B. Bugár, podpredseda NR SR: (2001-11-29):
B. Schmögnerová, ministerka financií SR: Ja len zopakujem, že finančná reštrukturalizácia týchto bánk len v časti, ktorou pokrývame presunuté klasifikované úvery do Slovenskej konsolidačnej, predstavuje 105 mld. korún. Ja viem, že tieto čísla sa vám zle počúvajú, pretože to číslo je trošku iné ako číslo, o ktorom sme pred chvíľočkou hovorili. Chcem sa teraz vrátiť k postupu, ktorý sa uplatnil pri snahe zachrániť Devín banku. Rok 1999 bol rokom, keď sme začali pripravovať reštrukturalizáciu finančného sektora. Prirodzene, pristupovali sme diferencovane k tomu, o akú banku ide, pričom nešlo o to, aký je názov tejto banky, ale aká je veľkosť tejto banky. Je celkom prirodzené, že iný prístup sme zvolili v prípade veľkých bánk, ktorých pád by znamenal skutočne rozpad celého finančného sektora, ale nielen to, rozpad predovšetkým podnikovej sféry a neschopnosť uhradiť všetky vklady, ktoré sa uložili do týchto bánk. A iný prístup sme prirodzene zvolili pri malých bankách. A viete, že súčasťou reštrukturalizácie bolo, žiaľbohu, aj to, že niektoré malé banky vlastne skončili svoju činnosť z dôvodov celkom zrejmých. Medzi tým sú stredne veľké banky, kde sú uložené prostriedky vkladateľov, ktoré sa pohybujú niekde okolo 10 až 15 mld. korún. Je to, samozrejme, veľký balík a bolo zrejmé, že pád takejto veľkej banky by značne zaťažil Fond na ochranu vkladov a v konečnom dôsledku by mal nepriaznivé dôsledky aj na bankový sektor, čiže bolo by to v rozpore s tým, o čo sme sa usilovali, aby sa dal do poriadku slovenský bankový sektor, následkom ktorého by malo dôjsť aj k výraznému poklesu úrokových sadzieb. Je len prirodzené, že pri stredne veľkých bankách musí vláda a zrejme aj bankový dohľad Národnej banky Slovenska pristupovať k tomu veľmi obozretne. To bol aj dôvod, prečo sa v Devín banke - ale chcela by som povedať, že nielen v Devín banke, vy viete predsa veľmi dobre, že sme navyšovali základné imanie z prostriedkov štátu aj v Poštovej banke a napokon aj Poľnobanka prešla takým krátkodobým, ale ozdravným procesom, keď sme prechodne navýšili u nej základné imanie, čo z vás ale väčšina nevie, aby sme umožnili jej predaj. Ja som dnes veľmi rada, že Poľnobanku získal veľmi dobrý investor, strategický investor UniCredito. Rovnako sme teda zvažovali aj možnosti, čo urobiť s Devín bankou vzhľadom na výšku chránených vkladov, ktorá presiahla 11 mld. korún. Je len prirodzené, že vláda za takýchto okolností spolu aj s bankovým dohľadom musela hľadať riešenia, ktoré by boli najlacnejšie. Práve preto, že sme uskutočnili zmeny, o ktorých som pred chvíľočkou informovala, snažili sme sa vytvoriť prostredie na to, aby Devín banka napokon aj tak, ako som povedala, z priamej injekcie zo štátnych, resp. verejných zdrojov bola schopná riešiť si svoju situáciu sama. Ja by som chcela položiť otázku, kto z vás mohol vedieť dopredu, či strategický investor, o ktorom manažment banky na začiatku hovoril, že pristúpi k navyšovaniu o 3 mld. korún, sa ukáže ako jedna bublina. Myslím si, že vláda konala vtedy veľmi zodpovedne a inak ani konať nemohla. Môžem zodpovedne povedať, keby som dnes stála pred tou istou otázkou, pred tým istým rozhodovaním, a to napriek tomu, že dnes ste ma sem pozvali a mám možnosť si vypočuť útoky zo strany opozičných poslancov, zodpovedne hovorím, bola by som rozhodovala rovnakým spôsobom, ako som rozhodovala aj vtedy, jednoducho preto, že sme hľadali cestu, ktorá by bola najlacnejšia pre daňovníkov. To, či tá cesta vyjde, alebo nevyjde, sme nemohli vedieť. Ale urobili sme všetko na to, aby tá cesta vyšla. Ak napokon nevyšla, treba jednoducho povedať, nepodarilo sa zachrániť jednu súkromnú banku. Ja by som chcela položiť otázku, koľko súkromných podnikov z nefinančnej sféry sa vám podarilo zachrániť, ktoré ste dostali do takejto komplikovanej situácie. A dostali ste ich možno aj priamo tým, akým spôsobom sa privatizovali. Na záver by som sa chcela ešte vrátiť k poslednému kolu rozhodovania, ktoré sa týkalo obdobia predchádzajúcemu priamo k uvaleniu nútenej správy na Devín banku. Je zrejme známe poslaneckej snemovni, že pred týmto ostatným krokom sa vláda radila a rozhodovala, ako bude postupovať. Argumentácia zrejme aj Národnej banky Slovenska a aj celková atmosféra, ktorá sa postupne už vytvárala, nebola priaznivá na to, aby sa dala príležitosť ešte posledná a to taká, aby sme boli riešili Devín banku iným spôsobom, povedzme, analogickým spôsobom, ako sa to robilo pri veľkých bankách, to znamená vo Všeobecnej úverovej banke alebo Slovenskej sporiteľni. Vo vláde sa rozhodovalo o tom, či dať do Devín banky tentokrát naozaj injekciu z verejných zdrojov, pretože dosiaľ takéto injekcie neboli, alebo nie. Prevážil názor, aby sme tentokrát už do Devín banky prostriedky nevkladali. Môj názor bol odlišný a bol celkom prirodzený, pretože ako ministerka financií sa vždy musím snažiť hľadať cestu, ktorá je menej nákladná pre daňovníkov. Iná vec je, že vláda rozhodla spôsobom, akým rozhodla. Ja, samozrejme, nemôžem povedať, že keby bola rozhodla inak, boli by sme stopercentne Devín banku zachránili. Zrejme, a je pravdepodobné, že nie, ale rozhodovali sme pri istých východiskových podmienkach a pri istých informáciách, ktoré sme aj k dispozícii mali. Vážená poslanecká snemovňa, snažila som sa vecne poukázať na históriu problémov, ktoré vznikali v Devín banke, ako na ne reagovala Národná banka Slovenska a predovšetkým vláda Slovenskej republiky, lebo za Národnú banku Slovenska nepochybne, pokiaľ o to požiadate, bude hovoriť guvernér Slovenskej republiky. Som pripravená odpovedať na vaše otázky, pokiaľ len budem na ne schopná odpovedať. Ďakujem za pozornosť. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem, pani ministerka, za vaše vystúpenie. Zatiaľ sa mi do rozpravy prihlásili štyria páni poslanci, a to pán Tatár, pán Malchárek, písomne pán Hamžík, pán Oberhauser. Ja si teraz zapíšem, lebo toto je informácia, čiže nie je to klasická rozprava, čiže píšem: pán Jozef Prokeš, Sergej Kozlík, A. M. Húska, Gyurovszky. Ďakujem, samozrejme, potom sa v klasickej opýtam, kto sa ešte hlási ústne. Ako prvý má slovo pán poslanec Tatár. Pán poslanec Tatár ma požiadal, že má povinnosti, čiže stráca poradie. Teraz má slovo pán poslanec Jirko Malchárek. Pán kolega, nech sa páči, máte slovo. J. Malchárek, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážený pán podpredseda vlády, pani ministerka, vážené kolegyne, kolegovia, vo svojom vystúpení by som chcel zareagovať na materiál informácie o príčinách, ktoré viedli ku krachu Devín banky a o krokoch vlády Slovenskej republiky a Národnej banky od roku 1998 po nútenú správu na zabezpečenie ochrany vkladov a riadneho fungovania banky, ktorý predniesla pani ministerka financií pani Schmögnerová. Podľa pôvodného návrhu programu 53. schôdze Národnej rady bol tento materiál zaradený ako posledný 94. bod a obávam sa, že v prípade, ak by sa neuskutočnilo jeho preradenie medzi prvé body programu, skončilo by sa to opäť ako v prípade predchádzajúcej 52. schôdze, a to je stále odsúvaním na neskorší, možno ani neexistujúci termín vzhľadom na to, ako prerokúvame jednotlivé body. Chcel by som sa vám aj touto cestou poďakovať, že ste podporili môj návrh na zmenu programu a umožnili tak skoršie prerokovanie tohto mimoriadne závažného bodu. Pri všetkej úcte k významu návrhov zákonov, ktoré sú zaradené do programu na tejto schôdzi parlamentu, myslím si, že prerokúvanie takejto významnej kauzy, akou kauza Devín banky bezpochyby je, je nesporné vzhľadom na enormný objem finančných prostriedkov, ktoré za pomerne krátky čas túto banku za záhadných okolností opustili. Kauza Devín banky, ktorá už dlhší čas rezonuje v spoločnosti, predstavuje ďalší prípad krachu bankového subjektu na slovenskom finančnom trhu z viac či menej objasnených dôvodov. V tomto prípade sa ale ako mimoriadne závažné javí pozadie celej kauzy, na vzniku ktorej sa svojím dielom podpísala Národná banka Slovenska a tiež Ministerstvo financií Slovenskej republiky. Vyvodenie politickej zodpovednosti v tejto kauze by malo byť samozrejmosťou, aj keď sa zrejme nedočkáme toho, že by zodpovední verejní činitelia uznali svoju chybu a odstúpili zo svojich postov, ako je to obvyklé v západných demokraciách. Nakoľko ide o mimoriadne závažnú udalosť, vlastne podvod neskutočných rozmerov, v ktorom ide rádovo o miliardy, zodpovedné osoby musia znášať následky a to predovšetkým aj v trestnoprávnej rovine. Taktiež verejnosť má právo dozvedieť sa pravdu o tejto situácii. Devín banka a. s. bola založená v prvej polovici roku 1992, a to odborovými zväzmi predovšetkým školstva, zdravotníctva, geodézie a iných spolu so Slovenským zväzom výrobných družstiev a Slovenskou poisťovňou. Vznik banky sa datuje na 22. 6. 1992, keď bola zapísaná do Obchodného registra. Základné imanie v čase vzniku banky bolo zapísané vo výške 444 mil. Sk. Medzi akcionárov bol rozdelený balík akcií, ktorý v súčasnosti stúpol až na 20 tisíc kusov, pričom viac ako 70 % všetkých akcií bolo vo vlastníctve 5 spoločností a odborových zväzov, viac ako 20 % akcií vlastnili akcionári zo zahraničia, a to medzinárodná finančná spoločnosť z Ruskej federácie a Goya Japan Company z Japonska. Zvyšné akcie vlastnili domáci minoritní akcionári. Najvýraznejší podiel na základnom imaní mali dve slovenské spoločnosti, a to APIS a. s. Turčianske Teplice a VTF Energia spol. s r.o. tiež so sídlom v Turčianskych Tepliciach. Ide o personálne prepojené spoločností, ktorých podiel na základnom imaní Devín banky predstavoval spolu 38,3 %. Personálna prepojenosť týchto spoločností spočíva v tom, že v orgánoch týchto spoločností figurujú rovnaké mená, napríklad Ing. Kanis ako člen Predstavenstva Devín banky v rokoch 1996 až marec 2001 a tiež generálny riaditeľ banky a zároveň člen Predstavenstva spoločnosti APIS a. s., člen Predstavenstva spoločnosti VTF Energia a. s. v rokoch 1995 až 1999 a tiež člen Dozornej rady spoločnosti Devín Real a. s. alebo Ing. Košovan, člen Dozornej rady Devín banky v rokoch 1996 až 1998, ďalej člen Predstavenstva spoločnosti Devín Real a. s. v rokoch 1995 až 1997, ako aj člen Predstavenstva spoločnosti VTF Energia a spoločnosti APIS a. s. v rokoch 1992 až 1998, prípadne Ing. Martinka ako člen Dozornej rady spoločnosti Devín Real v rokoch 1995 až 1999 a zároveň člen Predstavenstva Devín banky v rokoch 1996 až 1997 a mnohí ďalší. Devín banka mala ambície pôsobiť na trhu ako univerzálna banková inštitúcia. Jej zámerom bola podpora obchodu a služieb, ale aj aktivít v oblasti energetiky, strojárskeho priemyslu a iných. Devín banka ale okrem štandardných finančných operácií, ktoré realizujú banky na finančnom trhu, vykonávala aj najviac deblokácií dlhu Ruskej federácie voči Slovenskej republike, tzv. ruského dlhu. Na území Slovenskej republiky mala banka štyri pobočky a 24 expozitúr. Podľa zápisu v Obchodnom registri Slovenskej republiky bolo sídlo Devín banky v Bratislave. Postupne došlo ale k odčleneniu metodického oddelenia banky, ktoré bolo presunuté do Turčianskych Teplíc, čo do značnej miery sťažilo plnenie si úloh koordinátora metodiky účtovníctva. V tejto súvislosti považujem za potrebné zdôrazniť, že obe spoločnosti, ktoré predstavujú hlavných akcionárov banky, ako aj spoločnosť Devín Real a. s. majú sídlo práve v Turčianskych Tepliciach. Počas viac ako deväťročnej existencie banky došlo spolu štyrikrát k navýšeniu základného imania. Prvýkrát zvýšila Devín banka základné imanie z pôvodných 444 mil. na 499 mil. ešte v decembri roku 1992, a to na základe požiadavky bankového dohľadu Národnej banky Slovenska, následne približne v dvojročných intervaloch dochádzalo k navýšeniu základného imania banky najprv na 640 mil., potom 740 mil. a v roku 1998 na konečnú 1 miliardu Sk. Devín banka už od začiatku svojej existencie nepostupovala v rámci úverovej politiky štandardne. Podľa dostupných informácií nemala Devín banka riadne vypracovanú koncepciu úverovej politiky, ani stanovenú úrokovú politiku v oblasti úverov. Neobvykle vysoké percento úverov poskytovaných touto bankou je možné klasifikovať ako úvery nezdravé a rizikové. Napríklad za zmienku stojí vysoká koncentrácia úverov Devín banky voči Ruskej federácii, známe sú nadštandardné vzťahy medzi Devín bankou a bankami nielen v Ruskej federácii, ale na území bývalého Sovietskeho zväzu. Úvery pre subjekty v Ruskej federácii predstavovali údajne 16 % z celkového úverového portfólia banky v sume viac, a to je dôležité, viac ako 90 % kapitálu banky. Úverová politika Devín banky sa tiež vyznačovala poskytovaním vysokých objemov úverov spoločnostiam, ktoré nespĺňali základné ekonomické kritériá na poskytovanie úverov, resp. novým spoločnostiam na trhu, ktoré nemali ešte vybudovanú povesť korektných klientov. V druhom roku svojej existencie, to je v roku 1993, vykazovala Devín banka pomerne vysoký stav úverových pohľadávok po lehote splatnosti, a to až 37 %. V roku 1995 napríklad dosiahol podiel rizikových úverov na celkovom objeme úverov banky, ako už aj spomínala pani ministerka financií, 87,4 %. Za obzvlášť netransparentné je možné považovať úvery poskytované akcionárom banky a spoločnostiam ekonomicky a personálne prepojeným s akcionármi banky, ako aj zamestnancom banky. Napríklad celkový objem úverov poskytnutých Devín bankou pre spoločnosti prepojené s hlavným akcionárom, a to so spoločnosťou APIS a. s. predstavovala viac než 12 % z celého úverového portfólia banky a takmer 57-percentný podiel z celkového kapitálu banky. Slovenským elektrárňam a. s. boli poskytnuté úvery vo výške predstavujúcej až 44 % z celkového kapitálu banky. Minimálne ako neobozretné je možné hodnotiť poskytovanie úverov napríklad spoločnostiam Strojárne Lipany. Existuje tu zrejmá ekonomická väzba medzi hlavným akcionárom Devín banky a spoločnosťou APIS a spoločnosťou Strojárne Lipany, prípadne Motory a. s. z Martina, takisto tu je kapitálová väzba s hlavným akcionárom Devín banky, ktoré nielenže nemali zdroje na splácanie poskytnutých úverov, ale dokonca ani podnikateľské zámery vypracované, na základe ktorých by žiadosti o poskytnutie úverov odôvodnili. Devín banka vo všeobecnosti nerešpektovala ustanovenia zákona č. 21/1992 o bankách, týkajúce sa osôb s osobitným vzťahom k banke a taktiež nebol vydaný interný predpis, ktorý by upravoval poskytovanie úverov takýmto osobám. V Devín banke navyše nefungoval ani systém internej kontroly v rámci úverových aktivít banky. Predovšetkým ale nefungoval mechanizmus vzájomnej kontroly orgánov banky, nakoľko Dozorná rada, to je najvyšší kontrolný orgán banky, si neplnila svoje povinnosti a nedohliadala v dostatočnej miere na činnosť predstavenstva. Nakoľko to bolo účelové, to už ponechám na váš úsudok. Napríklad predstavenstvo banky schválilo uznesenie, na základe ktorého sa umožnilo členom predstavenstva podpísať zmluvu o poskytnutí úveru a poskytnúť úver aj osobám s osobitným vzťahom k banke, a to bez schválenia obchodu s predstavenstvom banky, čo je v rozpore so zákonom o bankách. Ako veľavravný sa javí aj fakt, že väčšina členov predstavenstva bola zároveň členmi úverového odboru banky. Taktiež úvery poskytované do zahraničia predovšetkým spoločnostiam so sídlom na území Ruskej federácie, prípadne na území iných krajín bývalého Sovietskeho zväzu, neboli realizované transparentne. Niekoľkomiliónové úvery v dolároch boli v niektorých prípadoch poskytované, pričom pri konverzii zo slovenskej koruny na americký dolár bol použitý zjavne nevýhodný kurz, ktorý spôsoboval banke veľké desaťmiliónové straty. Niektoré z týchto pohľadávok banky navyše nie sú reálne vymožiteľné. Minimálne ako zarážajúcu je možné hodnotiť vysokú angažovanosť Devín banky voči bankám na území Sovietskeho zväzu, ktorá predstavuje takmer 907 mil. Sk. Tieto prostriedky sú väčšinou dlhodobo viazané a výnos z nich je nepravidelný. Najviac prostriedkov z Devín banky uložila v Parexbank, nezískala žiaden reálny výnos. V prípade stratových úverov postupovala Devín banka v niektorých prípadoch tak, že stratovú pohľadávku previedla na inú spoločnosť, napríklad na Devín Real Turčianske Teplice, prípadne MZ Real spol. s r. o. Martin, a tak zlepšovala vlastné finančné ukazovatele. Ale v zmluvných podmienkach bola zakotvená klauzula, ktorá umožňovala danej spoločnosti spätne previesť túto pohľadávku na banku, pokiaľ táto bola čiastočne alebo úplne nevymožiteľná. Banka sa týmto spôsobom vyhýbala povinnosti vytvárať opravné položky na stratové nevymožiteľné úvery. Suma týchto pohľadávok napríklad len za rok 2000 predstavovala 450 miliónov Sk. Za účelom vymáhania pohľadávok z nesplatených úverov uzatvárala Devín banka v niektorých prípadoch aj mandátne zmluvy, na základe ktorých sa konkrétna spoločnosť zaviazala vymôcť pre banku nesplatenú pohľadávku za stanovenú odmenu. V roku 1999 údajne uzavrela takúto zmluvu so spoločnosťou Devín Real Turčianske Teplice, ktorá sa zmluvne zaviazala vymôcť pre Devín banku nesplatené pohľadávky vo výške 145 mil. Sk. Odmena pre danú spoločnosť bola stanovená vo výške 20 % z vymožiteľnej čiastky. Následne ale poskytla Devín banka spoločnosti Devín Real preddavok ako zálohu na odmenu vo výške 25 mil. Sk, a to napriek tomu, že išlo evidentne o nevymožiteľnú pohľadávku. Devín banka rôznymi spôsobmi zvýhodňovala aj iné subjekty. Napríklad v roku 1999 nakúpila technologické zariadenia slúžiace na prevádzkovanie televízie a televízneho vysielania v celkovej sume 263 miliónov Sk. Devín banka deklarovala, že pôvodným zámerom tohto nákupu bolo prenajímanie technologického zariadenia formou lízingu. Začiatkom roku 2000 skutočne došlo k uzavretiu zmluvy o nájme technologického zariadenia medzi Devín bankou a spoločnosťou TV Luna, ale zmluvné strany sa súčasne dohodli, že predmet nájmu bude mať spoločnosť TV Luna najprv v skúšobnej prevádzke, a to v lehote jedného roka odo dňa podpisu zmluvy o nájme bezúplatne, to znamená, že nájomca nebol povinný platiť banke počas skúšobnej prevádzky za predmet nájmu žiadne nájomné. Myslím si, že o jednostrannej nevýhodnosti takéhoto zmluvného vzťahu pre Devín banku nemôže byť žiadnych pochýb. V čase, keď bol generálnym riaditeľom Devín banky pán Martinka, banka sa prioritne sústredila na iné operácie, najmä deblokácie, než na získavanie vkladov klientov, a tak tieto predstavovali v danom čase sumu len rádove 0,5 mld. Sk. Po nástupe pána Kanisa do funkcie generálneho riaditeľa Devín banky sa politika banky zmenila v prospech získavania primárnych vkladov klientov na základe poskytovania lákavých, treba povedať, nereálnych úrokov v porovnaní s ostatnými bankami bezkonkurenčne najvyšších. Len na porovnanie v roku 1997 bola priemerná úroková sadzba v slovenských bankách vo výške okolo 8,69 %, za čo Devín banka poskytovala 17,94 %. A napríklad v decembri roku 1998 bol pomer priemerných úrokových sadzieb poskytovaných ostatnými bankami a Devín bankou v pomere 10,39 % ku 19,49 %. V dôsledku toho stúpol výrazne objem primárnych vkladov v Devín banke, v roku 1997 na 2 mld. a v roku 1999 až na tých slávnych 11 mld. Sk. Išlo najmä o vklady s krátkodobou viazanosťou. Podstatnú časť bilancie banky začali tvoriť naozaj vklady klientov, ktoré ale začali byť pri vysokej úrokovej miere pre banku príliš, príliš drahé. Pomerne k tomu banka neposkytovala dostatočný objem úverov, z ktorých by mohla vykryť úrokové náklady z vkladov. Navyše banka vychádzala z pevných úrokových sadzieb pri vkladoch ako aj pri úveroch, čo jej ale neumožňovalo reagovať na pohyby úrokových sadzieb na trhu. Devín banka sa zamerala na riadenie krátkodobej likvidity, pričom ani nemala vypracovaný krízový plán likvidity. Navyše Devín banka nemala ani dôveru ostatných bankových inštitúcií. Taktiež účtovníctvo v Devín banke nebolo vedené transparentne. Banka nemala vypracovaný vnútrobankový predpis, ani postupy účtovania pre jednotlivé účty účtovnej osnovy. V dôsledku nedôsledne a nesprávne vedeného účtovníctva banky dochádzalo napríklad k rozdielom v stave prostriedkov podľa výpisu na clearingovom účte v Národnej banke Slovenska a stavom clearingového účtu v hlavnej účtovnej knihe banky. V účtovníctve banky sa zaznamenávali aj fiktívne finančné operácie napríklad za účelom zakrytia vysokej angažovanosti banky voči skupine okolo spoločnosti APIS a. s., resp. voči ruskému trhu. Významnými aktivitami Devín banky, ktoré výrazne rezonovali v spoločnosti, sú deblokácie ruského dlhu. Túto nepochybne finančne lukratívnu aktivitu začala Devín banka realizovať na základe zmluvy o poverení Devín banky vykonaním sprostredkovateľskej činnosti vo veci dodávok špeciálnej techniky z Ruskej federácie do Slovenskej republiky na konto uznanej zadlženej Ruskej federácie voči Slovenskej republike v nadväznosti na dohodu medzi vládou Slovenskej republiky a vládou Ruskej federácie, ktorú uzavrela s ministerstvom financií. Táto zmluva bola podpísaná v novembri roku 1995 a predmetom záväzku Devín banky bolo vykonávanie sprostredkovateľskej činnosti vo veci dodávok špeciálnej techniky z Ruskej federácie. Za potrebné považujem uviesť, že Devín banka nebola vybraná na realizáciu deblokačného ruského dlhu na základe žiadneho tendra ani výberového konania a kritériá, na základe ktorých ministerstvo financií vybralo na realizáciu deblokácií práve Devín banku, nie sú známe. Odmena za realizáciu deblokácie bola zmluvne zakotvená vo výške 5 % z hodnoty zmluvných dodávok, v danom prípade to bolo viac ako 372 mil. Sk. V poradí druhá mandátna zmluva medzi ministerstvom financií ako mandantom a Devín bankou ako mandatárom bola uzavretá vo februári roku 1996. Na základe zmluvy preberala banka na seba záväzok vyvíjať aktivity za účelom skrátenia splátkového obdobia, ktoré vyplývalo z medzivládnej dohody medzi Slovenskou republikou a Ruskou federáciou z júna 1994 z pôvodných 7 na 3 roky. Výška zmluvnej odmeny bola stanovená na 20 % z celkovej kontrahovanej čiastky. Devín banka postupovala aj v prípade deblokácií netransparentne. Nedokumentovala svoju činnosť v súlade s mandátnou zmluvou a nereagovala ani na opakované výzvy ministerstva financií na predloženie požadovaných dokumentov. Navyše sa Devín banke nepodarilo skrátiť splátkové obdobie ruského dlhu na tri roky k dohodnutému termínu 31. 12. 1998, takže nedokázala splniť svoj zmluvný záväzok. Zo sumy, ktorá bola na základe jej aktivít z účtov zadlženej Ruskej federácie odpísaná, to bolo 281,9 mil. USD, si Devín banka nárokovala voči ministerstvu financií odmenu vo výške 2,15 mld. Sk. Ministerstvo financií vyplatilo banke z požadovanej sumy čiastku 167,6 mil. Sk. Považujem tiež za potrebné zdôrazniť, že napriek tomu, že mandátna zmluva obsahovala sankčné ustanovenia, ktoré oprávňuje mandanta uplatniť si voči mandatárovi penále vo výške 20 % z nevysporiadanej čiastky, ak ten nesplní svoj zmluvný záväzok do 31. 12. 1998, ministerstvo financií túto sankciu voči Devín banke nikdy neuplatnilo. Pohľadávka Devín banky voči ministerstvu financií zahŕňa odmenu za realizované deblokácie plus úroky z omeškania, stala sa predmetom súdneho sporu. Situácia v Devín banke sa začala výraznejšie dramatizovať v prvej polovici roku 2000, keď banka nebola schopná naplniť ani povinné minimálne rezervy. Situáciou sa začala zaoberať vláda Slovenskej republiky, ktorá predovšetkým po búrlivej, ale straníckej diskusii rozhodla o sanovaní banky formou poskytnutia možnosti na realizáciu ďalšej deblokácie ruského dlhu, tentokrát vo výške 60 mil. USD. Uznesením vlády Slovenskej republiky č. 596 zo dňa 9. 8. 2000 vláda uložila ministerke financií podpísať zmluvu medzi ministerstvom financií a Devín bankou na zabezpečenie vysporiadania časti pohľadávky Slovenskej republiky voči Ruskej federácii vo výške 60 mil. USD pri uplatnení odmeny pre Devín banku vo výške 20 % z hodnoty pohľadávky, to znamená 12 mil. USD, s termínom realizácie do 31. 12. 2000. Vláda si stanovila podmienku, že do 35 dní odo dňa podpísania mandátnej zmluvy bude do Predstavenstva Devín banky vymenovaný jeden zástupca ministerstva financií a do Dozornej rady Devín banky bude vymenovaných 30 % členov zo zástupcov Ministerstva financií Slovenskej republiky s tým, že v lehote do 31. 8. 2001 bude zároveň v Devín banke vykonaný audit určenou audítorskou spoločnosťou. Vláda taktiež poverila ministerku financií prípravou a predložením návrhu úverovej zmluvy, na základe ktorej poskytne Ministerstvo financií Slovenskej republiky Devín banke úver z prostriedkov štátnych finančných aktív vo výške korunového ekvivalentu 48 mil. USD za podmienky, že Devín banka preukáže v lehote do 31. 12. 2000 zmluvnú úhradu z vysporiadania časti pohľadávok Slovenskej republiky voči Ruskej federácii vo výške 48 mil. USD v prospech účtu Ministerstva financií Slovenskej republiky. Vláda teda poskytla Devín banke ďalšiu šancu s odôvodnením, že náklady vynaložené na ozdravenie banky budú nižšie ako suma ohrozených vkladov v prípade krachu banky. Keď ale Devín banka nebola schopná v stanovenej lehote využiť ponúkanú šancu a realizovať danú deblokáciu, vláda jej poskytla ďalšiu šancu. V marci roku 2001 schválila uznesenie č. 215, v ktorom súhlasí s predĺžením termínu na zabezpečenie vysporiadania pohľadávky z pôvodného termínu z 31. 12. na 31. 12. 2001, čiže o rok sa to posunulo s podmienkou menovania ďalšieho zástupcu Ministerstva financií Slovenskej republiky do Predstavenstva Devín banky ako aj menovania nových zástupcov do Dozornej rady Devín banky, a to dvoch členov za Ministerstvo financií Slovenskej republiky, jedného člena za Úrad vlády Slovenskej republiky a jedného člena za Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky. Situácia Devín banky sa opätovne zdramatizovala v lete tohto roku, keď banka avizovala vstup zahraničného, údajne japonského investora do banky, ktorý mal zvýšiť základné imanie banky o 3 mld. Sk. Po preverení uvedenej informácie predstavitelia Národnej banky Slovenska konštatovali, že potencionálny investor Devín banky sfalšoval dokumenty o existencii kapitálu a namiesto navýšenia základného imania Devín banky bol podaný podnet orgánom činným v trestnom konaní na preskúmanie konania avizovaného investora. Dňa 24. 8. 2001 pristúpila Národná banka Slovenskej republiky k vyhláseniu nútenej správy na Devín banku. Vážené kolegyne a kolegovia, bol by som veľmi rád, aby sme to, čo sa stalo v Devín banke, nevzťahovali na žiadnu konkrétnu politickú stranu, lebo si myslím, že tí, čo sa zaslúžili o to, ako to naozaj dopadlo v Devín banke, mali jedinú spoločnú ideológiu, a to je vlastné obohatenie sa. A preto si myslím, že treba hľadať osobnú zodpovednosť u tých, ktorí sa chovali nečestne. Preto si dovoľujem predniesť návrh uznesenia a, samozrejme, vás požiadať o jeho schválenie. Uznesenie Národnej rady Slovenskej republiky zo dňa 29. novembra roku 2001 k materiálu informácia o príčinách, ktoré viedli ku krachu Devín banky a. s. a o krokoch vlády Slovenskej republiky a Národnej banky Slovenskej republiky od roku 1998 po nútenú správu na zabezpečenie ochrany vkladov a riadneho fungovania banky. „Národná rada Slovenskej republiky ž i a d a vládu Slovenskej republiky, aby na nasledujúcej schôdzi Národnej rady Slovenskej republiky predložila správu o prijatých opatreniach v súvislosti s krachom Devín banky a o opatreniach, ktoré by eliminovali vznik podobných situácií na slovenskom bankovom trhu a žiada guvernéra Národnej banky Slovenskej republiky, aby na nasledujúcej schôdzi Národnej rady Slovenskej republiky predložil správu z oblasti bankového dohľadu Národnej banky Slovenska o opatreniach prijatých v súvislosti s krachom Devín banky a o opatreniach, ktoré by eliminovali vznik podobných situácií na slovenskom bankovom trhu. Ďakujem pekne za pozornosť. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán kolega, potom by som prosil odovzdať návrh na toto uznesenie písomne. S faktickou poznámkou sa prihlásili štyria poslanci. Uzatváram možnosť podania ďalších prihlášok. Ako prvý s faktickou poznámkou vystúpi pán poslanec Šepták. Nech sa páči, pán kolega, máte slovo. R. Šepták, poslanec: Ďakujem za slovo, pán predsedajúci. Dovolím si vlastne reakciou, faktickou reakciou na môjho kolegu pána Malchárka reagovať na pani ministerku, pretože z jej vystúpenia som mal chvíľami pocit, že my môžeme za to, že tá banka padla. Nechcem tu teraz žiadnym spôsobom na nikoho poukazovať. Myslím si, že na to sú iné orgány, ktoré majú vyšetriť, čo sa tam konkrétne stalo, kto nesie za to zodpovednosť a títo ľudia by mali voči sebe potom vyvodiť dôsledky a odstúpiť zo svojich funkcií. Chcem len povedať, že každopádne v banke sa niečo nekalé dialo dlhší čas. Vláda o tom vedela, rokovala o tom, snažila sa možno riešiť, ale nedoriešila. Výsledok je, že dnes obrovské peniaze sú preč a kopu ľudí stratilo svoje vklady. A to je ten problém, kvôli ktorému riešime túto záležitosť v parlamente. A preto, pani ministerka, by som vás chcel poprosiť, aby ste druhýkrát zvolili iný tón a inú rétoriku, akú ste pred parlamentom pred chvíľou ukázali. Ďakujem. Pán Malchárek inak dokumentoval to, ako v tejto banke niektoré procesy prebiehali. A myslím si, že to bol úplne iný tón a úplne inak podané, ako nám ho podala pani ministerka. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Slovo má pán poslanec Cuper. J. Cuper, poslanec: Pán kolega Malchárek, ďakujem za vystúpenie. Povedali ste mnohé veci, ktoré nemusíme povedať my, len s tým rozdielom, že aj váš zástupca v koaličnej rade sa podieľal na tom, čo sa v Devín banke dialo a deje sa doteraz. Preto sa pýtam pani ministerky, aby tu nevystupovala ako šampión, ktorý víťazí nad nami, aby odpovedala, prečo, a to aj s pánom guvernérom Národnej banky, aj s pánom podpredsedom vlády Miklošom, ešte stále funguje Devín banka a nebola jej zrušená licencia. Teda znova plynú peniaze, ktoré musíme my daňoví poplatníci zaplatiť. Ďalej sa pýtam, kto nahradí peniaze, ktoré nebudú vyplatené alebo kde sa podeli peniaze, ktoré nebudú vyplatené fyzickým osobám, to znamená tie nad 300 tisíc korún a tie, ktoré banka získala od osôb právnických, pani ministerka. To sú obrovské miliardy - 11,6 mld., z toho bude vyplatených 1,5 mld. Kde sú tie peniaze, kde sa podeli? Toto by zaujímalo aj občanov Slovenskej republiky, ktorí sú na hranici životného minima alebo hladujú. Toto je politická kauza, nie kauza ekonomická, lebo vy ste, pani ministerka, a vaša politická strana držali ochrannú ruku nad Devín bankou. S vami zatočili aj ostatní členovia vlády najmä pán Mikloš a pán Dzurinda. Takže, odpovedzte občanom Slovenskej republiky, kde sa tie peniaze podeli a prečo my ako daňoví poplatníci ich budeme musieť nahradiť. Ďakujem za pozornosť. M. Andel, podpredseda NR SR: Slovo má pán poslanec Prokeš. J. Prokeš, poslanec: Ďakujem, pán predsedajúci. Chcem sa najprv poďakovať pánu poslancovi Malchárkovi, že zosumarizoval fakty a skutočne treba povedať, že jeho tón bol vecný. Škoda len, že už je to tretia banka, ktorá musela vyjsť na bubon a až potom sa niekto z vládnej koalície rozhýbal a začal sa pýtať. Skutočnosť je aj to, že pani ministerka vo svojom vystúpení síce rozprávala dlho, ale nepovedala fakticky nič a využila staré známe Kutuzovove heslo, že najlepšia obrana je útok. To znamená, že zodpovední boli všetci iní, len, preboha, nie ona a nikto z tejto vlády dnes. Pani ministerka, pokiaľ dobre viem, keď ste preberali vládu, tak v Devín banke boli úložky asi za 3,5 mld. korún a nie dlho pred krachom tejto banky, resp. vyhlásením jej nesolventnosti ešte poniektorí členovia vlády v médiách tvrdili, aká je to vynikajúca banka, aby si tam ľudia dávali svoje peniaze. To naozaj máme veriť, že ste o ničom dovtedy nevedeli? Načo ste mali potom zástupcov, tak ako o tom hovoril pán Malchárek, v orgánoch tejto banky. A ja si myslím, že dôsledky treba vyvodiť predovšetkým voči tým, ktorí si nekonali svoje povinnosti a vystupovali nezodpovedne. A až potom môžeme niečo hovoriť o nečestnosti, pretože niekto svojím nekonaním umožnil tým iným konať nečestne. Ďakujem. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Slovo má pán poslanec Benkovský. M. Benkovský, poslanec: Ďakujem za slovo, pán podpredseda. Chcel by som pána poslanca Malchárka, ktorý správne upozornil na problémy v Devín banke, tiež upozorniť na niektoré otázky s tým súvisiace. Predovšetkým by som chcel zvýrazniť, že za stav súkromnej Devín banky v plnej miere zodpovedá bankový dohľad a Národná banka Slovenskej republiky ako-taká. Vláda totiž nemôže zasahovať do tohto procesu. Pokiaľ vláda ako kolektívny orgán dá isté odporúčania Národnej banke Slovenska, pokiaľ poznám zákony, tak táto ich nemusí rešpektovať. Samozrejme, viem si predstaviť určité politické tlaky, ale to je, samozrejme, o niečom inom. Pokiaľ ide o niektoré ďalšie konkrétne vyjadrenia, tak sa tu hovorilo o enormnom objeme finančných prostriedkov. Skutočne 11 mld. je veľmi veľa a, myslím si, že aj teraz pri prerokúvaní štátneho rozpočtu by sme ich vedeli použiť účelnejšie. Ja by som sa znovu však vrátil k tomu, že už tu bolo nie 105, ale podľa môjho názoru už 110 mld., to je desaťnásobok toho, čo sa vrazilo do bánk, ktoré skončili podobne ako banka, o ktorej dnes hovoríme. A pokiaľ ide o trestnoprávne dôsledky, som plne za to, aby boli vyvodené. Ale to nie je úlohou Národnej rady Slovenskej republiky. Myslím si, že sa tak už aj stalo, aby v tomto konali orgány činné v trestnom konaní. Takže v tomto je plná podpora. Ďakujem. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Ďalej v rozprave vystúpi pán poslanec Hamžík. Pripraví sa pán poslanec Oberhauser. P. Hamžík, poslanec: Ďakujem, pán predsedajúci. Vážený pán predsedajúci, členovia vlády, kolegyne a kolegovia, vláda predložila, teda predseda vlády predložil informáciu o príčinách, ktoré viedli ku krachu Devín banky a o krokoch vlády Slovenskej republiky a Národnej banky od roku 1998 až po nútenú správu. Táto informácia bola prerokovaná aj na koaličnom politickom rokovaní. Už na tomto rokovaní som vyjadril nespokojnosť s touto správou, s jej obsahom a predovšetkým s jej chýbajúcimi závermi, a to aj pokiaľ ide o zodpovednosť. Chcem pripomenúť toľko, že pri rokovaní o neúmernej alebo neodôvodnenej ústretovosti voči Devín banke, či už to bolo v júni roku 2000 alebo marci 2001, členovia vlády za Stranu občianskeho porozumenia, a treba povedať, že aj za Stranu maďarskej koalície nepodporili ústretové kroky voči Devín banke, pretože už vtedy bolo evidentné, že je vo veľkých problémoch, nakoniec už v minulom roku, v roku 2000, Devín banka skončila so stratou, už vtedy bolo evidentné, že za nenáležitou ústretovosťou voči Devín banke sú určité politické dohody, že takýmito dohodami si niekto chcel kryť svoj chrbát. Pokiaľ ide o túto informáciu, nemôžem súhlasiť s tým, čo je uvedené v jej poslednom odseku, že vláda Slovenskej republiky - a pritom sa pýtam, kto je to vláda, kto v tej vláde je kompetentný, kto je zodpovedný za ekonomiku. Prečo sa to teraz hádže na kolektívne rozhodnutia? Znovu opakujem, že SOP a SMK nehlasovalo za túto ústretovosť, teda tu treba hľadať nie kolektívnu zodpovednosť, ale zodpovednosť tých, ktorí majú vo svojej kompetencii rezorty a zodpovedajú za ne, a to nielen politicky. Zodpovedajú za každý krok, ktorý vo svojej funkcii vykonajú. Teda vláda, Národná banka Slovenskej republiky sa usilovali postupovať tak, aby bola minimalizovaná finančná ujma ako vo vzťahu k štátu, tak k Fondu ochrany vkladov a v neposlednom rade i vo vzťahu k občanom Slovenskej republiky, klientom Devín banky. Najmenej táto veta je nepravdivá. Pretože keby sa umelo nezvýšila rozhodnutiami vlády, teda časti vlády v júni 2000 a marci 2001, dôveryhodnosť tejto bankovej inštitúcie, tak by nevzrástli vklady o viac ako 3 miliardy a nebolo by potrebné sanovať sumu, ktorá predstavuje viac než 11 mld. Sk. Ak za nič iné, tak určite za rozsah škôd o ďalšie tri miliardy je potrebné hľadať konkrétnu zodpovednosť. Je úplne evidentné, k čomu došlo, aké to malo pozadie, je úplne evidentné, že nevieme nájsť alebo vláda nevie nájsť miliardu na zvýšenie dôchodkov. Taktiež hľadáme na riešenie sociálnych problémov alebo napríklad, tak ako sme o tom diskutovali minulý týždeň, na odstránenie určitých krívd ľuďom, ktorých je niekoľko stoviek a ktorí boli poškodení bývalým alebo ešte tým predchádzajúcim režimom. Nevieme nájsť niekoľko sto miliónov korún, nevieme nájsť miliardu alebo miliardu a pol. A tu len mávneme rukou nad viac než 11 alebo možno 13 miliardami. Samozrejme, že tieto peniaze nemôžeme považovať, tie, ktoré sa musia nahradiť, za peniaze súkromnej inštitúcie, pretože toto sanovanie škôd platia daňoví poplatníci, a keď už nič iné, tieto peniaze musia prísť okrem iného aj z komerčného sektora, tým vzrastú úroky a narastú ďalšie škody. A ja sa pýtam a pýtam sa Mikuláša Dzurindu, pretože politickú zodpovednosť za túto kauzu má predovšetkým on, ale pýtam sa taktiež guvernéra Národnej banky a podpredsedu vlády, čo oni na to. Kde sú tieto peniaze a kde budeme hľadať peniaze na riešenie tých problémov, ktoré sa bezprostredne dotýkajú občanov, keď vieme vyhadzovať miliardy - a to už sú desiatky miliárd - von oknom? Už na rokovaní vlády v júni 2000 guvernér Národnej banky uviedol, že Devín banka spĺňa všetky podmienky na zavedenie nútenej správy. A ja som sa pýtal, prečo teda Národná banka Slovenska nepostupuje presne podľa zákona alebo podľa predpisov a nevyvodí zodpovednosť a nezavedie nútenú správu. Odpoveď som na to nedostal a ja som tiež ju nevedel vtedy nájsť, nebolo toľko informácií, koľko máme dnes. Napríklad o tej správe alebo o informácii bankového dozoru, ktorý tu spomínala pani ministerka financií, podľa ktorej najmenej pred júnovým zasadnutím vlády v roku 2000 niektorí predstavitelia štátu a určite to boli aj predstavitelia vlády, boli dokonale informovaní o tom, čo sa deje v Devín banke, že je to banka, ktorá v každom prípade pôjde do nútenej správy a ktorá skrachuje. Čiže umelo bola zvýšená dôveryhodnosť tejto nedôveryhodnej bankovej inštitúcie voči občanom, ktorí jej dôverovali, a preto zvýšili svoje úložky. Ako sa postupovalo voči úrokom, o ktorých bolo jasné, že ich nikto nemôže uhradiť, že Devín banka, ktorá ponúkala viac ako 20-percentné úroky, samozrejme, že to občanov naláka, a keď je ústretová voči takejto banke vláda, tak občan jej nemá prečo dôverovať, že tieto úložky urobí. Samozrejme, že sa nedá jednoducho zhodiť tento problém zo stola len tým, že išlo o súkromnú bankovú inštitúciu, a tak ako som to z viacerých úst v posledných týždňoch počul, že občan má vedieť, čo robí. Áno, ale vláda mu musí povedať, či banková inštitúcia je dôveryhodná, alebo nie je dôveryhodná. Čiže vláda zasiahla do tohto procesu a poškodila nielen štát a poškodila občana. Keď hovorím o vláde, mám na mysli predovšetkým tých, ktorí zodpovedajú za ekonomiku a tých, ktorí sa v týchto veciach majú vyjadriť, tých, ktorí by nemali robiť politiku alebo držať chrbát politickým dohodám. A túto vec zazlievam aj guvernérovi Národnej banky, pretože sa jednoznačne mal postaviť proti tomuto riešeniu. Podľa môjho názoru rešpektoval politické dohody, ktoré urobil predseda vlády a takto došlo k týmto škodám. Podľa vyjadrenia podpredsedu vlády pre ekonomiku, ktoré boli aj verejné, dal podporu takzvanému menšiemu zlu, ale došlo k tomu najväčšiemu zlu, došlo k ďalším škodám vo výške najmenej 3 miliardy a došlo k tomu, že tieto peniaze sa nesanujú zo súkromných zdrojov, ale sanujú sa zo zdrojov daňových poplatníkov. Ja podporím uznesenie Národnej rady, ktoré predložil poslanec Malchárek, ktorý žiada vládu, aby na najbližšom ďalšom zasadnutí zákonodarného orgánu predložila informáciu o tom, ako si predstavuje vyvodenie zodpovednosti v tomto prípade a nestačí hovoriť len o vine bankového dohľadu Národnej banky a nestačí, samozrejme, hovoriť len o vine manažmentu. Na to sú tu príslušné orgány, aby to podporili. Je tu jednoznačné zlyhanie vedenia Národnej banky a zlyhanie ekonomických ministrov. A takisto chcem zopakovať, že priestor politickým dohodám a tomuto postupu podľa môjho názoru jednoznačne otvoril predseda vlády. Ďakujem. (Potlesk.) M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. S faktickou poznámkou chcú vystúpiť traja poslanci. Končím možnosť podania ďalších prihlášok. (Hlasy zo sály.) Bohužiaľ, pán kolega. Slovo má pani poslankyňa Tóthová.