Beblavý, Miroslav, poslanec NR SR (2010-10-20):
Ďakujem pekne. Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, dovoľte mi vystúpiť k navrhovanej novele s podporným stanoviskom a možno aj s vysvetlením niektorých aspektov. Dovoľte mi na úvod trošku odľahčene sa venovať aj tomu, čo povedala pani Tomanová, že ona nazývala tú novelu z roku 2004, ktorá to zmenila, Kaníkovou novelou, aj keď na rozdiel od pani Vaľovej nenazývala ho Ľudkom Kaníkom, ale je tam zjavná aplikácia teda na neho. A, samozrejme, Ľudovít Kaník ako minister, myslím si, mal plné právo niesť kredit za túto novelu. A dovoľte, aby som len poznamenal, že bolo nás tam viacero, ktorí sme na tom spolupracovali. A myslím, že sme dodnes s tým spokojní, aj keď myslím si, že naozaj minister si vždy zaslúži gro kreditu, aj teda negatívneho kreditu. Teraz k samotnej vecnej ale podstate. Treba povedať, že tento návrh je dobrý. Je to dobrý návrh, by som povedal, vo všeobecnosti, ale je to osobitne dobrý návrh v slovenskej konkrétnosti dneška, a to z nasledovných dôvodov. Otázka extenzie kolektívnych zmlúv alebo teda rozšírenie kolektívnych zmlúv na zamestnávateľov, ktorými nebola dohodnutá, je vždy sporná. Jednoducho pchať zamestnávateľov do jednej mustry zamestnávateľov, ktorí už dávno môžu byť multisektorovo aktívni, ktorí pôsobia v rôznych častiach aj toho istého odvetvia, dávať im rovnaké podmienky nasilu je vždy sporné z hľadiska základného cieľa našej hospodárskej politiky, ktorým je tvorba pracovných miest. Ale tá nevýhoda toho môže byť obmedzená, ak platí to, že organizácie, ktoré ju uzatvárajú, sú naozaj reprezentatívne, naozaj zastupujú absolútnu väčšinu organizácií zamestnávateľských aj zamestnaneckých, ktoré v tom danom odvetví pôsobia, a najmä ak sa týka zamestnávateľov, ktorí pôsobia najmä na vnútornom trhu. To znamená, že ak máme na slovenskom trhu, povedzme, maloobchodu 90 % zamestnávateľov, ktorí sa dohodnú s odborármi, ktorí zastupujú 90 % zamestnancov, na určitých podmienkach, tak potom naozaj rozšírenie týchto podmienok na zvyšných 10 % má len obmedzené, aj keď stále nejaké negatívne, následky pre zamestnanosť . To je aj dôvod, najmä tá uzavretá povaha ekonomík, prečo tento inštrument naozaj začiatkom 20. storočia vznikol a v mnohých krajinách dodnes existuje, pretože vznikol v období dávno pred globalizáciou a v období, keď jednoducho každá krajina bola do veľkej miery pánom svojho pracovného trhu a do určitej miery aj pánom svojej ekonomiky. Naopak, čím menej tieto veci platia, čím je ekonomika otvorenejšia a čím sú odbory a zamestnávatelia menej reprezentatívni, tým väčší problém takýto návrh prináša. A to je práve prípad Slovenskej republiky. Slovenská republika, ako vieme, patrí medzi najotvorenejšie, najglobalizovanejšie ekonomiky v Európe. A pre takúto ekonomiku práve efekt možnosti rozširovať zmluvy, ktoré sú dohodnuté v jednej časti odvetvia, na podniky, ktoré s nimi nesúhlasia, kde s nimi nemusia súhlasiť ani ich vlastní zamestnanci, je veľkým rizikom pre zamestnanosť. A to sa koniec koncov aj môže prejaviť aj v praxi. Osobitne je to problém vtedy, ak sú odbory tak málo reprezentatívne, ale aj zamestnávateľ, treba povedať, ako je to na Slovensku. Pani bývalá ministerka Tomanová, musím povedať, buď je pomerne neinformovaná o povahe extenzií kolektívnych zmlúv alebo úmyselne zavádzala túto snemovňu, a to tým, že nespomenula jeden dosť zásadný aspekt. Je pravda, že v mnohých krajinách Európskej únie existuje nútená extenzia kolektívnych zmlúv a skoro v každej krajine je buď zákonom, alebo praxou podmienená tým, že odbory a zamestnávatelia, ktorí podpisujú tú pôvodnú zmluvu, musia mať väčšinu toho sektora. To znamená, že nie je pravda, že v Európe by mohla nastať situácia, kde si zamestnávateľský zväz zastupujúci tri podniky a odbory zastupujúce dva podniky podpíšu zmluvu a potom sa to na základe rozhodnutia štátu bude len tak rozširovať na celé odvetvie. Také príklady nepoznám. Treba sa spýtať, čo by bolo na Slovensku, ak by sme prevzali, povedzme, dobre, myšlienkový experiment, zhodíme zo stola novelu skupiny poslancov a prijmeme inú novelu, ktorá zakotví toto, povie, že možno rozširovať len také kolektívne zmluvy, kde na jednej alebo na druhej strane, resp. na oboch, sedia zástupcovia aspoň 50 % zamestnancov a zamestnávateľov v danom odvetví. Ja s takou novelou nemám problém, ale garantujem vám, že potom už nebude vôbec žiadna extenzia, pretože na Slovensku s výnimkou verejného sektora odbory ani zamestnávatelia takmer v žiadnom odvetví nereprezentujú viac ako 50 % aktívnych ľudí v tom danom odvetví. A vo verejnom sektore, ako viete, tie záväzné zmluvy máme, keďže zmluva vo verejnom záujme aj zmluva v štátnej službe sa týka všetkých. To znamená, keď dáme toto bokom, tak novela, po ktorej vy by ste volali, nazvem ju európska novela, nemecká novela, by mala ten istý efekt ako ten, ktorý navrhuje skupina poslancov. To znamená, že z môjho pohľadu, úplne povedané, či je to tak alebo onak, je mi to jedno. Mne sa z hodnotového hľadiska zdá novela navrhovaná skupinou poslancov lepšia, pretože jasne zakotvuje, že rozširovať proti vôli toho zamestnávateľa, nie je to, čo v slovenských podmienkach chceme. Ale myslím si, že to, čo je v podtexte vašich slov, pani exministerka, by viedlo k úplne rovnakému výsledku. Takže poprosil by som, aby sme v tomto boli čestní. Takisto by som poprosil, keď už sa odvolávate na toľko medzinárodných skúseností, napr. aby ste spomenuli rozhodnutie českého Ústavného súdu, ktorý obdobné ustanovenie zrušil aj v Českej republike. A práve na základe tej nereprezentatívnosti teda on tiež nepovedal, že extenzia je protiústavná, ale povedal, že extenzia nereprezentatívna je protiústavná. A to je extenzia, ktorú ste zavádzali vy, pani exministerka. A takisto mi dovoľte pripomenúť, že Organizácia pre hospodársku spoluprácu a rozvoj, čo je organizácia združujúca 30 najvyspelejších a najbohatších krajín na svete, do ktorej sme sa dostali v roku 2000 a v ktorej sú krajiny ako Nemecko, ako Fínsko, ako Veľká Británia, ale aj ďalšie, nám opakovane odporúčala zrušiť nútenú extenziu. A to, že sme ju zrušili, považovala za jeden z najužitočnejších reforiem v tejto oblasti. A odkedy ste to vy znovu zaviedli, tak nám to neustále v každom ekonomickom prehľade pripomína, že je to chybný krok. Takže keď sa odvolávame na medzinárodné autority, poprosím citovať ich korektne, nie si ich vyberať selektívne. Takisto by som povedal, že treba byť intelektuálne úprimný v tom, keď niekto sa odvoláva na to, ako v roku 1990 bol prijatý zákon o kolektívnom vyjednávaní, ktorý teda potom začal platiť v roku 1991, a na to, ako všetci zamestnávatelia vtedy s tým súhlasili. No vtedy zamestnávatelia neexistovali. V roku 1990 boli na oboch stranách v podstate tie isté záujmy, všetko bolo štátne. To znamená, to je tak, ako sa dneska odvolávať na to, čo bolo za socializmu z hľadiska regulácie, povedzme, trhu. Je to technicky možné, len nie je to intelektuálne čestné. Takisto by som povedal, že argumentovať tým, že by tento návrh novely bol v rozpore s ústavným poriadkom, sa mi zdá už mimoriadne zvláštne. A nepamätám si, pani poslankyňa, že by poslanci strany SMER v rokoch 2004 až 2006 podali podnet na Ústavný súd, kde by namietali tú predchádzajúcu novelu, ktorá bola prakticky v tom istom znení z tohto dôvodu. Čiže myslím si, že ak si myslíme, že je naozaj niečo problematické, tak bolo treba konať. Na záver mi dovoľte vyjadriť sa ešte k jednej veci. A to je pravdepodobný efekt vášho právneho stavu na slovenskú zamestnanosť. Existuje viacero ekonomických štúdií, ktoré sa pozerajú na to, aký je vplyv modusu kolektívneho vyjednávania na zamestnanosť v danej krajine. A tie štúdie, nie všetky, samozrejme, lebo vždy sú vo vede rôzne názory, ale absolútna väčšina, sa zhodujú na jednom, že efekt takéhoto sektorového vyjednávania a jeho rozširovania je najsilnejšie negatívny vtedy, keď neexistuje celoštátny rámec, ktorý by účinne koordinoval tie jednotlivé sektory tak, aby to nepreháňali. Tie výsledky sú jednoducho také, že ak budete mať sektorové vyjednávanie, ktoré máme my na Slovensku, nemáte teda celoštátnu koordináciu, ktorá by obmedzila súťaž medzi rôznymi sektormi a zväzmi, tak špeciálne odbory sa budú predháňať v tom, kto vybojuje svojim zamestnancom väčšie výhody, ale na úkor tých, ktorí nie sú zamestnaní a ktorí si pracovné miesta nenájdu. To znamená, že ten model, ktorý na Slovensku je, a vy ste ho ešte podporili, teda ten model, kde sa vyjednáva sektorovo a potom sa sektorovo súťaží a ešte sa to rozširuje na chudákov, ktorí s tým nič nemajú, je model, ktorý je pre zamestnanosť úplne najničivejší. Ja nechcem povedať, že sa vami súhlasím, a vy ste to nepovedali, ale myslím, že by sme sa zhodli na tom, že táto extenzia nie je to, čo na Slovensku vylieči, by som povedal, problém nezamestnanosti. Je to len jeden z mnohých krokov, ktoré treba urobiť. A hoci som tu nebol, ospravedlňujem sa, pri úvodnom slove, lebo som mal ešte jedno rokovanie, nepredpokladám, že by predkladatelia ho predkladali ako takú magickú pilulku, ktorá sama osebe všetko vyrieši. Ale takisto si treba povedať, že je to taký kus jedu, bez ktorého tie ostatné lieky samy o sebe tiež majú slabšiu účinnosť. Takže z tohto pohľadu mi dovoľte, aby som túto novelu privítal, aby som ju zhodnotil ako čiastkový prínos, ktorý, si myslím, pomôže. A poprosil by som, aby sme naozaj pri diskusiách o tom brali do úvahy stav organizovanosti a reprezentatívnosti slovenskej ekonomiky oboch strán sociálneho dialógu a nesnažili sa, by som povedal, robiť zo Slovenska Nórsko, keď ním nie je, lebo keď sa budú prenášať nejaké recepty, ktoré sem jednoducho nepatria, tak tie efekty budú iné a budú oveľa ničivejšie. Ďakujem.