P. Hrušovský, predseda NR SR: (2004-07-06):
Nech sa páči, pán poslanec, máte slovo. G. Krajči, poslanec: Vážený pán predseda, páni ministri, panie poslankyne, páni poslanci, zákon o zastúpení Slovenskej republiky v Eurojuste je veľmi potrebný a už teraz je oneskorený a v predloženej podobe je však neprijateľný najmä pre nasledujúce zásadné výhrady. Po prvé. Slovensko by bolo po prijatí zákona jediným z 25 členských štátov Európskej únie, ktorý by v Eurojuste nebol zastúpený prokurátorom alebo aspoň vyšetrujúcim sudcom, alebo policajným dôstojníkom s rozhodujúcou právomocou v oblasti vyšetrovania, akú má obvykle prokurátor, ale sudcom, ktorý v slovenskom právnom systéme nemá žiadne právomoci potrebné na výkon funkcie člena Eurojustu. Po druhé. Zástupca Slovenskej republiky v Eurojuste, ktorého aktivity sa týkajú výlučne prípravného trestného konania, by bol plne podriadený ministrovi spravodlivosti, ktorý by určoval aj okruh jeho oprávnení vo vzťahu k prokuratúre a polícii, mohol by ho odvolať aj pred uplynutím funkčného obdobia, mohol by mu vydávať pokyny a záväzné stanoviská, takže je zrejmé, že by nemal postavenie sudcu, ale ministerského úradníka. Po tretie. Zákon by najmä z uvedených dôvodov, ale aj z ďalších dôvodov nebol v súlade s rozhodnutím  Rady z 28. februára 2002, ktorým sa zriaďuje Eurojust s cieľom posilniť boj  proti závažným trestným činom, ktorého vykonanie má zabezpečiť. Po štvrté. Zákon má nadobudnúť účinnosť 1. októbra 2004, ale podľa prechodných ustanovení § 10 zákona a § 150e zákona č. 385/2000 Z. z.  má vyvolať účinky spätne od 1. mája 2004. Vláda alebo jej podpredseda a minister spravodlivosti totiž v rozpore s čl. 2 ods. 2 ústavy bez zákonného oprávnenia, ba dokonca v priamom rozpore s viacerými zákonmi už rozhodli o vyslaní sudcu ako zástupcu Slovenskej republiky do Eurojustu, o jeho postavení vedúceho diplomatickej misie, o jeho materiálnom a finančnom vybavení i jeho mandáte. Národná rada Slovenskej republiky má zohrať už len úlohu gašparka poskakujúceho tak, ako vláda poťahuje špagátikmi. Predložený vládny návrh zákona, komuniké a dôvodová správa obsahujú aj ďalšie nesprávne, nejasné, ale aj nepravdivé a zavádzajúce údaje, ktoré si neraz navzájom odporujú. Ak je pravdou, že rozhodnutie Rady má v našom právnom poriadku priame účinky, ako uvádza dôvodová správa, načo je potrebné, aby minister podľa § 3 ods. 1 návrhu vymedzoval rozsah mandátu národného člena v rozsahu a v súlade z rozhodnutím, ktorým sa zriadil Eurojust. Toto ustanovenie je navyše nejasné a tautologické, keď rozhodnutie Rady naopak v čl. 9 ustanovuje, že každý členský štát bude definovať charakter a rozsah súdnych právomocí, ktoré udelí svojmu národnému členovi v rámci svojho vlastného územia. Taktiež bude definovať právo národného člena konať vo vzťahu k zahraničným súdnym orgánom v súlade so svojimi medzinárodnými záväzkami. Priame účinky na fyzické osoby a právnické osoby v Slovenskej republike jednoznačne nemôže vyvolať napríklad text rozhodnutia Rady, ktorý je formulovaný napríklad takto: Národní členovia budú, pokiaľ ide o ich štatút, podliehať vnútroštátnemu právu ich členského štátu. Dĺžku funkčného obdobia národného člena určí členský štát pôvodu. Priame účinky nemôže vyvolať ani norma, ktorá znie: Každý členský štát bude definovať charakter a rozsah súdnych právomocí, ktoré udelí svojmu národnému členovi v rámci svojho vlastného územia. Taktiež  bude definovať právo národného člena konať vo vzťahu k zahraničným súdnym orgánom v súlade so svojimi medzinárodnými záväzkami. Alebo vzťahy medzi národným spravodajcom a príslušnými úradmi členských štátov budú upravované vnútroštátnym právom a podobne. Navyše článok 34 ods. 2 písm. c) Základnej zmluvy o Európskej únii, ktorá je nadriadená nášmu právnemu poriadku, výslovne ustanovuje, že rozhodnutia v oblasti policajnej a justičnej spolupráce v trestných veciach nemajú priame účinky. Je teda jasné, že kamufláž s priamymi účinkami má slúžiť len na zamaskovanie skutočností, že vláda si nesplnila ďalšiu integračnú povinnosť a neprijala včas potrebné legislatívne opatrenia, ktoré by umožnili plnohodnotnú účasť slovenského zástupcu v Eurojuste odo dňa vstupu Slovenskej republiky do Európskej únie. Ak by bolo pravdou, že potreba prijať zákon nevyplývala z našich integračných povinností a ide len o iniciatívu ministra, ako uvádza dôvodová správa, prečo majú viaceré významné účinky zákona nastať spätne päť mesiacov pred jeho prijatím 1. mája 2004 a ako potom vysvetlí skutočnosť, že v uznesení vlády Slovenskej republiky č. 1286 z 27. novembra 2002 k správe o stave prístupových rokovaní Slovenskej republiky s Európskou úniou a nosných úlohách z hľadiska plnenia negociačných záväzkov Slovenskej republiky bod P1, ktorým vláda uložila svojim členom plniť príslušné legislatívne úlohy uvedené v prílohe uznesenia. Toto  je v časti prílohy venované kapitole č. 24 spolupráca v oblasti spravodlivosti a vnútra pod bodom 24.20 úloha pre oblasť legislatívy implementovať rozhodnutie Rady č. 187 z 28. februára 2002 o vytvorení Eurojustu s cieľom posilniť boj proti závažnej trestnej činnosti. Termín 31. 12. 2003. Ako si vysvetliť skutočnosť, že samotné rozhodnutie Rady v čl. 42 výslovne ukladá členským štátom zosúladiť celé jeho znenie s vnútroštátnym právom, pri najbližšej príležitosti a v každom prípade najneskôr do 6. septembra 2003. Slovenská republika tak bola povinná urobiť do dňa, keď sa stala členským štátom Európskej únie, teda do 1. mája roku 2004. Podľa navrhovaného znenia § 13a zákona č. 385/2000 Z. z. by zástupca Slovenskej republiky v Eurojuste, ktorý by bol sudcom, naďalej mal postavenie a konal s výnimkou rozhodovacích právomocí ako sudca. Sudca však môže v trestnom konaní pred podaním obžaloby konať len o návrhu prokurátora na vzatie do väzby alebo na vyslovenie súhlasu so zákonom taxatívne určenými obmedzeniami slobody občanov, a to výlučne len vo veciach, v ktorých koná príslušný súd, na ktorý je sudca pridelený na výkon funkcie. Podľa uvedeného ustanovenia návrhu sudcu možno poveriť plnením úloh v orgáne Európskej únie, len ak sa podľa osobitného predpisu vyžaduje, aby bol stálym členom takéhoto orgánu sudca. Funkcia zástupcu si výkon funkcie sudcu nevyžaduje ani  sčasti. Navyše sudca pridelený k orgánu Európskej únie by nemal podľa Trestného poriadku ani podľa navrhovaného textu zákona žiadne sudcovské kompetencie. Navrhované ustanovenie zákona, podľa ktorých vymenúva zástupcu v Eurojuste a určuje jeho mandát minister spravodlivosti aj vtedy, ak by nim bol prokurátor, je v zjavnom rozpore s čl. 150 Ústavy Slovenskej republiky. Podľa § 5 ods. 2 zákona sa ukladá zástupcovi povinnosť postup vo vzťahu k nečlenským štátom Európskej únie a k medzinárodným orgánom a organizáciám vopred konzultovať s Ministerstvom spravodlivosti Slovenskej republiky bez vymedzenia, aký postup má byť konzultovaný, s kým konkrétne a s akou záväznosťou. Navyše je prinajmenšom sporné, prečo by vôbec mal byť postup v prípravnom trestnom konaní konzultovaný s ministerstvom. Keby napriek všetkému mal byť zástupcom sudca, potom by podľa článku 141a ods. 4 písm. d) ústavy per analogiam mala predkladať návrhy kandidátov na zástupcu Súdna rada Slovenskej republiky. Vzhľadom na jeho postavenie ako vedúceho diplomatickej misie by bolo potrebné zvážiť, či by zástupcu nemal podľa čl. 102 ods. 1 písm. c) ústavy výkonom funkcie poveriť prezident Slovenskej republiky a či postavenie sudcu ako zástupcu nie je v rozpore s čl. 145 ods. 2 ústavy a ostatnými ustanoveniami o súdnej moci a súdoch Slovenskej republiky. Vzhľadom na uvedené chcem vyzvať ministra spravodlivosti, aby označil konkrétne zákonné ustanovenie, ktoré mu k 1. máju 2004 umožňovalo vyslať sudcu ako zástupcu Slovenskej republiky do Eurojustu. Ďalej, aby označil konkrétne zákonné ustanovenie, ktoré umožňovalo poskytnúť tomuto sudcovi príspevok na štúdium jeho detí a príspevok pre manželku počas pobytu v Haagu. Ďalej, aby označil konkrétne zákonné ustanovenie, ktoré mu umožňovalo poskytnúť vyslanému sudcovi úhradu za zariadený byť v Haagu. Ďalej, aby označil konkrétne zákonné ustanovenie, ktoré mu umožňovalo poskytnúť vyslanému sudcovi postavenie vedúceho diplomatickej misie a vydať mu diplomatický pas. Ďalej, aby označil konkrétne zákonné ustanovenie, ktoré vyslanému sudcovi umožní od 1. mája 2004 doposiaľ vykonávať akékoľvek oprávnenia súvisiace s výkonom funkcie zástupcu Slovenskej republiky v Eurojuste. Ďalej, aby označil konkrétne zákonné ustanovenie, ktoré vyslanému sudcovi v súčasnosti umožňuje bez absolvovania akéhokoľvek stupňa bezpečnostnej previerky zoznamovať sa s prísne tajnými skutočnosťami týkajúcimi sa vyšetrovania prípadov medzinárodného organizovaného zločinu, ktoré sa má vzhľadom na svoje postavenie právo dozvedieť od Úradu špeciálneho prokurátora, špeciálnych útvarov polície, colných orgánov a podobne, ale aj od zástupcov ostatných členských štátov Únie v Eurojuste. Chcem poprosiť ministra, aby uviedol jediný rozumný dôvod, prečo má byť Slovensko v Eurojuste zastúpené sudcom ako jediný z 25 členských štátov Únie, keď Eurojust sa má podľa znenia návrhu Zmluvy o Ústavnej listine Európskej únie pretransformovať na Úrad Európskeho prokurátora, ktorého činnosť má byť zavŕšená podaním žaloby. Ako uvádza aj dôvodová správa k § 1 zákona, úlohou Eurojustu ako samostatného orgánu Európskej únie bude v zmysle návrhu Európskej ústavy vytvoriť základ budúcej Európskej prokuratúry a napomôcť jej vytvorenie. Všetky ostatné členské štáty sú v Eurojuste zastúpené prokurátormi alebo osobami s faktickým postavením, aké má podľa právneho poriadku Slovenskej republiky prokurátor. Aj Slovensko bolo až doposiaľ tak v Projuste, ako aj v postavení pozorovateľa v Eurojuste zastúpené vždy prokurátorom. Aj keď z inštitucionálnych dôvodov boli príslušnými orgánmi Európskej únie o nominovanie zástupcu požiadaní vždy ministri spravodlivosti, vždy sa tak stalo s odporúčaním, aby určeným zástupcom bol prokurátor a minister Ján Čarnogurský, samotný Daniel Lipšic doposiaľ preto vždy odstupovali takéto požiadavky na vybavenie generálnemu prokurátorovi. Eurojust má kompetencie výlučne v etape vyšetrovania a trestného stíhania v predsúdnom konaní. Podľa čl. 2 ods. 1 rozhodnutia o zriadení Eurojustu Eurojust bude zložený z jedného národného člena s podporou každého členského štátu, ktorý bude v súlade s jeho právnym systémom, prokurátorom, sudcom alebo policajným dôstojníkom s rovnakou kompetenciou. Pojem s rovnakou kompetenciou nemožno však vyložiť tak, že všetci zástupcovia členských štátov v Eurojuste majú rovnakú kompetenciu. Rozhodnutie totiž ponecháva plne na členské štáty, aby vymedzili vnútroštátnu kompetenciu svojho zástupcu a jeho oprávnenia vo vzťahu k iným štátom čl. 9 ods. 1 a 3. Pojem s rovnakou kompetenciou sa môže preto vzťahovať len na kompetenciu, akú má obvykle prokurátor. Vzhľadom na uvedené a v zmysle zákona o rokovacom poriadku dávam preto procedurálny návrh, aby zákon bol vrátený predkladateľovi na prepracovanie a nepostúpil do druhého čítania. Ďakujem za pozornosť.