Heger, Eduard, poslanec NR SR (2016-10-20):
Vážená pani predsedajúca, kolegyne, kolegovia, ďakujem za slovo. Ja by som to chcel tak stihnúť do toho hlasovania, takže pokúsim sa byť stručný. Ja som veľmi vďačný za to, čo tu povedala aj kolegyňa Remišová, a veľmi dobre to doplnil aj kolega Fecko a kolega Matovič. Ja skúsim možno ešte pár takých konkrétnejších vecí a možno to tak zhrnúť. Ja osobne tiež si myslím, že štátna správa, by som to nazval, že krváca, že naozaj vidíme, že táto oblasť je veľmi zanedbaná, a na to, aby fungoval tento štát dobre, naozaj potrebujeme kvalitných, kvalifikovaných, dobre ohodnotených a spokojných ľudí, ktorí túto prácu robia radi a robia ju dobre ohodnotenú, lebo vtedy človeka tá práca baví, ak za to dostáva aj patričnú odmenu a nemusí sa zaoberať tým, že či má dostatok na prežitie, a môže sa plne sústrediť na prácu. Čiže toto je podľa mňa úplne, úplne kľúčové, a preto aj trošku tak ma mrzí alebo myslím si, že, že aj tento zákon ide tak po povrchu. A ja osobne si myslím, že toto je naozaj tak veľká oblasť, ktorá by si zaslúžila veľkú reformu. Tí ľudia v tej štátnej správe by si to podľa mňa zaslúžili, a ak ich poznáte a pohybujete sa medzi nimi, tak určite poznáte tie problémy a ja možnože niektoré z nich aj spomeniem. Ale myslím si, že aj ľudia v krajine by si to zaslúžili, pretože máme, myslím, že právom očakávania na to, aby štátna správa dobre fungovala, ale tie očakávania, keď sa, keď sa aj opýtate ľudí alebo by ste si robili taký prieskum, tak by ste zistili, že verejná mienka práve na týchto pracovníkov nie je moc dobrá. Myslím si, že je trošku aj krivdivá, že krivdíme tým ľuďom, lebo sú to dva pohľady. Jeden je pohľad ľudí zvonku, ktorí možno nevidia až tak hlboko do tej štátnej správy, a potom sú tu ľudia, ktorí sú priamo z tej štátnej správe a vidia do toho veľmi hlboko. Tí ľudia, ktorí sú zvonku a nevidia dostatočne do toho, tak budú možno tak, tak paušálne všetkých hádzať do jedného vreca a povedia, a sú to darmožráči alebo sú to, teda len tam vysedávajú na kávičkách, dajú si úradné hodiny dvakrát do týždňa a zvyšok sa len flákajú a podobne a podobne. Ale... A zase keby sme sa pozreli na tú prácu, na ten pohľad zvnútra a opýtame sa tých ľudí, tak zistíme, že mnohokrát tí ľudia sú zaplavení prácou, nevedia, kde im hlava stojí, a preto nedokážu tie procesy urýchliť, resp. tú prácu urobiť rýchlo. Ale keď sa začnete s tými ľuďmi rozprávať, zistíte, že nie je to ani v tom, že by boli leniví, ale mnohokrát tie procesy, ktoré fungujú na týchto pracoviskách, sú ťažko zastaralé. A práve aj to, čo hovorila kolegyňa Remišová, že máme tu elektronickú verejnú správu, ktorá, žiaľ, stále nie je funkčná. Poviem len jeden príklad z jedného pracoviska, kde som sa rozprával. Bola zavedená elektronická, elektronické podávanie žiadostí. Toto elektronické podávanie žiadostí prinieslo o jeden administratívny krok navyše, pretože tá prepojenosť – a toto je subjekt štátnej správy – tá prepojenosť tam nefunguje a ten pracovník, ktorý keď prijme to podanie fyzicky od človeka už vytlačené, má o jeden krok menej, ako keď ho prijme elektronicky, pretože si ho musí vytlačiť a znovu ho naťukať do svojho systému, pretože to elektronické prepojenie toho, čo zadal klient, občan, sa mu proste tam nezobrazí a nefunguje mu to. A toto je, toto je len, len malá odrobinka toho, ako naozaj tu mnohé, ako nám tu tá elektronická verejná správa stále nepomáha a neprináša tú žiadanú efektivitu. A preto ľudia musia, pracovníci v štátnej správe mnohokrát musia vykonávať zbytočné administratívne kroky, ktoré spomaľujú procesy, ktoré spomaľujú ich prácu, a preto sú ňou zavalení. A navonok to pôsobí, že nič nerobia. Čiže keď sa naozaj pozrieme dovnútra, zistíme, jaká je tu disproporcia medzi vnímaním ľudí, ktorí sú v nej, a medzi vnímaním ľudí, ktorí na to hľadia zvonku z pohľadu zákazníka a majú na to právo. Zákazník – občan má právo na to, aby dostával kvalitné služby od štátnej správy. Ale, takže keby sme si to zhrnuli, čo je úplne dôležité? (Ruch v sále.) Elektronická verejná správa, funkčná, plne funkčná, tak, aby sa nemuseli vykonávať opakované kroky. Po druhé. Personálny audit. Hovorila o tom aj kolegyňa Remišová. Pri každom pracovnom obsadení rozhodujú dve veci, je kvalita zamestnanca, ale, samozrejme, je aj mzda a v konečnom dôsledku počet. Veľa sa tu hovorí o počte zamestnancov, ale ten počet nemôžme stavať len tak, by som povedal, na..., od zeleného stola, ale musíme sa pozrieť práve na tie procesy, či tie procesy zodpovedajú, či tie procesy sú efektívne. Čiže keď prídu efektívne procesy, budú môcť byť aj efektívne počty, keď tak poviem. A toto nám môže vyskočiť, že my potom budeme mať dostatok prostriedkov na to, aby sme ľudí dostatočne aj zaplatili. A tí ľudia si zaslúžia byť dostatočne zaplatení, pretože v súkromnej sfére potom za porovnateľnú prácu dostanú omnoho viac. A to je hanba. Ja si myslím, že to je hanba, aby človek, ktorý odovzdáva tú istú kvalitu práce a robí ju v štátnom záujme v prospech miliónov občanov, dostával nižšiu mzdu len preto, že je v štátnej správe. (Ruch v sále.) Takže toto, myslím si, že tuto je tá veľká krivda. Takže tí ľudia by mali byť zaplatení. A práve tak, jako aj hovoril kolega Fecko, práve tam je potom tá diera pre to pokušenie, ako si vykompenzovať, a to je mnohokrát aj tlak zvonku. Tí ľudia to môžu myslieť aj úprimne a nechcú zobrať ten úplatok, ale keď niekto do vás stále búši a chce vám ten úplatok dať na to, aby ste mu vyhoveli, tak musíte mať veľmi silný charakter, aby ste tomu odolali. A toto je tiež veľmi náročné. Ďalšiu vec, čo by som chcel povedať, čiže ľudia nie sú dostatočne zaplatení, sú zaplavení zbytočnou prácou. Kariérny rast. Toto je podľa mňa ďalšia oblasť v štátnej správe, ktorá by mala byť veľmi konkrétne podrobená analýze a reforme, pretože naozaj je tu, a musíme povedať, toto je také naše ešte, žiaľ, zatiaľ slovenské, taký ten klientelizmus. Na jednej strane je to možno strach, že kam tých ľudí pošleme, čo s nimi bude, tak ich proste nejakým spôsobom strpíme alebo upraceme. A na druhej strane, a toto by som povedal, že toto je opäť veľká oblasť v tom, že dnes profesionálne personálne agentúry, ktoré sa venujú naozaj rozvoju personálnych zdrojov, vedia nasmerovať ľudí do oblastí, v ktorých tí ľudia sú dobrí. My vieme, že aj dnes na Slovensku pracuje mnoho ľudí v oblastiach, na ktoré sa nehodia, ale robia ich preto, lebo sú buď dobre zaplatení, alebo sú to naozaj miesta v štátnej správe a proste sú tam nejakým spôsobom uprataní, len aby mali nejaké teplé miestočko. A hoci je aj podhodnotené. A takíto ľudia, by som povedal, práve deformujú tie normy, lebo oni sa uspokoja radšej aj s takou úplne podhodnotenou mzdou, ako hovoril kolega Fecko, 500 eur v čistom, len aby tam mohli nejakým spôsobom prežiť, lebo si nevedia predstaviť, čo by na trhu práce robili, lebo nikto na trhu práce im nevie povedať, že tak máš talent na toto a na toto, tak poď to rozvíjať a budeš, budeš odborníkom na tú vec. Budeš buď remeselník, teda keď nemáš na to, aby si robil vysokoškolskú prácu, tak budeš možno výborným remeselníkom, že pomôcť tým ľuďom naozaj rozpoznať to ich obdarenie, a v tom nech sa rozvíjajú. Ale nech nezaberajú miesto, kde sa nehodia. A povedzme si na rovinu, dneska sa to deje. Dneska sa to naozaj deje. Dneska je štátna správa tak spolitizovaná, že mnohokrát až o referentské miesta sa rozhoduje politicky. (Ruch v sále a zaznievanie gongu.) Referentské miesta sa dosadzujú politicky. Veď to je úplne absurdné. A načo? Veď dajme kvalitných ľudí. A naozaj teraz by som chcel povedať... Neviem, ako sme na tom s hlasovaním, že či ešte môžem chvíľku pokračovať, kým dôjdu všetci alebo... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)