D. Gabániová, poslankyňa: (2008-11-04):
SMK je čítankovým príkladom strany, ktorá na svoje prežitie potrebuje takéto aktivity. Je to strana, ktorá je svojím charakterom „zbernej strany“ hodnotovo neuchopiteľná. Jej voliči majú ľavicovú, liberálnu aj konzervatívnu orientáciu, a teda logicky by mali voliť ľavicové, liberálne alebo konzervatívne strany. Nevolia, pretože lídrom SMK sa podarilo vsugerovať svojim voličom (občanom Slovenskej republiky maďarskej národnosti) pocit ohrozenia ich identity. Súčasťou dlhodobej politiky SMK je vytvorenie kultúrneho a jazykového geta pre svoju menšinu. Treba si uvedomiť, že slovenskí občania maďarskej národnosti majú úplne uzavretý vzdelávací cyklus. Majú širokú sieť materských, základných a stredných škôl s vyučovaním v maďarskom jazyku. So štátnou podporou vychádza množstvo periodík v maďarskom jazyku, majú politický denník. Kultúrne aktivity tejto národnostnej menšiny sú saturované zo štátneho rozpočtu. Skúsme si teda namodelovať, ako vyzerá život občana maďarskej menšiny na Slovensku. Od materskej školy až po univerzitu chodí do slovenskej školy s vyučovaním všetkých predmetov v maďarskom jazyku, kde sa štátny jazyk (slovenský) učí len ako cudzí – v rozsahu štyroch hodín týždenne a navyše veľmi nekvalitne. Pochopiteľne, doma a aj vo svojom okolí sa komunikuje len po maďarsky. Od zavedenia Schengenu môže každý občan kdekoľvek a kedykoľvek prekročiť hranice s Maďarskom a v horizonte 10 rokov budeme mať v celom stredoeurópskom priestore rovnakú menu. Už dnes sa každý môže slobodne rozhodnúť, či študuje na Slovensku alebo v Maďarsku. Od vstupu do Európskej únie majú všetci občania Európskej únie pri štúdiu či v zamestnaní rovnaké podmienky (okrem Rakúska a Nemecka, kde ešte stále platí 7-ročné prechodné obdobie). Občania Slovenskej republiky maďarskej národnosti (minimálne v oblasti kultúry a školstva) nemôžu pociťovať ani najmenšie ohrozenie svojich práv. No a tak vzniká problém. Na to, aby mala SMK opodstatnenie, musí nejaké ohrozenie vytvoriť. Prvou podmienkou na to, aby sa to podarilo, je nedopustiť, aby sa Maďari naučili dobre po slovensky. Ak by sa tak stalo, že by všeobecne platilo, že občania maďarskej národnosti slušne ovládajú slovenský jazyk, značne by sa im zmenili možnosti uplatnenia. Mnohí z nich by sa mohli presťahovať aj mimo zmiešaných území, mohli by si nájsť zaujímavé a dobre platené miesto, napríklad v hlavnom meste, mohli by si nájsť partnerov inej národnosti, ale predovšetkým by mohli prehliadnuť absurdnosť a nezmyselnosť existencie etnickej strany. Ak by sa takáto emancipácia Maďarov udiala vo väčšom meradle, mohlo by to vážne ohroziť existenciu strany, akou je Strana maďarskej koalície. Čoraz viac jej voličov aj tak už pochopilo, že jediným skutočným motívom existencie Strany maďarskej koalície je participácia na moci, pričom je jedno, či ide o moc na úrovni centrálnej, regionálnej alebo lokálnej. Celá národná rétorika je v skutočnosti len prázdna floskula. Aby nedošlo k oslabeniu pozície strany aj vďaka menšinovej tlači, politici vytvárajú klamlivý dojem, že menšina je ohrozená, že vláda Slovenskej republiky sa pokúša oklieštiť jej práva, ba dokonca pripraviť podmienky na jej asimiláciu a iba menšinoví politici sú garantom ich práv na Slovensku. Politici Strany maďarskej koalície svojim voličom neustále klamú o ich postavení a vďaka tomu, že títo voliči nie sú zvyknutí získavať informácie aj z iných ako maďarských zdrojov, dlhodobé klamstvo sa zatiaľ menšinovým politikom vždy prepieklo. Pri pohľade zvonku sa ich postavenie podobá postaveniu rukojemníkov. Aby sme si priblížili „nebezpečenstvá“ slovenského útlaku, skúsme si pripomenúť príčiny slovensko-maďarských konfliktov za posledných 20 rokov. Prvý bol boj o jazykový zákon na jeseň roku 1990. Jeho cieľom bolo len to, aby každý občan Slovenskej republiky mohol použiť pri kontakte s úradmi slovenský (vtedy podľa dikcie zákona úradný) jazyk. V oblastiach, v ktorých žije viac ako 20 % príslušníkov národnostnej menšiny, bolo prípustné v úradnom styku používať aj jazyk národnostnej menšiny. Spor bol len o tom, že či každý štátny úradník musí alebo nemusí ovládať úradný jazyk. Podľa niektorých maďarsky hovoriacich extrémistických politikov – nemusí ovládať štátny jazyk, úradný. Potom nasledoval spor o označenie obcí a z neznámych dôvodov bol princíp 20 % zase mimoriadne vhodný, aby sa počet obcí na tzv. národnostne zmiešanom území významne zvýšil, ich potenciálnych... – nebudem ďalej upresňovať. Step by step, ako hovoria anglofónni spolueuroobčania, krok za krokom: dvojjazyčné vysvedčenia, alternatívne bilingválne školy vyvolali „pozdvížení“, vyšší normatív na žiaka, ktorý navštevuje školu s vyučovacím jazykom národnostnej menšiny, boj o maďarskú fakultu, neskôr univerzitu, územnoprávne členenie. Po voľbách značne vyostrila slovensko-maďarské vzťahy kauza Hedvigy M., teraz je to členstvo poslancov Národnej rady Slovenskej republiky v podvýbore parlamentu inej krajiny, podvýboru s archaickým názvom a atavistickým zameraním. Aj najhorúcejšia kauza nedávnych dní je banálna. Vydavateľstvo Orbis Pictus vo svojej vlastivede pre slovenských žiakov maďarskej národnosti si dovolilo napísať, že hlavným mestom Slovenska je Bratislava a nie Pozsony. Maďarská transkripcia slovenských miest bola síce v knihe uvedená tiež, no nie priamo v texte, ale vo vysvetlivkách. Len človek s nesmierne vyvinutou psychopatiou by niečo také mohol pokladať za ohrozenie práv národnostnej menšiny. Ako sme si však mohli zvyknúť, v politike niekedy nemožno očakávať, že prím budú hrať racionálne argumenty. Aj futbalové výtržníctvo sa hodí spolitizovať. Viete, niekedy mám dojem, že na túto realitu platí jedna detská riekanka. Ako keby títo zacielení politici sa držali nasledovného hesla: „My sme malí vojaci, šable, flinty máme, nikoho sa nebojíme, vrabce rýchlo rozprášime, a kto sa nás nebojí, tomu pokoj dáme.“ Je nutná kotlina? A načo? Komu? Tak teda kto sa zaručí udržať status quo? Len vláda alebo aj slovenskí poslanci zo Strany maďarskej koalície? Ako ďalej v slovensko-maďarských vzťahoch? Jednou z dlho diskutovaných koncepcií je reciprocita, tá je však už vo svojej podstate nemožná, pretože v Maďarsku sa dokonale podarilo zdecimovať tam žijúce menšiny dávno pred vstupom do Európskej únie. Je však najvyšší čas prestať vo vzťahu k strane SMK a vláde Maďarskej republiky vystupovať defenzívne. Len máloktorý štát na svete garantuje svojim menšinám také rozsiahle práva a len máloktorý štát za to dostáva toľko kritiky ako my. Už skutočne nemá význam dokazovať, aké astronomické prostriedky idú na menšinovú politiku. Poďme však k riešeniu. Za absolútnu prioritu našej menšinovej politiky považujem nutnosť zaviesť v závislosti na dobrovoľnom rozhodnutí rodičov projekt bilingválnych alternatívnych škôl pre národnostné menšiny na Slovensku. Ich princíp je rovnaký ako pri akýchkoľvek iných bilingválnych školách, len s tou výnimkou, že by odpadol jeden rok, v ktorom sa žiaci učia výhradne cudzí jazyk. Tento nerealizovaný projekt z minulých čias je dobrým návodom, ako dostať občanov národnostných menšín, nielen maďarskej, ale aj rómskej menšiny, z pozície rukojemníkov politikov, ktorí sa pasujú za jediných obhajcov ich práv. Je to jediný reálny projekt, po ktorého zrealizovaní by boli občania národnostných menšín schopní plynulo komunikovať po slovensky. Neuveriteľne by vzrástli ich možnosti sebarealizácie a pozície na trhu práce. To by im umožnilo dostať sa z vlastnej kultúrnej, jazykovej, národnostnej aj teritoriálnej izolácie. Ďakujem.