A. Slafkovský, poslanec: (2008-02-07):
Diskusia o novom tlačovom zákone je testom demokratického zmýšľania, testom schopnosti byť veľkorysý a vidieť ďalej ako na špičku svojho nosa. Tento predložený návrh by nevyvolal takú masívnu a odhodlanú protiofenzívu z našej strany, keby z neho netrčala na mnohých miestach snaha o získanie prevahy politikov nad novinármi. To už ale nie je o rovnovážnych vzťahoch v demokracii, je to pokus o ohrozenie demokracie s cieľom zabetónovať sa pri moci cestou umlčania tlače, a to ešte nevieme, čo je nachystané na elektronické médiá. Preto sa netreba čudovať, že sme vyslali jasný signál, čo je dôležitejšie, či sloboda a demokracia alebo mastný chleba natretý sadlom eurofondov. Presne pred 60. rokmi vtedajšie povojnové Československo podľahlo propagande o ľahko  získanom krajci mastného chleba. Čo z neho nakoniec bolo, nemusíme si pripomínať. Všetci to dobre vieme. Väčšina z nás má svoje skúsenosti so silou médií. Keď sme si mysleli, že pravda bola na našej strane, aj keď nebola, siedma veľmoc je siedma veľmoc, aj keď nemusí byť vždy na našej strane, musí mať priestor pre slobodné fungovanie. Bez nej by totižto nebolo demokracie. Mnohé tu už bolo povedané, ale mám ešte niekoľko postrehov k predloženému návrhu zákona. Prvé, čo som si podčiarkol, bolo, že tento zákon sa nemá dotýkať periodickej tlači určenej pre prevádzkové potreby právnickej osoby, ak nie je distribuovaná verejnosti alebo je určená na jej vlastnú propagáciu. Vari sa rovnako nemôže cítiť dotknutým aj občan, zamestnanec, nebude aj on mať právo na ochranu osobnosti? Prečo ho teda už v § 1 vylučujeme z tohto zákona? Ako budeme potom reagovať na rôzne mesačníky vydávané napríklad samosprávami? Budeme ich radiť medzi bežné periodiká alebo periodiká určené pre právnickú osobu? V zákone sa objavuje ustanovenie o ochrane zdroja informácií. Myslím si, že je to vcelku pozitívnym prvkom v zákone. Prečo ale v § 4 je novozavedená ochrana zdroja informácií definovaná podľa dôvodovej správy tak, že len trestné činy stíhateľné podľa § 123 Trestného zákona a ťažšie, teda to sú tie trestné činy, kde je maximálna, kde je maximálna trestná sadzba 10 rokov, len tieto sú mimo ochrany imunizačného paragrafu. Prečo by nemal byť známy ten, kto vedome klame? Prečo by nemal byť potrestaný, ak súd rozhodol, že bol spáchaný trestný čin napríklad ohovárania? Myslím si, že všetci poznáte efekt čiernej kávy na svadobnej košeli. Keď vás ako ženícha oblejú kávou, darmo sa pôjdete umývať, zostanete mokrý a hnedý fľak tam bude. Čiže tá moc a dopad ohovárania a nepravdy je vždy oveľa silnejší ako schopnosť dosiahnuť určitú opravu alebo nápravu, lebo tie množiny sa nikdy neprekrývajú. Vždy je tam množina tých, ktorí počuli obvinenie, iná a nie je úplne totožná s množinou tých, ktorí potom počuli alebo si prečítali ospravedlnenie. Prečo by sme mali dávať právo nejakému zlomyseľníkovi alebo provokatérovi, aby sa schoval za ochranu tohto paragrafu len preto, že je takzvaný zdroj informácií? To, myslím si, že treba naozaj vo výbore a pred eventuálnym tretím čítaním prediskutovať. K § 6, ktorý hovorí o tom, čo periodická tlač a agentúrne spravodajstvo nesmú obsahovať a o následných sankciách už toho bolo povedané dosť, pomerne veľa. Ja len toľko k tomu. Návrh zákona dáva žalobcu aj do polohy sudcu, to znamená, že kladivo na čarodejnice v podobe pokút je dané do rúk ministerstva kultúry. Je to tak správne? Totižto glotové rukávy súdu dokážu veľa a pri trochu fantázie si viem predstaviť, že mnohé bulvárne časopisy by dostali 200-tisícovú pokutu aj za jedno vydanie v jednom čísle. Pri práve na opravu ma zarazila skutočnosť, že vydavateľ periodickej tlače a tlačová agentúra nie sú povinní uverejniť opravu, ak môžu dokázať pravdivosť skutkového tvrdenia, o ktorého opravu sa žiada. V tomto prípade by som nestaval vydavateľa alebo agentúru do silnejšej polohy, ako je poloha sťažovateľa. Vydavatelia totiž budú takmer vždy tvrdiť, že majú pravdu, len aby nemuseli uverejniť opravu. Ak opravu neuverejnia, tak nech potom v spore rozhodne súd. Pri práve na odpoveď je to ale naopak. Tu je zase postavený do absolútne výhodnejšej pozície sťažovateľ ako vydavateľ alebo agentúra. A nie je nič jednoduchšie ako deklarovať, že sa mňa ako osoby alebo inštitúcie niečo dotklo. O vágnosti ustanovenia o primeranosti rozsahu odpovede už tiež bolo povedané veľa, ale nebolo spomenuté, že nezaniká právo na odpoveď tomu, kto žiada aj o opravu. Teda v jednom čísle bude možno aj oprava, aj odpoveď. Ako demokratický bonbónik návrh zákona zakazuje uverejniť vydavateľovi alebo agentúre akýkoľvek hodnotiaci text, o ktorom by sa dalo povedať, že má vzťah k odpovedi a to ani v príslušnom vydaní alebo v niektorom z nasledujúcich. Ináč povedané, odpovedajúci dostane týmto právo na indiánske „howg“. Koniec, basta, dohovoril som. Už sa nikto k tej téme nemôže vyjadriť. To si nemyslím, že je demokratické ustanovenie. Nuž, teda, „vot kak bystro nebudet diskusia“. Vítam právo na dočasné oznámenie, ale prečo nie je umožnené uverejniť žiadny súvisiaci text obsahujúci hodnotiaci úsudok pri, ani po zverejnení dodatočného oznámenia. Dodatočné oznámenie si myslím, že je dobrá inštitúcia, ale zasa nedávame právo vydavateľovi ako pri práve na odpoveď vyjadriť sa, zaujať stanovisko, proste sme sa rozhodli, že ukončíme demokraciu. A zakazovať novinárom hodnotiace úsudky je predsa to isté, ako im zakázať písať. A to hádam, nie je cieľom tohto zákona. Je jeho cieľom zakázať písať a rozprávať? Alebo dosiahnuť rovnováhu medzi právami a povinnosťami vydavateľov a agentúr? Návrh zákona pamätá na to, čo ak vydavateľ alebo tlačová agentúra neuverejní opravu, odpoveď alebo dodatočné oznámenie. Vtedy je cesta k súdu otvorená. Podľa toho, ako som rozumel textu, nie je jasné, čo ak vydavateľ alebo agentúra všetko zverejní načas, ale pretože najbližšie vydanie je až o týždeň a poplašná správa sa už vykľula na svetlo sveta, spôsobila majetkovú škodu alebo ovplyvnila voľby. Čo teraz? Kde sa domáhať pravdy? Je aj tu možnosť občianskoprávnej súdnej dohry? Preto súhlasím a pripájam sa k návrhom, ktoré žiadali podľa rokovacieho poriadku vrátiť návrh predmetného zákona na dopracovanie predkladateľovi. Nerobím si však veľké ilúzie o tom, že by tento môj návrh prešiel. Vyhlasujem preto už teraz, že tento zákon podporím v treťom čítaní, len ak bude upravený v zmysle vyváženia demokratických práv. Ak je úmysel predkladateľov úprimný, tak sa budú snažiť dosiahnuť v pléne zhodu, oveľa širšiu, prijateľnú pre predkladateľa, pre OBSE, ktorého mimochodom zástupca by dnes mal byť osobne prítomný v Bratislave a myslím, že na 18.00 hodinu je vyhlásená aj tlačovka na ministerstve kultúry, ako som si včera všimol na internetovej stránke OBSE. Máme snáď ambíciu prijať dobrý zákon, či nie? Dobrý, ktorý bude platný možno tak dlho ako francúzsky. Totiž aj v politike platí, raz si dole, raz si hore. Francúzsky je taký, aký vyhovuje Francúzsku. Vyhovuje mu už takmer 130 rokov a... (Prerušenie vystupujúceho predsedajúcim.)