Dlugošová, Zuzana, predsedníčka Úradu na ochranu oznamovateľov (2024-09-25):
Ďakujem. Možno by to stačilo aj na faktickú, ale tak človek nikdy nevie. Ja by som len pár poznámok na záver z toho, čo som si vypočula, aj ďakujem za reflexiu aj dôležitosti tejto témy, aj dôležitosti úradu. Chcela by som povedať zo svojho pohľadu, že naozaj aj európska smernica, aj táto naša domáca legislatíva prináša zmenu paradigmy v kultúre vnímania nekalých praktík, ale aj vnímania oznamovateľov od toho, kde som spomínala, že ani motivácia nemá byť dostatočným kritériom na to, či berieme človeka vážne. Nekategorizujeme človeka podľa toho, aké má vzťahy na pracovisku, alebo či sa nahneval na šéfa, ale podľa toho, akú vec oznamuje, a podľa toho, ako významná je tá vec pre odhaľovanie nekalých praktík zo strany štátu. A tá zmena paradigmy spočíva v tom, a to je aj cieľom, aj ja vnímam tú svoju misiu, pokiaľ, v tom krátkom období, počas ktorého som vo funkcii, aby sme posunuli to vnímanie, že je normálne ozvať sa, keď sa deje niečo nekalé, zvlášť ak sú tie veci závažné, a nie je normálne a spoločensky akceptované, že ľuďom, ktorí sa ozývajú, sa budú zamestnávatelia mstiť. Nie sme naivní, že sa to nebude diať, ale má to byť okrajová záležitosť, tak ako je, mala byť okrajovou záležitosťou korupcia, ktorá neprerastie všetky štruktúry štátu, ale vieme a sme realisti, že korupcia tu bude, kým tu budú peniaze a kým tu budú ambície mocenské. Takže ona sa úplne neeradikuje, ale každý funkčný štát s ňou vie narábať v nejakých normálnych limitoch a stíhať a nenechá ju prerásť. A rovnako tak by to malo byť aj v agende ochrany oznamovateľov, že to, čo nie je normálne, má byť okrajovou záležitosťou a zamestnávatelia by mali byť, naopak, v rozpakoch, ak idú otvorene po ľuďoch, ktorí sa ozvú v dobrej viere a poukážu na to, že sa nehospodári dobre s verejnými financiami. Pán poslanec Mikloško už tu nie je, ale ešte som rozmýšľala aj nad reakciou na tie anonymné oznámenia, lebo ono to ide ruka v ruke s tým, čo hovoril aj pán poslanec Prostredník. Áno, krátkodobé efekty, kedy ľudia sa rozhodnú radšej mlčať a dlhodobo, samozrejme, to škodí nám všetkým, ale zároveň treba brať vážne aj tie krátkodobé efekty na človeka, ktorý sa rozhodne pre to mlčanie, pretože tie riziká, do ktorých potenciálne ide, môžu byť naozaj nebezpečné pre jeho psychické zdravie, pre ekonomickú stabilitu jeho rodiny, pretože si už nezíska žiadne uplatnenie vo svojom odbore a podobne. A v rámci toho aj to anonymné oznamovanie môže byť dobrým a štandardným nástrojom. Sú inštitúcie, ktoré sa venujú desiatky rokov anonymným oznámeniam, respektíve vôbec servisu pre whistleblowerov, to je ten anglický pojem pre oznamovateľa, ktoré hovoria: nestaňte sa v tých najzávažnejších prípadoch oznamovateľmi, ostaňte anonymní. To je cesta, kedy naozaj v tých najrizikovejších situáciách, kedy ide o veľa peňazí, kedy už môže byť v hre aj bezpečnosť, fyzická bezpečnosť toho človeka, môže byť funkčným mechanizmom oznámiť niektoré záležitosti anonymne. A štáty sa majú zamýšľať nad tým, ako uľahčovať získavanie, efektívne získavanie týchto informácií. A, samozrejme, tie procesy, ako som už povedala, musia byť nastavené tak, aby nešli proti ľuďom, ktorí sú jednoducho len osočovaní zo strany, zo strany nejakých, jednoducho povedané neprajníkov, ktorí chcú očierniť reputáciu niekoho. Ale myslím si, že štát v tomto je schopný si najprv preveriť informácie a až potom začať niekoho stíhať. Takže to je k tomu anonymnému oznamovaniu a hoci nám to môže zaváňať minulými praktikami z komunistického režimu, ak je systém dobre nastavený, tak anonymné oznamovanie, naopak, môže mať svoje pozitívne efekty práve v tých najzávažnejších a najrizikovejších oblastiach oznamovania, kde ide o veľa aj vo forme výšky peňazí alebo závažnosti odhalení. A aby som skončila možno aj trošku pozitívne, ešte dve dáta pre vás všetkých. Na Slovensku to nie je také zlé, ani pokiaľ ide o to vnímanie zatiaľ. My sa ho snažíme, samozrejme, zlepšovať, ale aj naše dáta pravidelne ukazujú, že skoro 70 % opýtaných obyvateľov Slovenskej republiky, to je prieskum, reprezentatívna vzorka obyvateľstva, ktorá hovorí, že podporuje a chápe a oceňuje oznamovateľov, ktorí oznámia nekalú praktiku, s ktorou sa stretnú pri zamestnaní, hoci aj svojho nadriadeného. Takže ľudia možno majú na Slovensku zatiaľ nízku odvahu oznamovať práve pre tie aspekty, o ktorých sme hovorili, ale oceňujú to. Nie je to zaznávaná vec, tak ako by sa dalo čakať, že sme na to, na takéto kvázi nesprávne vnímané donášanie alebo údajné donášanie citliví. Naopak, ľudia racionálne tomu rozumejú, že to je vlastne ak nie akt hrdinstva, tak je to normálna a správna vec, a zároveň skoro 78 % ľudí si myslí, že by mala existovať inštitúcia, ktorá takýmto ľuďom poskytne odbornú pomoc. Týmto by som skončila svoj príhovor. Ďakujem. (Potlesk.)