V. Palko, poslanec: (2008-09-16):
Pán predseda Paška povedal, že nebude sa snažiť o vytvorenie takéhoto konsenzu, z čoho som usúdil, že nie je tu nejaký záujem väčšiny v parlamente, aby bolo nejaké vyhlásenie prijaté, čiže asi nebude prijaté žiadne vyhlásenie, a tým pádom iba tak nezáväzne diskutujeme, ale to sa môže zísť aj do budúcnosti. Pán poslanec Kubovič prečítal alternatívne vyhlásenie. Zdá sa, že v dvoch bodoch sa jasne zhodujeme. Zhodujeme sa v tom, že všetci podporujeme územnú celistvosť Gruzínska. A ďalej sa zhodujeme aj na tom podstatnom zo šesťbodového plánu Nicolasa Sarkozyho, to podstatné je, že obidve strany konfliktu i vojenské jednotky by sa mali stiahnuť do pozícií  spred začiatku toho konfliktu. Na tom sa zhodneme. Tak to je správne. Nesúhlas alebo nejaká disonancia vyplýva v dvoch ďalších bodoch. Už tu zaznela nejaká paralela z rokov 1968 so sovietskou okupáciou Československa a tak ďalej, ktorá sa tuná ponúka, že vlastne teraz Rusi robia to isté Gruzíncom, ako to robili nám pred 40 rokmi, ale mne napadá teda iná paralela. Viete v tom roku 1968 a po ňom to, čo nasledovalo, tá normalizácia, taká tá pretvárka, že teda ľudia sa tvárili, že to nie je okupácia, že to je internacionálna pomoc. Každý vedel, že to bola okupácia, ale ľudia sa tvárili, že je to niečo iné. Ja by som bol nerád, keby sme sa tuná tvárili, že došlo iba k zásahu ruských vojsk. Čiže naozaj tomu predchádzala nejaká veľká vojenská operácia, predchádzalo tomu nejaké delostrelecké bombardovanie miest s civilným obyvateľstvom a robili to Gruzínci. Čiže toto by som bol nerád, keby toto nejakým spôsobom nám padalo na tú nejakú žltú škvrnu v našich očiach. No však aj toto sa stalo a to treba pomenovať. Netreba hodiť celú vinu na Gruzíncov, ale toto treba pomenovať ich zodpovednosť. Boli to jednoznačne Gruzínci, ktorí z low intensity conflict, z takého konfliktu nízkej intenzity urobili vojnu. To je proste fakt. To sme videli pred našimi očami. A čiže tomuto sa netreba vyhýbať bez toho, že by sme jednoznačne určili vinníka a z tohto vyplýva jedna vec, ako správne poukázal pán poslanec Zala, tak dosť podstatnou zložkou návrhu vyhlásenia, ktoré som dal s kolegom Minárikom, je to, že či toto nie je okamih, aby sme postavili istý otáznik. Istý otáznik na to, či toto Gruzínsko a s takouto vládou, ktorá takto vystupuje, či má dostať akože nami podpísaný bianko šek na členstvo v NATO. Toto je tá otvorená otázka. A v širšom kontexte je tu dosť významná otázka, ktorú si musíme postaviť, ale aj odpoveď, či naozaj niet slobody pre krajiny, ako je Gruzínsko a Ukrajina mimo NATO. A keď si odpovieme, že jedine NATO, tá sloboda, ich sloboda je jedno a to isté, či to proste nebude plodiť prekvapujúce napätie a konflikty lokálne, v ktorých NATO bude prehrávať a bude sa čudovať, ako sa teraz čudujeme. Viete, tie vyhlásenia prezidenta Saakašviliho, keď bol vyprášený z Južného Osetska po tom, čo rozpútal ako nezodpovedný konflikt, povedal, že Rusko vyhlásilo vojnu Spojeným štátom touto cestou. Ja sa pýtam. Toto sú výroky zodpovedného politika? A pýtam sa, či sme pripravení v tejto chvíli vyjadriť, že naši vojaci pôjdu v prípade potreby bojovať za Kaukaz, trebárs za záujmy krajiny s takouto vládou? Pýtam sa. Táto otázka je veľmi legitímna a my sme nedali na ňu definitívnu odpoveď, ani nechceme. To vyhlásenie, kde hovoríme, že podmienky pre rozšírenie NATO do Zakaukazska zatiaľ nie sú splnené. Tento bod vyhlásenia ponecháva otvorené dvere, ale stavia si otáznik, ktorý si postaviť jednoducho treba. Pán poslanec Berényi povedal, že Rusko je agresor, myslím si, že ak sa nebude ponáhľať z Gruzínska von, tak je naozaj na najlepšej ceste tým agresorom sa stať, ale príliš sa ponáhľať s takýmto nálepkovaním je tiež trošku nebezpečné, lebo je to 130- alebo 140-miliónová krajina po zuby ozbrojená atómovými zbraňami, proste je to veľmoc a bude sa správať ako veľmoc. Bude sa správať ako veľmoc. Trošku si pozametalo okolo svojich hraníc a dostalo takú nahrávku, tam ste povedali, že Rusko si želalo tento konflikt. Tak ja sa pýtam, ten gruzínsky prezident je ruský agent? Však ten im neuveriteľne nahral. Neuveriteľne im nahral. No, pozametalo si okolo svojich hraníc. Viete, to je tak. Inokedy na iných miestach Európy žiadame veľmoci, aby zametali ďaleko, ďaleko od svojich hraníc, ako to bolo v prípade Kosova, že. A tam nehovoríme, že Američania boli agresori. Čiže stále treba, myslím, porovnávať. Ja si myslím, že politika vydávania ruských pasov občanom Južného Osetska naozaj bola zákerná politika. V tom s vami súhlasím. Myslím si, že takisto Rusko tiež robí politiku dvojakého metra. Na jednej strane hovorí, že Kosovo nemôže byť samostatné, ale v skutočnosti to nie je princíp nemennosti hraníc, ale vyznávajú princíp voči Amerike, keď vy, tak aj my. Keď vy, tak aj my. Tak vy ste uznali Kosovo, my uznáme Abcházsko a Južné Osetsko, čo nie sú dobré princípy. Nemyslím si, že bod č. 1 nášho vyhlásenia uznáva vyčlenenia tých separatistických regiónov z Gruzínska a že je teda v rozpore s princípom nemennosti hraníc. Ten prvý bod iba konštatuje, na čom sa dohodli samotní Gruzínci s Rusmi v roku 1992. Nemôžeme chcieť niečo viacej, než je to, na čom sa oni sami dohodli. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, ja si myslím, že to kľúčové, nad čím sa budeme zamýšľať do budúcnosti, je to, že kam sa má až NATO rozširovať. A ak sa bude rozširovať podľa predstáv amerických neokonzervatívcov, že to má byť aj o Ukrajinu, že to má byť aj o kaukazské krajiny, no, tak bude to plodiť napätie, lokálne vojenské konflikty, nepriateľstvo s Ruskom v čase, kedy sa nám rozohráva už niekoľko rokov veľmi nepríjemný spor na strednom východe o jadrovú mocnosť Irán. Tak je to otázka, že či potrebujeme v tejto chvíli nasilu rozširovať NATO, a tým pádom si vyrábať nepriateľa z Ruska. To je tá otázka, na ktorú zatiaľ nedávame poslednú definitívnu odpoveď, ale tá otázka visí vo vzduchu. Ďakujem za pozornosť.