Gyimesi, György, poslanec NR SR (2023-03-16):
Vážený pán podpredseda Národnej rady, vážení kolegovia, skupina poslancov Národnej rady predkladá návrh novely zákona o štátnych sviatkoch a pamätných dňoch, ktorý by spočíval v tom, že by sa pridal nový pamätný deň, a to Pamätný deň nespravodlivo odvlečených a odsťahovaných občanov a za pamätný deň by sa mal určiť deň 12. apríl. Chcem zdôrazniť, že diskusia o tomto zákone sa má výlučne týkať toho, čo je napísané aj v dôvodovej správe a toho, čo poviem, keď tento zákon, resp. novelu tohto zákona predstavím a nie niečoho úplne iného. Nechceme sa dotýkať histórie, otvárať tu kapitoly dejín, na ktoré dnes nie je priestor, vôľa a ani čas. Chceme sa baviť o tom, že existuje ešte stále prítomná a žijúca skupina ľudí, ktorá bola postihnutá historickými okolnosťami a ktorej nikdy nikto nepovedal jedno obyčajné ľudské ´prepáčte´. A týmto zákonom chceme dosiahnuť práve to. Nechceme zaťažiť štátny rozpočet ani jedným centom. Nie je to atómovka, nie je to nič, čo by nejakým spôsobom chcelo revidovať, nie je to iredenta, nie je to proti záujmom kohokoľvek v tejto krajine, je to, zopakujem, obyčajné ľudské prepáčte ľuďom, ktorí boli zo svojich domovov odsťahovaní alebo odvlečení napriek ich vôli. A chceme sa baviť najmä o obetiach holokaustu, teda Židoch, ktorí boli odvlečení do koncentračných táborov, chceme postaviť takýto pamätník v podobe pamätného dňa ľuďom, ktorí boli odsunutí na tzv. málenkij robot, po vojne Rusi odviedli vyše 30-tisíc ľudí na tri dni, alebo mali ich odviesť na tri dni na obnovu Sovietskeho zväzu. Drvivá väčšina z nich sa nikdy z týchto gulagov zo Sibíri nevrátila. Na nich sa nepamätá absolútne nijakým spôsobom. Ďalej si chceme pamätať 30-tisíc Nemcov, ktorí boli po vojne odsunutí, vyhodení z ich domova na základe kolektívnej viny a ktorí si to vôbec nezaslúžili podľa nášho názoru, vtedy sa vyše 80 % populácie Nemcov odsunulo z územia súčasnej Slovenskej republiky. No a v konečnom dôsledku si chceme pamätať aj na obete rómskeho holokaustu, ktoré si nikdy nikto nepripomína, a my dodnes ani nevieme, koľko ich vlastne bolo, vieme, vieme to len odhadom. A zároveň, samozrejme, sa chceme baviť aj o Maďaroch, ktorých odsunuli alebo vysťahovali po roku 1946, jednalo sa o 90-tisíc ľudí na základe výmeny obyvateľstva a 70-tisíc, ktorí boli odsunutí na Sudet. Na tlačovej konferencii, keď sme predstavovali tento návrh zákona, som ukazoval jeden, jedno rozhodnutie, ktoré spočívalo v jednej jedinej vete, v ktorej rodine oznámili, že je jednoducho určená na deportáciu. Nič viac, nič menej. Bez možnosti odvolať sa, bez možnosti sťažovať sa, bez možnosti namietať. A takíto ľudia ešte aj dnes žijú. Nie je ich už síce veľa, ale ešte stále sú medzi nami. A týmto ľuďom chceme povedať to, že Slovenská republika už je dospelá, už nie je, to nie je dieťa v plienkach. Slovenská republika je sebavedomý štát, v ktorom rovnakú štátoprávnu úlohu hrajú aj Nemci, aj Rómovia, aj Maďari, aj Židia, všetky národnosti spoločne so Slovákmi. Nechcem otvárať tu diskusie ohľadom Benešových dekrétov, ktorých sa tento zákon vôbec netýka. Nechcem otvárať diskusiu o nariadeniach Slovenskej národnej rady z rokov ´46 a vyššie, pretože týchto sa zákon vôbec netýka. Chcem sa venovať ľuďom, ktorí boli napriek svojej vôli odsťahovaní a odsunutí vtedajšou mocou. Ak sa vieme veľmi urputne biť za práva Ukrajincov, ak sa vieme urputne biť za práva, ja neviem, obyvateľov Taiwanu, ak sa vieme biť za práva ľudí v krajinách, ktoré sú veľmi ďaleko od Slovenskej republiky, tak si myslím, že máme už dostatok sebavedomia na to, aby sme sa vedeli postaviť čelom aj voči problémom vtedajším tých ľudí a pamätať si na nich tak isto, ako si pamätáme na obete banských nešťastí, takisto ako si pamätáme na vyhlásenie Slovenska za cirkevnú provinciu, takisto ako si vieme pamätať na obete covidu, takisto ako si vieme pamätať na obete totality. Na týchto ľudí sa zabúda. Preto to chceme zmeniť a preto navrhujeme túto novelu zákona, ktorú predkladáme, a ja by som vás chcel požiadať o podporu. Ďakujem pekne.