Šípošová, Janka, poslankyňa NR SR (2015-05-19):
Ďakujem pekne za pochopenie, pán predseda. Aj pánom poslancom. Ďakujem vám. Tak ja budem pokračovať. Našťastie to prerušenie prišlo v takom bode, kedy prejdem k trochu niečomu inému, a to sa týka vlastne toho, o čom sa hovorilo alebo čo, čo bolo na programe dňa v čase, keď kulminovala kauza Váhostav. Bol to uverejnený blog pod názvom Nahnevaný občan píše vláde. A tým, že sa teraz o tejto kauze menej hovorí, neruší to jeho slová ani jeho hodnotenie. Lajtmotívom jeho listu a odkazu vláde je táto veta: „Dávate to nadrzovku a už sa ani netvárite, že sa aspoň tvárite.“ (Ruch v sále.) Nebudem to čítať celé, pretože je to dlhé. Chcem len prečítať časti, ktoré sa mi zdajú dôležité. On v tom liste píše, že oveľa tvrdšie, ako je to napísané, to myslí, a píše, že: „Toto nie je žiadne j’accuse ani je suis, normálne po slovensky mám toho plné zuby. Prečo? Pretože ste urobili toto: oklamali a obtiahli ste svojich voličov.“ „Okradli ste tisíce bežných ľudí, ktorí od vás nič nechcú. Naopak, robia všetko preto, aby stáli na vlastných nohách a ani nepotrebovali ten štát, ktorý ich zdiera a pod nohy im kladie všetky možné prekážky. Aby s ním, preboha, len nemali nič do činenia. Toto sú ľudia, ktorí makajú deň aj noc, nemajú pracovnú dobu, maródky ani dovolenky, len aby si nejako vybudovali to svoje malé šťastie. Celé roky drú a snažia sa. Čoho sa za to od vás dočkali? Úplne ste ich okašľali. Ukázali ste im, čo sú zač, ako si ich vážite a čo si o nich myslíte. Je to o to bezohľadnejšie, že nespravili nič zlé. Previnili sa len vierou, že ak budú pracovať na štátnej zákazke, môžu sa spoľahnúť na to, že za to dostanú zaplatené. Viac sa mýliť nemohli, lenže úprimne, že dokážete až toto, že až sem zájdete, to by napadlo naozaj málokomu. Sprosto, otvorene, verejne, pred očami celej republiky ste ich okradli. Uvedomujete si, že ste im zničili životy?“ (Ruch v sále.) Ďalej píše: „Čiže ste človeka okradli a vytreli s ním dlážku, ale ani tam ste neskončili. Máte toľko drzosti, že otvorene dávate najavo, ako strašne jedno vám to je. Toto vám síce môže byť trochu cudzie, ale ja vám to poviem: v slušnej krajine sa nekradne.(Ruch v sále.) V menej slušnej krajine sa kradne, a keď sa na to príde, tak sa za to preberá zodpovednosť. No a u nás sme si akosi zvykli na to, že sa síce kradne a neodstupuje, ale aspoň sa tvári. Že sa to nestalo, že sa za to nemôže, že to bolo inak. Skrátka, zmierili sme sa s tým, že čo nie je prizvárané, to ukradnete, a čo prizvárané je, to aspoň zničíte, ale naivne sme si mysleli, že sme sa dohodli, že to aspoň zahráte. Lenže už aj na to ste sa vykašľali. Dávate to nadrzovku, už sa ani netvárite, že sa aspoň tvárite.“ „Idete ako valec, nič vás nezastaví, stratili ste kontakt s realitou. Ste ako napikovaný hiphoper v poslednom ťažení.“ A ďalej: „Myslím na tých, ktorí mi pred pár mesiacmi vraveli, že som blázon, ak platím dane. Vedel som, že majú pravdu, a srdce mi pukalo, keď som tie peniaze posielal na vaše účty. Ale prečo ste mi to museli hneď o pár týždňov pripomenúť? Myslím na to, čo mi občas napadne – či náhodu najistejšou cestou k úspechu v tejto krajine nie je niekoho bohapusto a bezohľadne okradnúť.“ (Ruch v sále.) A zase o kus ďalej: „To vy ste na vine. Kvôli takým, ako ste vy tu, ľudia majú pocit, že tá revolúcia vlastne žiadnou zmenou k lepšiemu nebola, to vďaka vám si decká chcú brať späť svoju krajinu. Samozrejme, že majú pocit, že ju ktosi uniesol, rozkradol a prichádza na stále nové spôsoby, ako ukradnúť ešte niečo. Každý deň im predsa dávate najavo, že vy môžete všetko. Ja viem, vám je to jedno. Vy by ste sa mali dobre za každého zriadenia. Ale ako im to máme vysvetliť my, ktorým záleží na tom, či žijú v komunizme alebo v demokracii? Uvedomujete si, do akej situácie nás dostávate? Veď my tu nejako musíme žiť. A ešte sa máme za vás starať o to, aby tu príliš veľa ľuďom definitívne nepreskočilo z toho, čo robíte? Veď už majte toho Boha.“ Neprečítala som zďaleka všetko, čo je tam. Doplním k tomu len toto. Maroš Žilinka bol pre mňa nádejou, že sa podarí nastaviť systém, ktorý pomôže vrátiť našu krajinu na lepšiu cestu a vráti dôstojnosť jej obyvateľom. Teraz sa obávam, že táto nádej bola márna. Aj tak ale dám môj hlas Marošovi Žilinkovi. Ďakujem, pán predseda, skončila som.