J. Burian, poslanec: (2009-04-17):
Na úvod zase musím povedať, že tak ako teda stručné rétorické cvičenie predviedol pán spravodajca, pardon, pán predkladateľ, bolo veľmi dobré rétorické cvičenie, ale faktom je, že veľmi málo súviselo s predkladanou témou. A ja musím zase povedať, že práve preto súviselo s inými témami, lebo ja celkom neverím tomu, že myslí vážne tento návrh. A myslím si, že – a zdôvodním to, prečo si myslím, že nemyslí celkom vážne. A som hlboko a teda stopercentne presvedčený o tom, že pán predkladateľ by takýto návrh, ak by bol na mieste tejto vládnej koalície, vôbec by ho nepredložil. A svoje tvrdenie vychádzam z toho, čo vlastne aj nepriamo potvrdil pán predkladateľ, pán poslanec Mikloš. A vráťme sa teda k daňovej reforme, ktorá bola urobená v roku 2004. Daňová reforma bola jednoznačne fiškálne neutrálna, ale dnes podsúva tento návrh ako fiškálne nie neutrálnu, ale s vysokým dopadom na verejné financie Slovenskej republiky. Čiže znamená to v zjednodušenej podobe, že ak nie som pri moci, tak jednoducho každé riešenie, ktoré prináša deštrukciu verejných financií – lebo tvrdím, že je to deštrukcia verejných financií –, je dobré, ale na mieste toho, ak by som sedel na mieste ministra financií, nikdy, ale nikdy by to nebolo zrealizované. Jednoducho neverí ani predkladateľ, lebo jednoducho sa tu bavíme o iných témach, ktoré vôbec nesúvisia s touto predkladanou novelou zákona dane z príjmov. A skúsim to na príklade, ktorý jasne dokumentuje to, že pán predkladateľ hovorí niečo, čomu jasne neverí. Skúsme si len premietnuť situáciu, ktorá bola v roku 2004. Veľmi dobre si pamätáte, za akých podmienok bol prijatý tento návrh zákona. Ja si dokonca poznám čísla, keď sa hovorilo o tom, ako nahradiť, ako nahradiť fiškálne neutrálnu túto reformu. Áno, znížime dane, ale tu sa zabudlo na malý detail. Tým malým detailom je zvýšenie dane z pridanej hodnoty, ktorá sa univerzálne týka všetkých ľudí, na 19 %. To bolo to veľkolepé riešenie, kde sa znížili priame dane na úkor nepriamych daní. A to bolo to geniálne riešenie! A keď to nestačilo, tak upozorňujem ctenú snemovňu a podstatná časť týchto ľudí bola aj v predchádzajúcom volebnom období, to znamená to, že v roku 2004 zistilo sa, že výpadok na dane z pridanej hodnoty nepostačuje na pokrytie príjmov alebo výdavkov štátneho rozpočtu, tak geniálne pán predkladateľ tohto zákona, bývalý exminister financií, prišiel s návrhom zvýšiť spotrebné dane. Takže tu nešlo o to, že ideme nejakou metódou znižovania daní aj za cenu fiškálneho deficitu, ale v roku 2004 na pol roka, čuduj sa svete, prišlo sa s návrhom, a nebola kríza, upozorňujem, prišlo sa s návrhom rozpočtu, zmeny štátneho rozpočtu, aby sa zvýšili spotrebné dane. Zvýšením spotrebných daní sa narovnávali výdavky a vtedy pán predkladateľ nemal plné ústa o tom, akým spôsobom sa majú šetriť peniaze vo verejných rozpočtoch. Naopak, poďme, hurá, poďme zvýšiť, zvýšime jednoducho spotrebné dane. A to bola tá geniálna myšlienka, len jednoducho nebolo povedané, bolo povedané len a, ale nebolo povedané b – kde sa zobrali tie peniaze? A to je isté i pri tomto návrhu. Ak som takýto šikovný, tak poviem, áno, poviem a, zoberiem peniaze z dane z príjmov, kde to nahradím. V čase krízy? Mimochodom, všetci analytici v tom období do 25 rokov tvrdili, akým spôsobom bola úžasne urobená táto reforma. Teraz títo istí analytici, možno o niekoľko rokov starší, tvrdia, že to nie je dobré riešenie. Ja neviem, o aké znalosti alebo aké podklady sa opiera tento návrh, lebo tento návrh nemá ani podporu tých, ktorí to ospevovali v predchádzajúcom období. Tak ak v čase krízy hovorí aj OECD, aj Medzinárodný menový fond a iné organizácie, Európska komisia odporúča, že to nie je dobrým riešením v čase krízy znižovanie daní, tak dnes prichádza opozícia s veľmi populárnym opatrením, v ktoré, ja si osobne myslím, že veľmi tomu neverí, ale je to populárne. Každý občan rád počúva, že sa mu znížia dane. No ale čo sa stáva v čase krízy? V čase krízy predsa neinvestujú tí, ktorí získajú na tejto dani. V prvom rade musí investovať štát – a to je odpoveď aj na pána Farkasa, keď tvrdil, že jednoducho v čase, v tomto čase investuje štát z verejného rozpočtu alebo z verejných financií viac, ako povedzme podnikateľská časť. Čo je logické. Je maximálne logické, lebo tí ľudia, ktorí majú vyššie príjmy, majú sklon k sporivosti, nie k niečomu takému, aby investovali. Veď si uvedomme, že je to základná poučka celej krízy. My neuvažujme o tom, že tí ľudia, ktorí získajú na dani, budú jednoducho investovať. Budú mať veľké problémy na to, aby zabezpečili udržateľnosť svojho podniku, svojej firmy alebo svojich domácich financií. To je základná úloha ľudí, ktorí získajú na tejto daňovej reforme, ak by bola presadená opozíciou. Hovoríme o tom, že sklon k míňaniu peňazí alebo k tomu, aby zabezpečili svoje riadne vyžitie, majú ľudia s najnižšími príjmami. Preto je logické, že v krajinách sveta, berieme príklad v krajinách Európskej únie, majú ľudia s najnižšími príjmami nulovú daň alebo minimálnu daň. Práve preto aj sa zvýšila nezdaniteľná časť, aby práve títo ľudia jednak, že mali väčší príjem, lebo títo ľudia nemajú sklon k sporivosti, lebo nemajú toľko peňazí, aby dokázali realizovať svoje príjmy. Problém je, a to je vlastne aj problémom hospodárskej krízy, je prebytočná kapacita. Prebytočná kapacita a práve preto tie podniky, ktoré by teoreticky mali aj zisk, tieto peniaze nepoužijú na rozvoj firmy. Práve preto dnes prichádza vláda s opatreniami na to, aby podporila agregovaný dopyt na to, aby jednoducho stavali sa diaľnice, aby sa jednoducho postavili alebo dokončili jadrové elektrárne, na to, aby povedzme aj za pomoci PPP projektov realizovali projekty, ktoré si mimochodom dala do vienka aj predchádzajúca vláda. Dokonca pripravila návrh zákona, a keď zistila, že jednoducho nemá zrealizované, nazveme to, odštátnenie ciest alebo, pardon, pozemkov pod týmito predpokladanými diaľnicami, jednoducho stopla tento zákon a nepokračovala ďalej. Dnes je to práve ten impulz, ktorý môže priniesť tejto ekonomike ďalšie pracovné miesta a synergiu týchto pracovných miest. Čiže jednoducho tento zákon, pri všetkej úcte, ja pokladám fakt za niečo, čo je skôr farizejstvom, o ktorom práve hovoril pán predkladateľ, z iného uhla pohľadu. Ja práve preto beriem, že neverí tomu podľa môjho názoru ani opozícia. A keď teda sa vrátim k iným štátom, ktoré povedzme uvažujú o znížení daní, no musíme sa porovnávať s inými krajinami. Ak Slovensko je tretie alebo je v prvej trojke krajín v rámci Európskej únie s najnižším daňovým a odvodovým zaťažením, tak, čuduj sa svete, iné krajiny znižujú alebo príklady iných krajín predsa sú tie pre nás, ktoré majú 40- alebo 45-percentné dane. Toto predsa nie je príklad pre Slovensko. Slovensko nie je problémom investovania na Slovensku tým, že máme vysoké daňové a odvodové zaťaženie. To, čo prezentoval aj ten prieskum, a myslím, že sa k tomu vyjadril aj pán poslanec Petrák, hovorí iba o tom, každý, každý a každý z vás, ktorý tu sedí, by určite povedal, áno, znížte dane, znížte odvody. To je logické. Ale nie je to prekážkou a to jednoznačne v tej správe je prekážkou pre investovanie na Slovensku. Slovensko, ak by nebola hospodárska kríza, pokračuje vo svojich dobrých nastavených parametroch a funguje ďalej. Boli tu pripravení investori a investori, ktorí mali záujem investovať na Slovensku. Problém hospodárskej krízy je tak hlboký, že neovplyvní ho ani vláda v konečnom dôsledku. A ja by som bol veľmi rád, aby konečne slovo „eliminovanie“ dopadov hospodárskej krízy vymizlo z týchto lavíc a hlavne z rétoriky opozície, lebo eliminácia je zrušenie, medzi nami, zrušenie a rozloženie nejakej časti. Jednoducho, ak by ste mali ten liek na to zrušenie hospodárskej krízy, tak myslím si, že budúca Nobelova cena za ekonomiku určite by stihla tých predkladateľov, ktorí predložili na mimoriadnej schôdzi alebo mali záujem predložiť na mimoriadnej schôdzi názov, ten názov si všimnite, „eliminácia dopadov hospodárskej krízy“. Návrhy opozície. Takže, mimochodom, musím povedať, že ak toto by bola pravda, tak už dnes máme tu vyriešenú svetovú hospodársku krízu a myslím, že títo ľudia by určite boli hlavnými prednášateľmi na stretnutí krajín G 8, najrozvinutejších krajín v rámci sveta, a určite tieto témy by boli asi predmetom tohto riešenia. Musím povedať, že som si prečítal s veľmi, veľmi veľkým záujmom všetky tie prípravné opatrenia, ktoré pripravujú krajiny G 8. Musím povedať, že je veľký problém. Krajiny nie že len nespolupracujú, ale každá krajina hľadá svoje individuálne riešenie. A neexistuje všeobecný liek na hospodársku krízu. Ak by tým liekom bolo zníženie daní, myslím si, že každá krajina na svete by tu pristúpila k tomu a, myslím, že každá krajina by musela riešiť zníženie daní aj tou druhou stranou, kde získa tieto peniaze v schodku vo svojom rozpočte. Ja myslím si, že túto tému možno budeme rozvíjať ďalej ako pri ďalších možno zákonoch, ale je to nespočetne, by som povedal, mínusov, ktoré sú a jednoznačne pripravia tento štátny rozpočet o príjmy. Nehovoriac o tom, že ak hovoríme o farizejstve, tak hovoríme o polopravdách. Pán poslanec Mikloš, vy ste tu deklarovali to, že vaším záujmom bolo rozdeliť časť medzi obce a mestá, tú, ktorú dostáva do štátneho rozpočtu štát, t. j. dane z príjmov fyzických osôb, čo je viac ako 5 %, ale to predstavuje „pouhých“ 2,5 mld. slovenských korún. Ak by som to prepočítaval na eurá, nie je to ani nejakých 30, pardon, ani 60 mil. eur. Ak by som vychádzal z tejto premisy, tak musím povedať, že výpadky sú podstatne, ale podstatne významnejšie ako to, čo vy navrhujete. A nejaké opatrenie, to, že presunieme časť dane z príjmov fyzických osôb na mestá a obce a vyššie územné celky, zapríčiní iba to, že bude ešte väčší deficit na strane štátneho rozpočtu. Osobne si myslím, že tento návrh tejto novely je pritom, akým spôsobom bol prezentovaný a ako sa prezentovali všetky iné opatrenia alebo všetky iné úvahy o všelijakých tendroch, ja neviem, premenovaním strany atď., myslím si, že je len slabou náplasťou toho, a ja pevne verím, že opozícia tento návrh nemyslela vážne. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)