R. Fico, predseda vlády SR: (2007-11-27):
Dovoľte mi, aby som nadviazal na slová predsedu poslaneckého klubu SDKÚ pána Janiša, ktorý, myslím, včera ešte to urobil, v úvode svojho vystúpenia hovoril o kríze parlamentarizmu. Rád by som sa sústredil na tento pojem a povedal niekoľko postrehov, ako vnímame vo vládnej koalícii súčasný stav slovenského parlamentarizmu. Všetky príklady, ktoré použijem, sú príklady z reálneho života. A verím, že tak ako my neberieme osobne veci, nebudete ich brať osobne ani vy. Kríza parlamentarizmu má na Slovensku určité prejavy. Ale určite, vážený pán predseda poslaneckého klubu, nie je spôsobená tým, že predseda Národnej rady Slovenskej republiky predložil prezidentovi Slovenskej republiky na podpis návrh zákona, ktorý bol zmätočne prijatý v parlamente. Ja si naozaj nemyslím, že toto je dôvod, pre ktorý je potrebné zvolávať mimoriadnu schôdzu Národnej rady a robiť to, čo sa momentálne tu deje. Podstata krízy slovenského parlamentarizmu spočíva podľa môjho názoru v úplne niečom inom. Prvá taká hlavná otázka, ktorú si musíme postaviť, je, akí ľudia zastupujú voličov a či vôbec niekoho zastupujú v Národnej rade Slovenskej republiky. Typickým príkladom, pán Janiš, pri všetkej úcte k vašej funkcii poslanca Národnej rady Slovenskej republiky, ste práve vy. O vašej reprezentatívnosti svedčí napr. to, že ste sa pokúšali stať sa primátorom v Martine, kde ste sa, samozrejme, nechali primeraným spôsobom propagovať. Vaše billboardy, plagáty boli takmer všade. Ale po sčítaní hlasov sa zistilo, že vás podľa všetkého nevolili ani vlastní rodinní príslušníci. Jednoducho aj dnes tu vo veľkom štýle, ako keby ste zastupovali státisíce ľudí, poučujete, čo všetko ako treba. Pán poslanec, skúsme sa naozaj spoločne zamyslieť nad tým, ak hovoríme teda o kríze parlamentarizmu, o ktorej ste hovorili vy, že je potrebné zaviesť iný volebný systém. Poďme spoločne uvažovať o tom, že nebude na Slovensku parlamentný systém taký, ktorý takým ľuďom ako vy umožňuje na chrbte politických strán sa dostať do parlamentu, ale jednoducho systém, ktorý bude zmiešaný, kde sa budú môcť dostať do Národnej rady Slovenskej republiky aj regionálne osobnosti, osobnosti na princípe väčšinového systému. To je prvá podstata parlamentnej krízy alebo krízy parlamentarizmu na Slovensku. Druhá podstata krízy slovenského parlamentarizmu spočíva v tom, že vlády často zostavujú strany a ich lídri, ktorí nikdy parlamentné voľby nevyhrali. Jednoducho to sa nestáva príliš často v štandardných demokratických parlamentných systémoch. U nás sa to deje. A myslím si, že by takýto štýl mohol byť práve zmenený zmenou volebného systému. Tretí dôvod, kedy treba hovoriť o podstate krízy parlamentarizmu na Slovensku, je, že takto ustanovení predsedovia vlád a ich ministri, ktorí nikdy nevyhrali voľby, ale stali sa predsedami vlád a zložili vlády, končia svoje volebné obdobia porážkami, ktoré sú dôsledkom predovšetkým celého radu neakceptovateľných škandálov a neúnosnej politiky. A tá kríza parlamentarizmu je ešte hlbšia potom v tom, že predsedovia vlád a ich najbližší spolupracovníci potom, čo sa predsedami vlád a ministrami stanú bez výhry vo voľbách, potom, čo skončia s hanbou kvôli škandálom, sa vrátia do parlamentu a tvária sa ako morálne opozičné autority. Jednoducho toto je najväčší problém, ktorý dnes nás kvári na slovenskej politickej scéne. Chcem vám povedať a ponúknuť dohodu, vážení priatelia z opozície. A tá dohoda by mohla spočívať v tom, že predseda vlády, ktorý prehrá po funkčnom období voľby, by sa nikdy nemal vrátiť naspäť do Národnej rady Slovenskej republiky a tváriť sa ako opozičný líder. A odo mňa máte verejný prísľub, a ja ho tu teraz hovorím, že ak nasledujúce parlamentné voľby strana Smer – sociálna demokracia nevyhrá pod mojím predsedníctvom, nevrátim sa naspäť do parlamentu ako predseda opozičnej strany. Odo mňa to máte. Tento prísľub tu je. Lenže vy to nerobíte, a preto ste spôsobili krízu slovenského parlamentného systému. Vážené dámy a páni, milí priatelia, uznávam úlohu opozície a myslím to vážne. Každá rozumná vláda sa pozerá do zrkadla, ktoré opozícia nastavuje vládnej koalícii. Do akého zrkadla sa ale máme pozerať my, ktorí sedíme dnes vo vládnej koalícii? Je to zrkadlo rovné? Je to zrkadlo naozaj také, do ktorého sa musíme pozerať? Je to morálne zrkadlo? Alebo máme na to iný pohľad. Ako napr., ja som si vybral len za posledné obdobie niekoľko typických príkladov, máme vážne brať zrkadlo, v ktorom nám niekto kladie otázku alebo požiadavku, aby sme napr. zverejnili všetky zmluvy, ktoré sa týkajú Slovenského pozemkového fondu? Táto požiadavka prišla od vás. A zaujímavé je, že 25. októbra pani poslankyňa Žitňanská, teda vaša pani poslankyňa, takýto návrh dala v parlamente. Ani jeden z poslancov SDKÚ nehlasoval za tento návrh. Ani jeden z poslancov SDKÚ nehlasoval za tento návrh, hlasovali zaň len poslanci vládnej koalície. Čiže aké je to zrkadlo, ktoré nám nastavujete, keď na jednej strane nás žiadate, aby sme niečo konali, a pritom sami to nekonáte, hoci ste si to navrhli prostredníctvom pozmeňujúceho návrhu? Ďalej sa často v tom zrkadle, ktoré nám nastavujete, objavujú výčitky a pripomienky typu, že vraj nie sme demokrati a že máme spätosť s minulosťou a podobné veci. Ako máme vážne brať tieto pripomienky na našu adresu, keď vy ste otvorene kupovali poslancov Národnej rady? Veď ste si udržiavali moc na konci predchádzajúceho volebného obdobia tým, že ste mali netransparentné zmluvy s opozičnými poslancami, ktorí za vás hlasovali. Jednoducho ako je možné tvrdiť v takejto situácii, že vy ste demokrati, ale my demokrati nie sme? V tomto je kríza slovenského parlamentarizmu. Idem ďalej. Ako máme vážne pozerať do zrkadla, ktoré nám nastavujete a o ktorom tvrdíte, že je to morálne opozičné zrkadlo, ak napr. ste podali návrh na odvolanie pani ministerky Tomanovej o. i. preto, lebo vraj poslala svoje služobné auto do Portugalska na zabezpečenie služobnej cesty? Páni, ale však sa pozrite do vlastných záznamov. Pán Dzurinda, pán Mikloš, pani Radičová, pozrite sa, ako ste používali služobné autá na súkromné účely vrátane dovoleniek. Ja netvrdím, že to je v rozpore so zákonom, ale pýtam sa, aké máte právo morálne niekoho kritizovať, podávať návrhy na odvolanie za to, že pošle auto na služobnú cestu, keď vy ste tie autá používali aj na súkromné účely, na dovolenky a na iné veci. Áno, však zákon to umožňuje, ale opakujem, v tom je pokrivené to vaše morálne zrkadlo, ktoré nám nastavujete. Chcem, samozrejme, ešte jednu poznámku povedať, ak dovolíte. Ako vážne máme pozerať napr. do tohto vášho zrkadla, ktoré nám nastavujete, a najmä na rôzne urážky, že sme boľševici a podobné veci? Vážené dámy a páni, ja neviem o tom, že by niekto z klubu strany Smer – sociálna demokracia podpísal otvorene antichartu, ako to urobila pani poslankyňa Vášáryová. Tak aké máte morálne právo nás kritizovať za spojenie s minulosťou, keď vy máte vo vašich radoch ľudí, ktorí priamo podpísali antichartu? No predstavte si, že by sme my niekoho mali, kto podpíše antichartu. Tak nás tu za to dusíte od rána do večera. Toto je to zrkadlo, ktoré nám pravidelne nastavujete. Vážené dámy a páni, morálny aspekt ústavného práva na výkon opozície je naozaj dnes veľmi oslabený. A najväčšia podstata krízy slovenského parlamentarizmu je v tom, a nie v tom, že predseda Národnej rady podal prezidentovi na podpis návrh, ktorý vďaka vašej poslankyni bol tak zmätočne schválený, ako bol schválený. Ďakujem pekne. (Smiech v sále.)