to je nárast rusofóbie, ktorú veľmi vážne kritizujem. Na tom sa, samozrejme, nemusíme zhodnúť so všetkými kolegami z opozície, ja viem, že na túto tému máme viacero polemík, ale, prosím, tému hybridnej vojny nezamieňajme za zámienku, aby sme mohli si kopnúť do Rusov. Toto je naozaj niečo, čo by som chcel, pred čím by som chcel varovať každého, kto sa venuje téme hybridnej vojny, a nesledujem to iba na Slovensku, sledujem to aj v zahraničí. Boli sme nedávno na fóre parlamentnom, konferencii o spoločnej bezpečnostnej zahraničnej politike, kde viacero politikov z viacerých krajín zneužíva tému hybridnej vojny na to, aby čokoľvek, čo je proruské, akýkoľvek legitímny názor, ktorý hovorí o kritike Spojených štátov amerických alebo iných západných mocností, považuje za prejav rusofóbie, za prejav extrémizmu, za prejav nebodaj euroskepsy, fašizmu alebo nejakého spochybňovania európskeho projektu. Toto je cesta do pekla. My musíme, samozrejme, bojovať proti všetkým dezinformáciám, musíme bojovať proti všetkým zjavným výmyslom, ale pozor, aby sa do tejto skupiny informácií nedostávali aj úplne legitímne názory, ktoré majú možno iné pozadie ako nejaká veľmi, veľmi odhodlaná obhajoba Spojených štátov amerických. Navyše, navyše keď vieme, že na čele Spojených štátov amerických momentálne stojí prezident, ktorý podľa všetkých politologických interpretácií jednoducho patrí do krajnej pravice, a myslím si, že málokto aj z kolegov z opozície chce obhajovať krajnú pravicu. K zahraničnej politike ešte jedna otázka, ktorá je skôr možno marginálna, ale takisto bola veľmi veľkým úspechom slovenského predsedníctva. Slovenské predsedníctvo sa zaslúžilo aj o to, že po dlhom čase sa podarilo v Európskej únii dohodnúť, sa podarila uzavrieť dohoda medzi Európskou úniou a Kubou o spolupráci. Táto dohoda je ctená tak zo strany Európskej komisie, ako aj zo strany vlády Kuby. V tejto fáze je táto dohoda na pôde Európskeho parlamentu a je vo veľmi vážnom ohrození kvôli, by som povedal, veľmi ideologickej politike jednej konkrétnej parlamentnej frakcie, parlamentnej frakcie EPP. Páni kolegovia, ktorí patria do tejto frakcie, by možno mohli hovoriť so svojimi kolegami, aby naozaj kvôli ideologickým dôvodom neničili zahraničnú politiku Európskej únie. A toto je záujem nielen Európskej komisie, ktorá súhlasila s touto dohodou a ktorá ju vyjednala, nielen záujem Rady Európskej únie, kde členské štáty súhlasili s touto dohodou, a nielen záujem viacerých členských národných parlamentov, ktoré takisto s touto dohodou súhlasia, je to naozaj záujem aj Európskej únie, aj Kuby. Nemôžeme sa neustále nenávidieť, musíme začať spolupracovať a myslím si, že nejaký taký zúrivý antikubánsky postoj môže veľmi vážne poškodiť nielen Kubu, ale aj Európu. Čiže z tohto hľadiska, najmä kolegovia z frakcií EPP, ale aj z frakcie ECR a z liberálnej frakcie by mali možno prehovoriť so svojimi kolegami, aby aj napriek tomu, že možno majú na niektoré veci iný názor, aby vniesli zase trošku realizmu do zahraničnej politiky Európskej únie. Nenávisť naozaj nikam nevedie. Slovenská zahraničná politika, to bude jedna z posledných poznámok, je nastavená tak, že je orientovaná na všetky svetové strany, čo veľmi vážne oceňujem. Veľmi vážne oceňujem, že chceme vnímať aj krajiny na východ od slovenských hraníc ako priateľské krajiny, vrátane Ruskej federácie, vrátane Číny, vrátane ďalších krajín, ktoré si mimoriadne vážim, ktoré mimoriadne rešpektujem, podobne ako mimoriadne rešpektujem a vážim si aj našich západných partnerov z Európskej únie, kde moja inšpirácia vždy bola v krajinách, ako je Švédsko, ako je Dánsko, ako sú krajiny, ktoré majú veľmi silné, výrazné sociálne štáty a veľmi sociálne spravodlivé spoločnosti, a na druhej strane vážim si aj kultúru Ruska, Číny a ďalších krajín, ktoré častokrát aj v slovenských médiách dostávajú naozaj zabrať z hľadiska kritiky a z hľadiska jednostrannosti, čo nepovažujem za férové. A hlavne v prípade Číny, najmä posledné udalosti alebo posledná situácia, keď s prezidentom Slovenskej republiky bolo spochybnené, a verím tomu, že, a som rád, že ministerstvo zahraničných vecí okamžite reagovalo, spochybnené jedno zo základných kréd slovenskej zahraničnej politiky vo vzťahu k Číne, a to je rešpektovanie jednotnej Číny, rešpektovanie toho, že sa nebudeme stretávať s ľuďmi, ktorí sú v Číne vnímaní ako tí, ktorí chcú rozbiť jednotu Číny. A to znamená, z tohto hľadiska verím tomu, že sa už nebude opakovať, že by najvyšší ústavný činiteľ išiel absolútne proti línii zahraničnej politiky Slovenskej republiky a ubližoval tým nielen Číne, nielen Slovensku, ale aj slovenským občanom, pretože to má svoje ekonomické a politické dopady, ktoré sú veľmi, veľmi nebezpečné, a takéto niečo si nedovolili ani prezidenti, ani štátnici vo Francúzsku, v Nemecku a ďalších krajinách a Slovensko naozaj týmto môže vážne trpieť. Vo štvrtok budú na pôde Národnej rady kolegovia z Číny, priamo z Tibetu, aby ponúkli inú interpretáciu práve tohto regiónu, dejín tohto regiónu, ktorá v slovenských médiách a v slovenskej politike málokedy zaznieva. Je dobré, aby ste došli aj vy, vážení páni kolegovia, ktorí majú o túto otázku záujem a nechcú získavať svoje informácie iba z filmov Sedem rokov v Tibete a podobne. Ďakujem veľmi pekne za pozornosť. Ešte raz vďaka pánovi ministrovi, verím tomu, že budeme mať príjemnú diskusiu, ktorá bude vo vecnej a priateľskej rovine. Ďakujem pekne.