M. Číž, poslanec: (2003-09-10):
Takže dovoľte mi, aby som vám oznámil, že predseda Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre verejnú správu ma určil za spravodajcu k vládnemu návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) v znení zákona č. 215/2002 Z. z. (tlač 322). V súlade s § 73 ods. 1 o rokovacom poriadku podávam v prvom čítaní spravodajskú informáciu o predmetnom návrhu zákona. Konštatujem predovšetkým, že uvedený návrh spĺňa z formálnoprávnej stránky všetky náležitosti uvedené v § 67 a 68 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov, ako i náležitosti určené v legislatívnych pravidlách. Zo znenia návrhu zákona je zrejmý účel navrhovanej úpravy a všeobecná časť dôvodovej správy obsahuje všetky nevyhnutné informácie, ktoré predkladajú príslušné predpisy, predovšetkým o súlade návrhu zákona s ústavou, o súvislostiach s inými zákonmi a medzinárodnými zmluvami, o zhodnotení súčasného stavu, o dôvode potreby novej právnej úpravy, o hospodárskom a finančnom dosahu na štátny rozpočet, o finančnom dosahu na rozpočet obcí. A osobitná časť dôvodovej správy obsahuje odôvodnenie jednotlivých ustanovení. Rovnako predložený návrh obsahuje aj doložku zlučiteľnosti s právom Európskej únie, z ktorej vyplýva, že v práve Európskej únie problematika návrhu zákona nie je upravená. Návrh sa nedotýka prioritných oblastí v uvedených v čl. 70 Európskej dohody o pridružení a v čl. 81 upravujúcom oblasť životného prostredia. Problematika vládneho návrhu zákona nie je ani prioritou podľa Partnerstva pre vstup. Vychádzajúc z oprávnení, ktoré pre mňa ako spravodajcu vyplývajú z § 73 zákona o rokovacom poriadku, odporúčam, aby sa Národná rada Slovenskej republiky uzniesla v zmysle § 73 ods. 3 písm. c) rokovacieho poriadku na tom, že uvedený vládny návrh zákona prerokuje v druhom čítaní. V súlade s rozhodnutím predsedu Národnej rady Slovenskej republiky z 13. augusta 2003 č. 321 a rovnako aj podľa § 71 zákona o rokovacom poriadku Národnej rady navrhujem, aby vládny návrh zákona prerokovali tieto výbory: ústavnoprávny výbor, výbor pre pôdohospodárstvo, výbor pre verejnú správu, výbor pre sociálne veci a bývanie, výbor pre zdravotníctvo, výbor pre vzdelanie, vedu, šport a mládež, kultúru a médiá a Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre životné prostredie, rovnako – ešte dovoľte dodať – aj Výbor Národnej rady pre ľudské práva, národnosti a postavenie žien. Za gestorský výbor navrhujem Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre verejnú správu. Rovnako odporúčam, aby výbory predmetný vládny návrh zákona prerokovali v lehote do 30 dní a gestorský výbor do 31 od jeho prerokovania v prvom čítaní na schôdzi Národnej rady Slovenskej republiky. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Prosím, zaujmite miesto určené pre spravodajcov. Otváram všeobecnú rozpravu. Písomne sa do rozpravy neprihlásil žiaden poslanec. Otváram možnosť hlásiť sa ústne. Uzatváram možnosť hlásiť sa ústne do rozpravy. Pán poslanec Drgonec, nech sa páči, máte slovo. J. Drgonec, poslanec: Ďakujem za slovo. Dámy a páni, prichádzam sa vyjadriť k návrhu zákona v tomto prípade trochu širšie a voľnejšie než k samému predloženému návrhu zákona, lebo v najmenšom nechcem spochybňovať text, ktorý predložilo ministerstvo vnútra. Okrem iného sa návrh vysporadúva s mnohými reziduami, formálnymi reziduami minulosti, pretože správny poriadok má také úžasné formulácie, ako zmienky o národnom výbore alebo o národných výboroch, dokonca o československej federácii alebo Československej socialistickej republike. Je to teda o mnohých veciach, ktoré de facto patria do minulosti, napriek tomu sú súčasťou právneho poriadku. Ale socializmus je v správnom poriadku zakorenený aj inak než iba v slovách. A to je práve tá záležitosť, na ktorú chcem upriamiť pozornosť tak Národnej rady, ako aj predkladateľa návrhu zákona, lebo som presvedčený, že novelizácia správneho poriadku nemôže ustrnúť predloženým návrhom. Problém správneho konania, správneho poriadku, je problém rozhodovania o väčšine práv a povinností v činnosti orgánov výkonnej moci, či už ide o štátnu správu alebo o územnú samosprávu. Správne konanie je organizované takým spôsobom, že podľa platného zákona a podľa úpravy, ktorá zostane zachovaná, sa de facto štyrikrát na tom istom mieste bude môcť rozhodovať o jednej veci. Tá možnosť tu existuje od roku 1967, zdôrazňujem, že správny poriadok je postavený na predstavách socialistickej spoločnosti a tú do dnešného dňa vlastne nepodráža. Na rozdiel od súdov, kde je možné konanie o mimoriadnych opravných prostriedkoch na inom stupni súdnej moci v správe alebo v konaní správnom, sa štyrikrát môže rozhodovať na tom istom orgáne, dokonca prípadne u tej istej osoby. Myslím si, že toto je dokonalý základ pre tak často zmieňovaný jav, akým je korupcia, pretože ak ten istý úradník má možnosť raz rozhodnúť a potom trikrát zmeniť svoje rozhodnutie, má aj obrovskú príležitosť nechať sa kúpiť za to, aby rozhodol tak a potom opačne. To je prvý moment. Druhý moment, ktorý má znamenať kvalitatívnu zmenu po novembri 1989, to je súdne preskúmavanie rozhodnutí orgánov správy. U nás trvá v rámci tohto štvorstupňového alebo štvorfázového vracania sa na ten istý orgán, príliš dlho to trvá, kým sa vec dostane alebo kým sa môže dostať na súd a kým súd rozhodnutie správneho orgánu preskúmava. V nadväznosti na to existuje ešte výkon rozhodnutia, ktoré môže robiť orgán správy tri roky. Potom môže vec postúpiť ďalej na súd. Čiže keď sa celá tá procedúra premení na roky a tie roky sa porovnajú s poznatkami, ktoré má ekonómia pre trhovú ekonomiku, kde sa tvrdí, že bežný, drobný alebo stredný podnik môže riadne fungovať 5-6 rokov, tak sa dostávame do situácie, keď väčšina drobných podnikateľov a stredných podnikateľov sa počas svojej faktickej ekonomickej existencie nemôže dostať či už k rozhodnutiu v svoj prospech, ak je účastníkom takého konania, alebo nie je možné ju vlastne v súlade s platným právnym poriadkom donútiť k tomu, aby splnila svoju povinnosť. Jednoducho takéto subjekty zaniknú skôr, než sa dostanú do fázy vymoženého práva. Toto je vlastne základný problém správneho konania. A chcem teda upozorniť na tú skutočnosť, že okrem tohto návrhu zákona, ktorý je nesporne dobrý a dôležitý, je úplne nevyhnutné, aby ministerstvo vnútra ešte pracovalo ďalej na zjednodušení správneho konania a na skrátení toho času, ktorý sa konzumuje skôr, než sa veci zo správneho konania dostanú na súdy. Je to otázka, na ktorú potom nadväzuje reorganizácia súdnictva, o ktorej sa uvažuje, a je to otázka vytvárania správnych súdov. Len, pán minister, prosím vás, hovorím o tom predovšetkým preto, že väčšinou úradníci nemajú snahu zásadne meniť veci, ktoré zmeniť môžu alebo nemusia. A preto si myslím, že je dôležité, aby z parlamentu zaznel takýto impulz, lebo mám trochu pochybnosti, či sa úradníci priznajú k tomu, že v správnom konaní sú skryté netušené možnosti na reformu a reorganizáciu. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Vyhlasujem všeobecnú rozpravu k tomuto bodu programu za skončenú. Pán minister Palko, chcete sa vyjadriť k rozprave? Ďakujem pekne. Pán spravodajca, chcete sa vyjadriť k rozprave? Nech sa páči.