J. Burian, poslanec: (2003-10-30):
Moji predrečníci dosť silne rozoberali aj stránku podrobnú, teda aj v tej oblasti sociálnej. Skúsim sa sústrediť na tú finančnú stránku, ktorá mi je bližšia, a vidieť veci tak, ako boli prezentované alebo sú prezentované, či už v dôvodovej správe, alebo v rôznych publikáciách k dôchodkovej reforme, alebo v druhom kapitalizačnom pilieri. Prvú vec, ktorá je veľmi dôležitá, ktorá je veľmi silne diskutovaná, je deficit verejných financií. Deficit verejných financií, pokiaľ odhadované vládne čísla sú do 1 %, myslím si, že pri zavedení 9-percentného kapitalizačného piliera tento výpadok verejných financií nebude úroveň 1 %, ale odhadované je 1,5 až 1,6 %. Ak dnes hovoríme o ambícii pristúpiť k maastrichtským kritériám a splnenie schodku verejných financií, ktorý dnes je na úrovni 3 %, myslím, že to je veľmi ambiciózne riešenie a, by som povedal minimálne, vkladá veľmi silnú a veľmi ťažkú pozíciu pre Slovensko splniť kritériá od roku 2006, keď v roku 2005 chceme zaviesť takýto kapitalizačný pilier. Myslím si, že ani predĺženie odchodu do dôchodku nebude práve tým, alebo nie je tým nábojom, ktorý zníži takýto deficit. Tu nejde v prvom rade len o deficit verejných financií, ale o celkový deficit alebo štátneho dlhu Slovenskej republiky. Ten, ak vieme, je dnes na úrovni cca 42 %. Odhadované parametre tohto kapitalizačného piliera do budúcna, parametre, ktoré ešte dnes nie sú zarátané v schodku alebo v celkovom štátnom dlhu, nám prejudikujú to, že 60-percentná hranica schodku alebo celkového dlhu nie je, by som povedal, v nedohľadne a je veľmi rýchlo naplniteľná. Ak, myslím, že aj moji predrečníci rozprávali o tom, že v poslednej fáze sa do tohto zákona dostali úvahy, alebo nie úvahy, ale reálna časť, že dôchodkový systém, navrhovaný kapitalizačný pilier bude súčasťou verejných financií a touto doslova špekulatívnou vecou sa obíde schodok verejných financií a obídu sa maastrichtské kritériá, je to veľmi krátkozraká politika, lebo my dopadneme, alebo dochádzame k tomu, že dochádzame k nejakej právnej absurdite, kde peniaze nevlastní ani Sociálna poisťovňa, vyzerá, že ani sporitelia, a vyzerá, že ani tieto správcovské spoločnosti. Dochádza k právnemu, dosť ťažko nadefinovanému stavu a môžeme o tom, by som povedal, nechcem zaťažovať auditórium, ale vecne rozprávať k tomu, že ambíciou alebo ambicióznym projektom zachovať schodok verejných financií dostaneme do neriešiteľnej situácie stav v prípade, ak dôjde k defraudácii peňazí alebo, by som povedal, k veľmi zlému investovaniu týchto správcovských spoločností. Druhý vážny, alebo finančný ekvivalent tohto riešenia je vlastne využitie zdrojov v kapitalizačnom pilieri. Ak hovoríme o tom, že 9-percentný kapitalizačný pilier má prinášať schodok verejných financií na úrovni 15 až 17 mld. Sk korún ročne, určite je nutné sa zapodievať tým, kde by sa mali tieto peniaze v budúcnosti investovať. Sú v zásade dve možnosti, kde sa môžu tieto peniaze investovať. Prvá možnosť, že vlastne dáme priechodnosť tomu, že my sprivatizujeme, dá sa povedať, piliere tejto ekonomiky alebo, dá sa povedať, zlaté hrozná, alebo, ja neviem ako, doslova zlaté poklady tejto ekonomiky a zabezpečíme to, že vlastne cez tieto správcovské spoločnosti budeme investovať na zahraničných trhoch. Primárne sa pýtam, či tieto investovania, alebo investovanie do zahraničných cenných papierov alebo na zahraničných trhoch je vlastne výsledkom toho, že podporíme túto ekonomiku, ktorá, musím upozorniť, nemá deficit len v dôchodkovom zabezpečení, ale má deficity v makroekonomike podstatne väčšie a aj v iných oblastiach, ktoré sú dnes predmetom vstupu Slovenska do Európskej únie. Druhá možnosť, akým spôsobom investovať tieto peniaze, je asi to, že tieto správcovské spoločnosti budú investovať do štátnych dlhopisov, ktoré momentálne sú výnosné na úrovni 4,5 %, čo sa javí pri konzervatívnom umiestňovaní peňazí na zahraničných trhoch ako ešte veľmi slušné, veľmi slušný výnos. Keď uvažujeme o tom, že na zahraničných trhoch možno nedosiahneme ani túto efektívnosť, ktorá tu je a ktorá povedzme je na úrovni výnosov štátnych dlhopisov. Ak prijmeme túto časť investovania do štátnych dlhopisov, dostaneme sa do problému toho, že tieto peniaze v konečnom dôsledku sa stanú okruhom financovania cez štátny rozpočet pri nákladovom ponímaní, ktorý tento systém prináša. Čiže ak by malo byť financovanie prostredníctvom štátnych dlhopisov alebo štátnych cenných papierov, asi nie je účelom tejto reformy, aby vlastne štát určitým spôsobom dotoval tento systém cez zvýšené náklady, ktoré určite budú so správou týchto peňazí. Treťou záležitosťou je v podstate nákladovosť tohto systému a tá nákladovosť systému vlastne odzrkadľuje aj skúsenosti z okolitých krajín, ktoré môžeme brať, ako príklady Maďarska a Poľska, kde výnosnosť týchto systémov v podstate bola za posledné obdobie v rozmedzí mínus 4 % až mínus 13 %. Sú to štatistiky, ktoré prezentovali výsledky zavedenia tejto dôchodkovej reformy a ktoré možno neakceptovali precizovanie takýchto zákonov a myslím, že aj chybami, čo bolo aj v Poľsku, aj v Maďarsku, chceme sa vyhnúť a myslím si, že práve preto aj úvaha o tom, nejako, by som povedal, rozpravu posunúť ďalej, alebo teda na dlhšie obdobie, má určite za následok a má určite tú filozofiu alebo filozofiu v tom, aby sme sa vyhli týmto chybám. A druhou vecou je to, že v týchto krajinách sa vlastne potvrdilo to, čo hovorím, buď sa investovali tieto peniaze mimo územia štátu, alebo sa investovali primárne do štátnych dlhopisov. Toto predsa nie je primárne pomoc ekonomike a my, pokiaľ hovoríme o pomoci, tak hovoríme o tom, že tieto peniaze by mali byť určitým spôsobom aj motorom ekonomiky na to, aby naštartovali v podstate efektívnosť investovania na Slovensku a efektívnosť v podstate rozvoja kapitálového trhu, ktorý dnes tu, bohužiaľ, neexistuje a bojím sa, že prílevom týchto peňazí ani jednoducho nebude, lebo primárne by sme sa mali zaoberať ekonomikou Slovenska. V neposlednom rade, myslím, že už aj predrečníci spomínali, efektívne zabezpečenie týchto zdrojov a úlohu Úradu pre finančný trh, ktorý v poslednom období, alebo ktorý v minulých rokoch v podstate mal dosť, by som povedal, pošramotenú povesť hlavne krachom nebankových inštitúcií. Faktom je, že Úrad pre finančný trh v návrhu je, má byť pridelený pod Národnú banku Slovenska a úvahy o tom, že táto inštitúcia by mala byť nezávislá, mala fungovať pod Národnou bankou Slovenska, je určitým spôsobom dokreslením nejakej, by som povedal, dôležitejšej funkcie tohto úradu. Ale musím upozorniť, že pri rozpočte Úradu pre finančný trh na ďalšie obdobie, alebo na rok 2004, je teda dosť malý na to, aby zabezpečil riadnu kontrolu a fungovanie. Bude sa musieť zaoberať, alebo myslím, že aj v štátnom rozpočte sa bude musieť vláda zaoberať tým, aby posilnila túto kapitolu, aby jednoducho tá bezpečnosť bola namieste. Sumárne by som chcel povedať, že filozoficky nie sme proti zavedeniu kapitalizačného piliera. Hovoríme o tom, či dnes je ten pravý čas na to, aby sme dnes uvažovali o takom silnom kapitalizačnom pilieri a neuvažovali o kontexte vstupu do Európskej únie a uvažovali o tom, akým spôsobom riešiť budúcnosť tohto tu Slovenska, aby sme tým, že vyriešime jeden deficit v rámci makroekonomického finančného videnia, aby sme tým nenaštrbili ďalšie náležitosti, ktoré potom povedú k tomu, že Slovensko bude mať ešte ťažšiu pozíciu v rámci Európskej únie a naplňovaním paktu stability. Čiže myslíme si, že tieto peniaze alebo peniaze z privatizácie, alebo peniaze, o ktorých sa uvažuje, aby vstúpili do tohto mechanizmu, aby bolo veľmi zvážené, akým spôsobom bude s nimi nakladané. A našou prioritou bolo skôr zabezpečiť plnohodnotný systém sociálneho poistenia s tým, že vláda by mala uvažovať o tom, že podporením rozvoja a výstavby infraštruktúry, podporením kofinancovania v rámci projektov Európskej únie alebo európskych fondov by sa mala posilniť priorita ekonomiky tohto štátu a tým by sa zabezpečil aj, dá sa povedať, budúci rozvoj tejto ekonomiky a naštartovali by sa možno mechanizmy, ktoré by pomohli k tomu, aby to Slovensko podstatne nabralo kurz ekonomiky podstatne vyššej. Na záver by som len chcel povedať, že tak ako dnes je predložený tento zákon o sociálnom sporení alebo dôchodkovom sporení, nie je akceptovateľný vzhľadom na tie ukazovatele, o ktorých som hovoril, a vzhľadom na skutočnosť, že tu chceme veľmi rýchlo zaviesť niečo, na čo tento štát podľa mňa finančne a ekonomiky nemá. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Ako posledná v rozprave vystúpi pani poslankyňa Navrátilová. Ľ. Navrátilová, poslankyňa: Ďakujem za slovo. Vážené pani kolegyne, vážení páni kolegovia, odznievajú tu hlasy za a proti prijatiu zákona o tzv. druhom pilieri. Rada by som z tohto miesta povedala, prečo tento pilier, alebo prečo tento zákon podporím ja. Ak zhrnieme názorové spektrum vo veci reformy dôchodkových systémov, nachádzame tam asi tri základné skupiny: Prví, ktorí hovoria o tom, že stačí reformovať prvý pilier a zachovať v ňom istú dávku solidarity minimálne takú, aby zabezpečovala ochranu v chudobe. Druhá skupina hovorí o tom, že ponechajme váhu prvého piliera ako nosného piliera a druhý pilier nech je doplnkovým pilierom a nech je určený hlavne pre tých ľudí, ktorí majú vyššie príjmy. Tretia skupina ľudí, k tým patrím aj ja, hovorí o tom, že urobme dva rovnocenné piliere, v ktorých budú diverzifikované riziká jednak na trhu práce a jednak na finančných trhoch. Prečo si myslím, že takéto rozdelenie je správe. Keď sa robí reforma, nemôže sa robiť reforma pre jednu generáciu. My musíme pri reforme uvažovať aj o tom, že máme tu skupinu poberateľov dôchodkov, máme tu skupinu ľudí, ktorí sú v preddôchodkovom veku, a máme tu ľudí, ktorí sú mladí a ktorí môžu vstúpiť do kapitalizačného piliera tak, aby si našetrili na dôstojný dôchodok. Ak chceme súčasne riešiť všetky tri skupiny týchto občanov, potom musíme robiť reformu prvého piliera tak, ako bola navrhnutá, to znamená znížiť mieru solidarity a zaviesť do tohto piliera spravodlivosť tak, aby pracujúci, ktorí mali vyššie mzdy, dávali vyššie odvody, mali aj vyššie dôchodky. To je perspektíva pre moju generáciu. Perspektíva pre generáciu našich detí je v tom, že majú dostatok času na to, aby si našetrili. Úvahy o tom, či má zmysel, aby generácia povedzme dnešných päťdesiatnikov vstupovala do druhého piliera, je podľa mňa scestná. Je scestná z toho, že jednoducho tie peniaze by sa nezhodnotili natoľko, aby sa zabezpečila dostatočná výnosovosť a zvyšovali sa im dôchodky z titulu účasti v druhom pilieri. Ale aby som nezabudla ešte na jednu skupinu ľudí, a dnes sa tu už na ňu odvolávali, sú to, ja ich nazývam, krajní pravičiari. Tí hovoria, urobte úplnú systémovú zmenu, kde prvý pilier bude postupne redukovaný len na záchrannú sieť a celú váhu dôchodkového zabezpečenia presuňte na druhý pilier. Čo to však v praxi znamená? Znamená to, že jedna generácia by platila peniaze do priebežného systému a pri odchode do dôchodku by z neho nedostávala nič. Čiže je to odkaz tým, ktorí dnes pracujú. Obetujte zase jednu generáciu na to, aby sa ďalšia generácia mala lepšie. S týmto sa neviem stotožniť. Ďalej by som chcela ešte upozorniť na jeden argument, ktorý tu trvalo odznieva, a to sú riziká, ktoré sú v priebežnom pilieri z demografického vývoja. Opakujem, náš systém nie je momentálne ohrozovaný demografickými charakteristikami. Náš systém je ohrozovaný niečím úplne iným. Do systému sa dostali ľudia, ktorí tam nepatrili, z titulu predčasných dôchodkov, zo zlej platobnej disciplíny niektorých skupín obyvateľstva, no a v neposlednom rade, samozrejme, aj zo zlých politických rozhodnutí, ktoré tu boli urobené na tomto mieste a v tejto snemovni, keď sa prestalo uvažovať o tom, že treba predlžovať vek odchodu do dôchodku, pretože to je nepopulárne. Ak dnes hovoríme o tom, že spomaľme tento proces, hovoríme o tom, že vlastne urýchlime úpadok v prvom priebežnom pilieri. Ale to sa netýka 60 dní, prosím, to sa týka niečoho iného, týka sa to toho, že sa tu rozpráva, že poďme riešiť tento problém o 3 roky. O 3 roky bude ten problém oveľa horší. Ďakujem. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pani poslankyňa Navrátilová bola poslednou prihlásenou do rozpravy. Vyhlasujem všeobecnú rozpravu za skončenú. Chcem sa spýtať pána ministra, či sa chce vyjadriť k tomu, čo odznelo v rozprave. Nech sa páči, pán minister.