V. Veteška, podpredseda NR SR: (2006-02-07):
Otváram rozpravu k tomuto bodu programu. Chcel by som informovať panie poslankyne, pánov poslancov, že do rozpravy sa prihlásili za kluby pán poslanec Ševc za Komunistickú stranu Slovenska, pán poslanec Milan Urbáni za Ľudovú stranu – Hnutie za demokratické Slovensko, pán poslanec Murgaš za stranu Smer – Sociálna demokracia a písomne sa prihlásili pán poslanec Ondriaš, pán poslanec Čaplovič, Ďaďo, Chovanec, Martináková a Lintner ako posledný písomne prihlásený. Teraz budú vystupovať v rozprave najskôr prihlásení poslanci za kluby, potom písomne a neskôr potom dám možnosť prihlásiť sa ústne do rozpravy. Ako prvý vystúpi pán poslanec Ševc za poslanecký klub Komunistickej strany Slovenska. Nech sa páči, pán poslanec. J. Ševc, poslanec: Vážený pán podpredseda, vážená Národná rada, vážený pán predkladateľ, vážený pán minister, hneď na úvod chcem zdôrazniť, že sa stotožňujeme a pripájame k tým kolegom a kolegyniam, ktorí predložili návrh na odvolanie pána Rudolfa Zajaca z funkcie ministra zdravotníctva Slovenskej republiky, a boli to aj naši poslanci za Komunistickú stranu Slovenska, ktorí tento návrh podpísali. Pán Zajac stratil nielen našu dôveru, ale dôveru väčšiny občanov Slovenska. Nemá podporu zdravotníckych organizácií vrátane Slovenskej komory lekárov, Komory zubných lekárov a Asociácie na ochranu práv pacienta. Nebudem sa dotýkať vecnej stránky, ktorú tu predniesol kolega Paška, chcem sa dotknúť len niektorých momentov. Slovenskú odbornú zdravotnícku obec už dlhodobo znepokojujú nielen tzv. Zajacove zdravotnícke reformy, ale aj štýl jeho ministrovania, ktorý je považovaný, mierne povedané, za nešťastný. Pán Zajac sa správa aj k odbornej zdravotníckej obci arogantne, nie ako minister, ale ako suverén, ktorý rozhoduje o živote a smrti každého obyvateľa na Slovensku. Kto podporuje pána Zajaca? Okrem predsedu vlády hlavne finančná skupina Penta, ktorá je jeho najväčším klientom. Už ovláda dve zdravotné poisťovne, agresívne vstupuje do nemocníc a lekární, systémovo a systematicky pokračuje v dosahovaní svojich cieľov – monopolne ovládnuť slovenské zdravotníctvo. Obviňovať pána Zajaca, že, ľudovo povedané, zbabral zdravotnícku reformu, by bolo veľmi nepresné a navyše jeho veľké a skrivodlivé podcenenie. Vláda Mikuláša Dzurindu vo svojom druhom volebnom období a pán minister Zajac vôbec nemali v úmysle robiť reformu v zdravotníctve, ale celkom iné ciele. A to 1. previesť celé zdravotníctvo a jeho majetok do súkromných rúk, teda zmeniť vlastníctvo, 2. vytvoriť súkromnovlastnícky monopol v zdravotníctve a 3. vytvoriť kanál nepretržitého toku finančných prostriedkov zo zdravotných a sociálnych fondov do monopolných rúk najsilnejších domácich a zahraničných finančných dravcov. To sa im aj perfektne darí. Tie najdôležitejšie prvé kroky už majú za sebou. Už sa im podarilo vytvoriť legislatívnu základňu na premenu slovenského zdravotníctva na zlatú baňu pre svetové farmaceutické a iné nadnárodné a slovenské finančné skupiny. Privatizovať zdravotníctvo otvorene bolo aj pre Dzurindovu vládu riskantné. Veď koniec koncov ide o prisvojenie si obrovských fondov a majetku, ktorý dlhodobo vytvárajú poistenci. De facto zdravotníctvo nepatrí štátu, ale verejnosti, preto aj jeho scudzenie do súkromných rúk má celkom iný charakter ako privatizácia podnikov. Preto hlavnou črtou tzv. Zajacových zdravotníckych reforiem sa stala kamufláž pod heslom zdokonaľovania a skvalitňovania zdravotníckych služieb obyvateľstvu. V skutočnosti sa nič také nedeje. Zdravotnícke služby nielenže nie sú kvalitnejšie a dostupnejšie poistencom, ale sú horšie, ako boli pred niekoľkými rokmi. A navyše pacienti dnes niekoľkonásobne viac prispievajú na zdravotnícke služby a lieky ako kedykoľvek predtým. Všetka česť lekárom, ktorí si vykonávajú svoju čestnú a zodpovednú prácu. Najdôležitejšou súčasťou tejto kamufláže je prevedenie podstatnej časti nemocníc a ostatných zdravotníckych zariadení na vyššie územné celky. Niekto by mohol povedať: Čo je na tom zlé, že sa nemocnice previedli na VÚC-ky? Javovo nič, podstata je v niečom inom, v tom, že VÚC-ky neboli na to finančne a odborne pripravené. Okrem toho nebol za týmto účelom vytvorený systém vzájomného prepojenia a spolupráce pri poskytovaní služieb občanom v zdravotníckej oblasti. Najväčší fígeľ tejto kamufláže spočíva v legislatívnom zafixovaní možnosti odpredaja a prenájmu zdravotníckych zariadení. Na pôde tejto Národnej rady koľko bolo noviel zákonov, aj tých podstatných šesť, ktoré boli na samom začiatku. Tie novely už obsahujú viac paragrafov než samotné zákony. Nevyvoláva to toľko pozornosti, ako keď niečo predávajú ministerstvá a ostatné ústredné orgány. Privatizuje sa elegantne, potichu, systémovo a systematicky. Navyše robí sa to všetko pod prikrývkou rôznych neziskových a iných organizácií, ktoré sú k tomuto účelu využívané a zneužívané dominantnými domácimi a zahraničnými finančnými klientelistickými skupinami. Systémový mechanizmus privatizácie zdravotníckych štruktúr je až napodiv dokonalý, premyslený a štruktúrovaný, pritom rafinovane prepojený na zákonodarnú a výkonnú moc štátu. Najdôležitejším ohnivkom projektu štruktúrovanej privatizácie zdravotníctva je zmocnenie sa poisťovní. Následne ministerstvo navrhuje podstatné zvyšovanie odvodov do fondov zdravotného poistenia a vládna koalícia prijíma v Národnej rade, samozrejme, príslušnú zákonnú normu. Získavajú sa tým potrebné prostriedky na privatizáciu distribučných firiem a lekární. Vytvára sa nová sieť rýchlej zdravotnej pomoci. V novele zákona sú platby za rýchlu zdravotnú pomoc také zaujímavé, že sa o tom v minulosti ani nesnívalo. To je dôvod aj tej ruvačky, ktorú sledujeme v poslednom čase v masmédiách. Väčšinu záchraniek získava opäť rodinná finančná skupina. Na rade sú nemocnice, polikliniky, ambulancie. Vzniká sofistikovaný monopol, proti ktorému je bezmocný nielen občan, pacient, ale aj samotný štát. Pán Zajac by si mohol dať aj zapatentovať svojsky typický slovenský model do efektívneho, hlavne veľmi rafinovaného prechodu vlastníctva zdravotníckych štruktúr na domáce a zahraničné finančné skupiny. Realizácia modelu je založená na princípe per partes, teda po častiach. Najskôr sa vytvoria nové eseročky, na ktoré sa prevedú zlatonosné časti, nemocničné lekárne, prístroje, najefektívnejšie činnosti, diagnostika, proste to, z čoho polikliniky a nemocnice žijú, toho, čo umožňovalo prežitie zdravotníckych zariadeniam. To všetko ostatné si potom prevezmú noví majitelia z milosti a zo súcitu. Stručne povedané, tragédiou tzv. slovenských zdravotníckych reforiem je to, že boli výlučne zamerané na prechod vlastníctva slovenského zdravotníctva do súkromných rúk, a to ešte aj takým spôsobom, ktorý úplne monopolizuje poskytovanie zdravotníckych služieb. To je to najhoršie, čo sa mohlo stať. A za to je zodpovedná Dzurindova vláda a minister zdravotníctva pán Zajac. Paradox je v tom, že platy dostávajú z prostriedkov daňových poplatníkov, ale slúžia hlavne finančným skupinám. Monopol najmä v oblasti zdravotníctva predstavuje veľké nebezpečenstvo, pretože je v tomto systéme prekážkou konkurencia a zvyšovanie kvality. Jeho hlavným a jediným cieľom je zisk. Od samého začiatku bolo jasné, že tzv. zdravotnícke reformy na Slovensku nie sú o kvalite poskytovania zdravotníckych služieb obyvateľstvu, ale o niečom celkom inom. Nešlo o reformu zdravotníctva, ale o jeho rafinovanú privatizáciu. Človek si často kladie otázku: Kde sa v týchto ľuďoch berie toľko cynizmu, také pohŕdanie človekom a jeho záujmami? Veď to nemôže byť len egoizmus, len osobný prospech, ktorý ženie našu spoločnosť do takej slepej uličky. Za tým musí byť ešte čosi viac. Možnože nejaká nenávisť, možnože nejaká túžba po akejsi pomste. To, čo sa dnes deje v našom zdravotníctve, v celej sociálnej sfére, má veľa spoločného s genocídou určitých skupín obyvateľstva. Je najvyšší čas sa nad tým všetkým zamyslieť, pretože tu už nejde len o odvolanie jedného ministra, ale o budúcnosť slovenského národa tejto krajiny. Preto bude klub poslancov za KSS hlasovať za predložený návrh. Ďakujem.