A. Biró, poslankyňa: (2006-08-03):
V úvode by som chcela oceniť ambíciu a prácu tých, ktorí tento dokument vytvárali a spracovali túto časť, a najmä pána ministra kultúry, že v tejto oblasti bude zachovávať tri základné princípy, a to kontinuitu, komunikáciu a koordináciu. Kontinuita pri definovaní priorít a zámer dokončiť úlohy v oblasti legislatívy, ktoré v minulom období pre nedostatok politickej vôle i zo strany vtedajšej opozície zostali neprerokované, sú tu skutočne deklarované a v oblasti mediálnej politiky aj jasne pomenované. V čom však nie kontinuita a čo sa vytratilo oproti predchádzajúcemu obdobiu, absentuje tu záujem o prezentáciu kultúry a umenia v zahraničí a chýba jednoznačná a jasná deklarácia podpory rozvoja kultúry národnostných menšín. Podpora kultúry národnostných menšín je spomenutá v časti 6 celkom dvakrát. Aj my sme analyzovali a sčítavali, asi všetci. V časti 6.1 v ekonomických nástrojoch sa píše, že súčasťou zákona o financovaní bude aj úprava financovania rozvoja a šírenia kultúry národnostných menšín a etnických skupín a v časti 6.4, ktorý nesie názov miestna menšinová kultúra, sa spomína znovu len ekonomický nástroj, ktorým je grantový systém. Skutočne, tak trošku zabolelo, že národnostná kultúra sa degradovala na miestnu a menšinovú kultúru. Potešilo ma však to, že v časti 7 na základe schválenej dikcie Európskej charty regionálnych alebo menšinových jazykov vláda vyjadrila záujem vytvoriť podmienky na zriadenie úradu pre menšiny v Slovenskej republike. Domnievam sa, že ak tento úrad má čo robiť, alebo mal by čo robiť, kompetencie v oblasti ochrany a rozvoja kultúry alebo podpory kultúry národnostných menšín by mohli patriť pod jeho gesciu. V tomto materiáli však chýba čo i len náznak podpory slobodného rozvoja, samosprávnosti, chýba iba náznak vôle garantovať rovnosť všetkých kultúr dôrazom na uchovanie kultúrnej diverzity a kultúrneho pluralizmu ako spoločného bohatstva tejto krajiny. Na druhej strane sa zdôrazňuje potreba podpory slovenskej kultúry na jazykovo zmiešaných územiach. Ktoré územia sú tým myslené. Veď ak si pozriem mapu štatistického úradu Slovenskej republiky, 12 národnostných menšín je roztrúsených po celom Slovensku a domnievam sa, že správnou a dostatočnou podporou kultúry na Slovensku, ak chcete, slovenskej kultúry je takáto veta v Programovom vyhlásení vlády neopodstatnená, ba skôr trošku škodlivá, veď zbytočne evokuje napätie, neistotu a nedôveru. Sebavedomé a zdravé kultúry sa vzájomne môžu len obohatiť a v rámci Európskej únie rovnosť všetkých kultúr a vzájomné rešpektovanie sa je základným predpokladom zdravého vývoja každého jedinca i každej spoločnosti. Z tohto dôvodu mám dojem a musím konštatovať, že v tejto časti programu alebo z tejto časti programu sa vytratil európsky rozmer alebo európsky duch a skôr sa prejavuje akési uzatváranie sa do seba a stavanie možno aj strašiakov. Nadobudla som aj taký dojem, že časť programu, o ktorom hovorím, bol šitý trocha horúcou ihlou a dokazuje to, dokazuje aj to, že v tejto časti Programového vyhlásenia vlády takisto prevládajú všeobecné formulácie, avšak tak, ako tu už odznelo, je na to možnosť a ja tomu pevne verím, že tieto formulácie budú rozpracované do konkrétnych úloh. Chýba mi však to, že zámer, možnosti viaczdrojového financovania kultúry, ktorý sa objavuje v celom programe, je veľmi nejasný a veľmi vágne definovaný. Chvályhodné je odhodlanie poskytnúť pomoc erbovým a národným kultúrnym inštitúciám, avšak domnievam sa, že riešením problémov by bolo to, ak by sme sa zamysleli nad ich právnym postavením a systémom fungovania, aby sa nestali čiernymi dierami pri navršovaní finančných prostriedkov. Avšak kultúra a umenie nie sú len inštitúcie a keď sa už tak veľkodušne sľubovalo v tomto dokumente, mohla sa sľúbiť aj náprava finančného a sociálneho zabezpečenia pracovníkov v kultúre, lebo by si to zaslúžili takisto ako učitelia, zdravotníci, policajti, hasiči alebo ostatní. Možno by bol o jeden imaginárny sľub viac. Hovorila som o tom, že najkonkrétnejšia je časť mediálnej politiky, avšak tu načrtnutú predstavu zasahovania do obsahového a finančného zabezpečenia verejnoprávnych médií v podobe zmluvy medzi Národnou radou Slovenskej republiky a medzi Slovenským rozhlasom a Slovenskou televíziou považujem za neštandardné riešenie a čo viac, za riešenie, ktoré je v rozpore s platnými právnymi predpismi Slovenskej republiky. Slovenská televízia a Slovenský rozhlas sú zriadené zákonom. Kreovala ich samotná Národná rada. Využitím svojej zákonodarnej právomoci Národná rada môže novelizovaním zákona cez štandardný legislatívny proces zmeniť finančné zabezpečenie uvedených verejnoprávnych inštitúcií a to napríklad novelou § 21 zákona č. 16/2004 Z. z. o Slovenskej televízii alebo novým zákonom. Vážené dámy, vážení páni, podľa ambicióznych vyjadrení pána ministra kultúry v médiách mohli by sme sa nádejať v tom, že jeho pozícia bude v tejto vláde dostatočne silná na to, aby presunula kultúru z okraja do centra spoločenského záujmu a s požehnaním vlády tak vskutku by mohol zabezpečiť aj dostatok finančných zdrojov pre kultúru. Avšak tieto ambiciózne vyjadrenie pána ministra sa v programe vlády zmenili na opatrný a ťažko uchopiteľný sľub. Vtedy ak a to len postupne. Postupné zvyšovanie príspevku na financovanie kultúry bez čísel a časových mantinelov. A čoskoro v roku X sa priblížime, citujem: „K takým podielom, aký je obvyklý v štátoch Európskej únie“. Nie je garancia, že to bude v tomto volebnom období. Ja by som ešte chcela dodať, že škoda, že autori tejto časti alebo autor tejto časti nesiahol a nepreštudoval si materiál, ktorý bol pripravený na ministerstve kultúry a niesol názov Legislatívna inštitucionálna ekonomická analýza stavu kultúry na Slovensku po decentralizácii. Lebo mohol by sa vyvarovať všetkým všeobecným a neistým formuláciám. Ďakujem.