E. Kukan, minister zahraničných vecí SR: (2003-02-06):
Odzneli tu mnohé konštatovania o takzvanej horlivosti vlády, o predčasnosti prijímaných krokov, o tom, že iní dávajú spiatočku, citovali sa tu rezolúcie Parlamentného zhromaždenia Rady Európy, Európskeho parlamentu a podobne. Chcel by som povedať, že to nie sú odôvodnené konštatovania. Keď už hovoríme a chceme byť objektívni a kompletní, neodznela tu jedna vec a to je demarš Európskej únie, ktorý bol prijatý 4. februára a ktorý kvôli objektívnosti takisto treba citovať. Tento demarš používa veľmi tvrdý jazyk voči Iraku. Hovorí o tom, že čas vyprcháva a že Irak musí bezpodmienečne splniť všetky rezolúcie Bezpečnostnej rady, pretože inak bude musieť niesť plnú zodpovednosť za nedodržanie takéhoto postupu. Takže povedzme si aj o tom. Nie je pravda, že iní dávajú spiatočku. Ja si myslím, že práve vývoj v ostatných dňoch svedčí o tom, že tá Európa má skôr tendenciu uskutočniť rokovania, ktoré by odstránili tie rozpory alebo rozdiely v názoroch, ktoré tu sú, a osobne si myslím, že k takémuto vývoju ešte dôjde. Grécke predsedníctvo Európskej únie má záujem dokonca zvolať zasadnutie na úrovni ministrov zahraničných vecí, prípadne na úrovni premiérov, kde sa o týchto otázkach bude hovoriť. Takisto, myslím si, že neobstojí tvrdenie o tom, že Slovensko je akýsi americký ostrov v Európe. Mnohé európske štáty vyjadrili už podobný názor, ako to urobila Slovenská republika, a rozhodne to nie je ojedinelý ostrov, ale skupina štátov, ktorá sa práve rozširuje. Odzneli tu rečnícke otázky, prečo Irak, prečo nie Kórejská ľudovodemokratická republika, alebo prečo nie Sudan. Bez toho, že by som chcel obhajovať politiku týchto vlád, ale je kvalitatívny rozdiel medzi týmito krajinami. Kórejská ľudovodemokratická republika, prirodzene, v ostatnom čase ide veľmi nebezpečným vývojom, ale doteraz boli viac ráz „poruchy“ v jej zahraničnej politike, ale vždy sa riešili na základe politických a diplomatických rokovaní, prípadne použitím sankcií a je absolútne reálna nádej, že aj teraz to bude tak. Irak je absolútne iný prípad. A takisto Sudan, tam skutočne prakticky ide vo vnútornom vývoji taká, možno dokonca povedať občianska vojna, ale rozhodne Sudan nie je nejakou regionálnou alebo celosvetovou hrozbou. Takže je rozdiel medzi Irakom a medzi týmito dvomi krajinami. A to je odpoveď na tie otázky, prečo Irak a prečo nie tieto dve krajiny. Hodne sa tu hovorilo o zbraniach hromadného ničenia. No ja si myslím, že možno o tom hovoriť naozaj dlho, ale som presvedčený, že je rozumnejšie, efektívnejšie, správnejšie zaoberať sa príčinami a riešiť príčiny, ktoré vedú k použitiu zbraní hromadného ničenia, ako riešiť dôsledky ich použitia. Toto, myslím si, je veľmi dôležité, aby sme mali na pamäti, keď o týchto otázkach hovoríme. A o tom presne je aj celá iracká kauza, alebo celá situácia v Iraku. Ide o to, tu hovoríme o vojne, preventívnej, spravodlivej, ide o to, aby sa dosiahlo plnenie rezolúcií Bezpečnostnej rady zo strany Iraku. O tom nikto nepochybuje! Rezolúcie Bezpečnostnej rady, to sú rezolúcie jediného orgánu, systému, o systéme OSN, ktoré sú záväzné pre všetkých členov, sú záväzné pre Irak a hovoríme o tom, ako dosiahnuť to, aby Irak tieto rezolúcie splnil. A iba posledná poznámka, áno, bez ohľadu na to, že rôzni poslanci z rôznych strán hovorili o tom, že každý by mal dnes rozhodovať na základe svojho svedomia, áno, teraz je čas prijať politicky zodpovedné rozhodnutie. Politicky zodpovedné z toho pohľadu, že toto rozhodnutie bude mať určite zásadný vplyv na budúce postavenie Slovenska. A toto by malo byť na svedomí a vedomí každého poslanca, keď bude hlasovať, lebo ide naozaj o zodpovedné politické rozhodnutie a nie je to čas na naháňanie si politických preferencií. Ďakujem pekne. (Potlesk.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne pánovi ministrovi. Faktická poznámka pán Hopta, pán poslanec Hopta, nech sa páči. I. Hopta, poslanec: Pán minister, je známe, že ste navrhnutým kandidátom na prezidenta za SDKÚ. (Hlasy v sále.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Poprosím pánov poslancov! I. Hopta, poslanec: Áno, myslíte si, že de facto vyzývanie na to, aby sa Slovenská republika zapojila do vojnového konfliktu, vám pomôže v predvolebnej kampani? Ďakujem vám. P. Rusko, podpredseda NR SR: Pán minister, chcete odpovedať? Nech sa páči, budeme pokračovať ďalším prihláseným do rozpravy. Ako prvý pán poslanec Maxon. M. Maxon, poslanec: Ďakujem pekne za slovo. Vážený pán podpredseda Národnej rady, vážený pán predseda vlády Slovenskej republiky, vážení členovia vlády. Celkom úvodom by som chcel povedať, že si vážim toleranciu aj mojich kolegov v Poslaneckom klube Hnutia za demokratické Slovensko, vážim jednoducho preto, že v tomto klube som jasne a zrozumiteľne formuloval svoje stanoviská k predmetnému bodu rokovania v Národnej rade a vážim si, že s týmito stanoviskami veľmi otvorene, jasne a zrozumiteľne môžem predstúpiť aj pred vás. Prirodzene, že mojím zámerom nie je, len aby ste ma vypočuli, ale mojím zámerom je, aby som vás oslovil a aby ste sa prípadne pri hlasovaní k tomuto bodu aj podľa tých faktov, ktoré sa budem snažiť prezentovať, aby ste sa rozhodli. Čo je zásadné v tomto bode rokovania? Určite všetci potvrdíte, že sa tu striedajú predovšetkým pohľady ideológií, a ja osobne tu cítim málo osobného vyznania o rozhodovaní o takom dôležitom akte, ako je vojna. Ja som v Národnej rade Slovenskej republiky zažil veľa diskusií, zažil som diskusie k programovým vyhláseniam vlády, zažil som diskusie k návrhom rozpočtov, vždy to bol istý uhol pohľadu, vždy to bol istý iný názor jednej skupiny oponujúcej druhej skupine, dámy a páni, ale toto podľa môjho názoru nie je o názore, toto rozhodnutie je o princípe. Ak sa vláda Slovenskej republiky rozhodla konať tak, ako je prezentované v návrhu uznesenia a v dôvodovej správe, tak mi, dámy a páni, dovoľte povedať, predovšetkým niekoľko poznámok k tej formálnej veci dokumentu, ktorý máme pod tlačou 144.V návrhu uznesenia sa v prvom odseku uvádza: Súhlas s vyslaním jednotky radiačnej, chemickej, a biologickej ochrany ozbrojených síl Slovenskej republiky v rámci spoločných akcií medzinárodnej koalície. Dámy a páni, čo je to, prosím, za medzinárodnoprávnu dikciu? Čo sú to „spoločné akcie“? Predsa, my máme rozhodnúť o jednom akte, o jednej akcii! Prečo sa v takomto vážnom dokumente spomínajú akcie v množnom čísle? To je z môjho pohľadu po tej formálnej stránke, ktorá zásadným spôsobom ovplyvňuje potom aj vecné znenie tohto uznesenia, neakceptovateľné. Dámy a páni, v dokumente sa odvoláva v tej prvej časti vláda na medzinárodnú koalíciu. Medzinárodná koalícia z hľadiska medzinárodného práva, ktorá nie je ničím bližšie definovaná a jasne a zrozumiteľne nie sú tam vymenované krajiny, tak nie je možné takúto formuláciu akceptovať. Ak sa takáto medzinárodná koalícia ešte len rodí, tak bolo potrebné definitívne počkať na ukončenie tohto procesu a medzinárodná koalícia okrem toho, že musí byť jasne a zrozumiteľné, kto v nej je, tak musí mať aj isté formálno-právne aspekty. Čo je v návrhu vládneho uznesenia ešte pre mňa neakceptovateľné, je dikcia v druhom odseku tohto uznesenia, kde sa v záverečnej časti vety hovorí: „...medzinárodnej koalície týkajúcej sa Irackej republiky“. Táto dikcia: „...týkajúcej sa Irackej republiky“, sa v dokumente aj v uznesení opakuje niekoľkokrát. Dámy a páni, čo je to „týkajúce sa Irackej republiky“? Týkajúce sa Irackej republiky, prepáčte mi, použijem absurdný príklad, ale týkajúce sa Irackej republiky je bombardovanie irackého veľvyslanectva vo Viedni? Jednoducho, aj keď uznesenie Národnej rady Slovenskej republiky nemá charakter medzinárodnoprávneho dokumentu, takéto dikcie sú jednoznačne neakceptovateľné, no a už vôbec a nakoniec, aspoň som rád, že v tej poslednej časti, v tom odseku, kde sa hovorí, že „...na základe nového aktu Bezpečnostnej rady OSN“. Tak zatiaľ existuje všeobecná zhoda, že akt sa musí nahradiť jasným a zrozumiteľným termínom, lebo, dámy a páni, a obraciam sa predovšetkým na tých, ktorí tento návrh uznesenia spracovávali, tak akt Bezpečnostnej rady OSN je začiatok jej rokovania, alebo koniec jej rokovania. To nie je medzinárodnoprávny dokument, alebo dokument takéhoto charakteru nie je možné nazývať aktom. Ak teda kritizujem samotnú nekvalitu tohto dokumentu, tak musím povedať, že v predkladacej správe prvý odsek ma teda naozaj mimoriadne prekvapil. Dámy a páni, v prvom odseku predkladacej správy sa uvádza: „...materiál sa predkladá v súlade s čl. 86 písm. k) Ústavy Slovenskej republiky a súvisí s plnením úloh vyplývajúcich z programového vyhlásenia vlády“. Nuž, dámy a páni, ak toto súvisí s programovým vyhlásením vlády, tak sa asi v tejto chvíli budem nazdávať, že vláda bola prorokom a všetky tieto veci už jej boli jasné pri zostavovaní programového vyhlásenia vlády. Prepáčte, odpustite mi, že sa chytám slovíčok, ale toto je vizitka vládnych úradníkov, na základe ktorej my máme o takomto dôležitom akte rozhodnúť. Určite budeme musieť so mnou súhlasiť, že tam mala byť použitá celkom iná dikcia, minimálne to malo byť formulované tak, že celý ten akt, alebo tá celá zahraničnopolitická orientácia vo väzbe, o ktorej máme rozhodnúť, je v súlade s programovým vyhlásením vlády, ale že to je úloha vyplývajúca z programového vyhlásenia vlády, tak, pán minister, odporúčam vám, aby ste sa vašich úradníkov jasnejšie a zrozumiteľnejšie opýtali, o čom im v tejto veci išlo. Okrem toho, samozrejme, musím skonštatovať, že v samotnej predkladacej správe som sa nedozvedel nič nové ako poslanec Národnej rady, len to, čo som mal možnosť sa dozvedieť z médií, len to, čo som mal možnosť dozvedieť prostredníctvom internetu. Napriek tomu je ešte jedna principiálna vec, ktorá ma na tomto dokumente nielen zaujala, ale aj znepokojila. Dámy a páni, v prílohe označené ako „neoficiálny preklad“. Tu len veľmi skromnú poznámku, Národná rada Slovenskej republiky pri takomto rokovaní by nemala pracovať na základe neoficiálneho prekladu. To je procesno-formálna vec a opäť je to vizitka úradníkov, ktorí tento dokument pripravovali, ale v tom dokumente, s ktorým sa na nás obracia, alebo teda v tej diplomatickej nóte, prostredníctvom ktorej sa na nás obracajú Spojené štáty americké, sa v prvom odseku uvádza: „Veľvyslanectvo Spojených štátov amerických prejavuje úctu Ministerstvu zahraničných vecí Slovenskej republiky a má česť odvolať sa na rozhovory medzi našimi vládami ohľadom vývoja v Bezpečnostnej rade Organizácie Spojených národov a v Iraku.“ Dámy a páni, Spojené štátny americké sa s najväčšou pravdepodobnosťou legitímne odvolávajú na rozhovory medzi našimi vládami ohľadom vývoja v Bezpečnostnej rade Organizácie Spojených národov, ktoré sa týkajú Iraku. Nuž ale potom je absolútne neospravedlniteľné, že závery z týchto rokovaní nie sú súčasťou predkladacej správy. Naozaj musím s poľutovaním konštatovať, že uskutočniť taký vážny akt v Národnej rade Slovenskej republiky, akým je návrh uznesenia, ktoré predkladá vláda Slovenskej republiky, ktorý bol zdôvodnený s takýmito nedostatkami, s takýmito zásadnými procesnými chybami, je jednoducho neospravedlniteľné. Dámy a páni, pán minister zahraničných vecí hovoril, že prebiehajú diskusie o tom, či naše rokovanie je predčasné, alebo predčasné nie je. Myslím si, že ani tu nie je namieste diskusia. Dnešné aktuálne informácie sú veľmi jasné a zrozumiteľné. Oficiálne oznámil Washington, že sa bude usilovať o čo najrýchlejšie prijatie novej rezolúcie Organizácie Spojených národov. To je oficiálne stanovisko Spojených štátov amerických. Napriek tomu my dnes rokujeme o tejto problematike a hovoríme, alebo sa snažíme sa nahovoriť, že to nie je predčasné. Z tých aktuálnych informácií, určite ste si to mali viacerí možnosť pozrieť na titulkoch TA3, je jasné a zrozumiteľné stanovisko Turecka. Abdulláh Gúl, turecký premiér, dnes jasne a zrozumiteľne formuloval postoj tureckej vlády k tejto problematike a zhrnul to do prostej, jasnej a zrozumiteľnej vety: „Turecko sa nezapojí do vojny proti Iraku na strane Spojených štátov amerických.“ Mohli by sme diskutovať o tom, či je pre nás relevantné, alebo nie je relevantné stanovisko Ligy arabských štátov. Nuž, dámy a páni, pre mňa je, lebo Liga arabských štátov vyslovila jednoznačné stanovisko, že dôkazy Spojených štátov amerických ich nepresvedčili. Ak máme veľmi svedomito zvažovať, ako sa zachovať, tak musíme rešpektovať túto skutočnosť, pretože sa tu naozaj otvára obrovské riziko, kde na jednej strane budú arabské krajiny a na druhej Spojené štátny americké so svojimi spojencami. Pán predseda vlády informoval občanov Slovenskej republiky, že ide o záchranné a humanitárne operácie na záchranu života, na odstraňovanie dôsledkov, vojaci pôjdu dobrovoľne, teraz citujem pána predsedu vlády: „Záujem o misiu je jednoznačný a považujem to za nádherný príklad vlastenectva.“ Nuž, pán predseda vlády, len ste zabudli povedať, že nádherný príklad akého vlastenectva? Vlastenectva k Slovenskej republike, alebo vlastenectva k inej mocnosti! To je ten môj vnútorný pocit k vášmu vyjadreniu, ale vyjadrím sa, prosím, aj ešte vecne k tomu, čo ste povedali, a zoberiem si na pomoc veterána z vojny v Perzskom zálive Petra Želinského. Ten jednoznačne povedal, ak sa začne pozemný útok na Irak, chemický prieskum musí ísť vpredu. Vzadu sú chemici nepotrební, zbytoční, môžu zostať doma. Musia ísť vpredu s útočnými jednotkami, takže budú v prvom dotyku s nepriateľom. Predpokladá sa, že sa zopakuje situácia ako vo vojne v Perzskom zálive, vyšlú ich ako humanitárne vojská a na mieste zmenia rozkaz a zo záchranných vojsk sa stanú bojovníci za cudzie záujmy. Vôbec sa nebudem zmieňovať o finančnej náročnosti tej akcie, ktorej by sa Slovenská republika mala zúčastniť, pretože ak by to malo byť efektívne riešenie na potlačenie režimu, ktorého nositeľom je Saddám Husajn, tak naozaj môžeme byť veľkorysí. Ale zmienim sa o niektorých ekonomických súvislostiach, svetových ekonomických súvislostiach, ktoré s touto skutočnosťou súvisia. Finančník Sörös sa bez akýchkoľvek problémov vyjadril: Trhy zvyšujú tlak na prezidenta Busha, aby vyriešil otázku Iraku. Ekonomiku musí držať pod tlakom, musí ju napumpovať, ak chce byť opäť zvolený. Pri rýchlom víťazstve môžu ceny ropy rýchlo spadnúť, to by spravilo pre ekonomiku Spojených štátov amerických viac ako fiskálna podpora. Ak sa v tejto veci opieram o viaceré významné osobnosti, len tak mimochodom Clinton, bývalý prezident Spojených štátov amerických, len tak lakonicky prehodil: „Severná Kórea má väčšiu kapacitu na výrobu jadrových zbraní ako Irak.“ Európska autorita, pán prezident Kvasniewski, konštatoval: „Spojené štáty americké by nemali postupovať jednostranne a na vyriešenie krízy treba nájsť aj porozumenie arabského sveta.“ Povedal to deň predtým, ako ho vyzvali k podpisu výzvy európskych štátov, ktorú inicioval španielsky premiér Aznar na podnet britského premiéra Tonyho Blaira a určite veľmi dobre viete, že túto výzvu podpísal aj predseda vlády Slovenskej republiky. Je viacero mimoriadne zaujímavých vyjadrení k tejto problematike, je viacero veľmi závažných, aj ekonomických rozborov, týkajúcich sa Iraku. A ja do dnešného dňa naozaj neviem, čo bolo pravým motívom Bushovej administratívy, aby postupovala takýmto spôsobom. Ide skutočne o obmedzovanie zbraní hromadného ničenia, ide o osobnú pomstu syna voči mužovi, ktorý sa pokúsil o atentát na jeho otca? Ide o obranu Izraela, ide o snahu urobiť zo Stredného východu demokratickejšiu oblasť? Väčšina Európy, dámy a páni, si myslí, že pravým motívom je ropa. Poučení históriou ťažko uveríme, že Spojené štáty americké prinesú na Stredný východ demokraciu. Ak by sme si spravili historický exkurz, tak dnešný Stredný východ je totiž výtvorom Ameriky a Európy. Rôzne machinácie krutovládcov za tichého súhlasu mocných, napríklad Irán, Alžírsko, ale i Saudská Arábia, Pakistan, Afganistan, dokonca aj obchody v despotickom Kazachstane, Turkmenistane, Uzbekistane. Je to, dámy a páni, náhoda, že všetky tieto menované krajiny sú ropnými veľmocami? A ak máme z tých ropných veľmocí vybrať tú najmocnejšiu, tak je to práve Irak. Irak je brána k rope pre 64 % svetovej produkcie a jednoznačne, potvrdzuje to aj Inštitút pre verejné záujmy v Texase, Irak je strategickou výzvou energetickej suroviny 21. storočia. V tej štúdii Inštitútu pre verejné záujmy v Texase, ktorý, ako som už povedal, sa nazýva Strategické výzvy energetickej politiky 21. storočia, sa výraz demokracia neuvádza ani jeden jediný raz. V tejto chvíli naozaj ešte považujem za veľmi dôležité povedať, že spôsob, akým vládne Saddám Husajn, je pre Európana a len trošku zmýšľajúceho človeka v každom prípade neakceptovateľný. Na druhej strane naším rozhodnutím nejdeme potlačiť Husajna, ale významným spôsobom sa to dotkne všetkých občanov Iraku. Ak hovorím všetkých občanov, tak ich je približne 22 miliónov a málokto vie, že hospodárske embargo, ktoré je voči Iraku z rôznych dôvodov doposiaľ uplatňované, už spôsobilo smrť viac ako 500 000 deťom. Je naozaj na diskusiu, či za hospodárske embargo uplatnené voči Iraku v plnom rozsahu nesie zodpovednosť krutovládca Saddám Husajn, alebo či je to ekonomický záujem mocných tohto sveta. Za mimoriadne dôležité považujem aj to, že Slovenská republika mala mať nespochybniteľnú ambíciu, aby Európa v tomto riešení bola jednotná. Dámy a páni, Európa sa rozdelila na dva tábory. My v mnohých pádoch budeme skloňovať jednotnú Európu aj v súvislosti s nadchádzajúcim referendom o vstupe do Európskej únie 15. a 16. mája. Ja naozaj sa budem veľmi tešiť na argumenty, ktorých, samozrejme, máme dosť. A všetko budeme robiť pre to, aby sme občanov presvedčili, že náš vstup do Európy je jediným správnym riešením, ale súčasne si treba uvedomiť, že už nebudeme hovoriť o jednotnej Európe. Pre mňa ako pre občana malej krajiny v strede Európy je neakceptovateľné, aby ktorýkoľvek z členov vlády Spojených štátov amerických nazval dvoch najvýznamnejších predstaviteľov euromocností - francúzskeho prezidenta a nemeckého kancelára - predstaviteľmi starej Európy. Dámy a páni, moja rodina a ja osobne si tú starú Európu budem stokrát viac považovať. Starú Európu z hľadiska princípov demokracie ako novú demokraciu Spojených štátov amerických. Stará demokracia v Európe má iné fundamentálne základy, stará demokracia v Európe má iné princípy. Ja považujem toto vyjadrenie za naozaj nenáležité. A veľmi dobre si pamätáte, že nemecký minister zahraničných vecí na toto konštatovanie odpovedal veľmi jasne a zrozumiteľne: „Pán minister, buďte taký láskavý, upokojte sa.“ P. Rusko, podpredseda NR SR: Prosím pánov poslancov, keby nerušili kolegu, najmä v klube HZDS. M. Maxon, poslanec: Bolo o týchto veciach povedané naozaj veľmi veľa. Už som skonštatoval, áno, páni, tu som začul, že až priveľa. Poslanecký mandát poslanca Národnej rady sa naozaj nezískava v slobodných demokratických voľbách ľahko, ale s poslaneckým mandátom sa aj veľmi ťažko pracuje. Je pre mňa nepochopiteľná atmosféra v tejto rokovacej sále, keď 64 % občanov Slovenskej republiky, principiálne 64 % vašich voličov, principiálne našu účasť v Iraku odmieta. My sme do týchto lavíc zasadli, aby sme napĺňali vôľu našich voličov a toto by bolo principiálnym porušením tohto záväzku. Vy určite veľmi dobre viete, že aj v Spojených štátoch amerických silnie odpor k intervencii do Iraku a v žiadnom prípade nedosahuje ani 50-precentnú podporu. Suma sumárum, čo povedať v závere tohto vystúpenia? Naozaj si myslím, že je potrebná trpezlivosť, vyčkať na definitívne stanovisko Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov, mať dostatok času toto stanovisko si preštudovať a na základe tohto stanoviska potom rozhodnúť. Akékoľvek iné riešenia nie sú riešeniami v záujme voličov, vďaka ktorým tu v Národnej rade všetci stopäťdesiati, ktorí sedíme, požívame mandát poslanca Národnej rady Slovenskej republiky. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne, pán poslanec. Faktická poznámka, pán poslanec Jarjabek. Nech sa páči.