K. Tóthová, poslankyňa: (2010-02-03):
Druhá myšlienka, ktorú som viackrát prezentovala taktiež pre tlač aj v rôznych inštitúciách vrátane na rokovaní Ústavného súdu, že Slovenská republika potrebuje riešiť otázku nezákonne získaného majetku a vyvodzovať z tejto skutočnosti dôsledok, ale tak, aby to bolo súladné s ústavou. Predkladateľ má snahu vsunúť do ústavy text, ktorý by urobil zákon, ktorý predkladá súladný s ústavou. Ústava je jeden celok a Ústavný súd vyriekol, že s tými ustanoveniami, ktoré existujú v ústave, je zákon, ktorý je takmer zhodný myšlienkovo aj princípmi, ako bol prerokovávaný na Ústavnom súde, že vlastne ten text, ktorý má byť prijímaný, je nesúladný s existujúcimi článkami ústavy. Teda vzniká otázka, či to, čo sa navrhuje vložiť do ústavy má takú silu, že prebije existujúce dnes články v ústave a nebude existovať skutočnosť, že prijatý zákon bude celkom z ústavy v rozpore. Ja mám veľké obavy, že tento text, ktorý navrhuje pán poslanec Lipšic, nedoriešuje otázku, ktorú Ústavný súd uviedol ako protiústavnú. A síce otázku retroaktivity a otázku dôkazného bremena. Teda aby ten, kto je volaný na zodpovednosť, aby sám mal dôkazné bremeno vyviniť sa, pretože ústava jasne hovorí, pokiaľ štát, respektíve na to určený orgán nepreukáže vinu, to je myšlienka, ktorá vychádza z ústavy, ale nehnevajte sa, nechajte ma dohovoriť, tak sa považuje za nevinného. Pán poslanec mi tu pripomína, že v trestnom konaní. Vážení, ale nehnevajte sa, aj ten zákon, ktorý bol daný na Ústavný súd, nebol zákon o trestnom konaní. To bol tiež občianskoprávny. Aj to bol zákon, ktorý hovoril, že navrhovateľ začne konanie, vyriekne určitý záver a druhá strana v občianskom konaní musí uviesť argumenty na to, aby sa vyvinila. Čiže dôkazné bremeno. Nehnevajte sa, takisto dôkazné bremeno v civilnom konaní je na tom, kto dáva návrh. Videli ste vy návrh na začatie občianskoprávneho konania, kde by ste nedávali argumenty? Článok 50 ods. 6 ústavy hovorí, čím sa posudzuje a trest sa ukladá, teda sankcia podľa zákona účinného v čase, keď bol čin spáchaný. Teda v minulosti ste získali určité peniaze, určitý majetok bez toho, že by bol, ako sa povie, kóšer. Vážení, na toto už máme v trestnom práve ustanovenia. To, čo hovoríte, pán poslanec, vo svojom, ak existuje výrazný nepomer medzi hodnotou majetku a prostriedkami, z ktorých mohol vlastník majetok v takejto hodnote nadobudnúť, je možné od vlastníka požadovať preukázanie spôsobu nadobudnutia majetku. A čo je daňový únik? Že ja preukazujem spôsob nadobudnutia majetku v daňovom priznaní, a to, čo preukážem a viem zdôvodniť, je nadobudnutý majetok v súlade so zákonom, a to, čo neviem preukázať, je daňový únik, keď mám ten majetok. Vy vlastne dávate do ústavy podľa môjho názoru, rozširujete ústavné články pre lepšie zdôvodnenie vyvodzovania zodpovednosti za daňový únik. Pretože ak ja mám majetok, ktorý mám získaný a neviem preukázať, tak som ho nejako nadobudla bez toho, aby som zaplatila dane. Ale to je trestný čin daňového úniku. A na to máme ustanovenia. Ak toto chcete do ústavy, prosím, je to článok, ktorý dáva bližšie texty pre odôvodnenie vyvodzovania daňových únikov. To je základ pre daňové úniky. A ja som si dala trošku námahu a pozrela som, ako sa vyvodzovali daňové úniky, keď ste vy boli vo vláde. Veľmi slabo. Dneska už sa oveľa intenzívnejšie, nepredpokladala som, že dneska budem na programe, mám v kancelárii z Najvyššieho súdu, koľko odvolaní bolo v otázke daňových únikov, áno, trestný  čin, myslím  z § 148 daňový únik. No veď dobiehajú niektoré veci podľa starého Trestného zákona, pán poslanec. Najvyšší  súd,  kým  to  prišlo,  je to § 148, áno? Takže rozumieme si. Ja si myslím, že my sme už veľa rokov mali, tak ako teraz sa začala intenzívnejšie vyvodzovať zodpovednosť za daňové úniky, osem rokov bol priestor na dôsledné vyvodzovanie zodpovednosti, pretože aj dary boli zdanené, aj dedenie bolo zdanené, všetko sú dane. Čiže ja keď získam majetok, cez dane môžem bez rozporu s ústavou. Nehovorím, že spravme zákon, ktorý toto trestné konanie rozšíri, pretože nechcem sa tu dovolávať filozofie, ktorá hovorí niečo o sankcii a vine, alebo ak chcete, o vine o treste, alebo ak chcete v slovách Dostojevského o zločine a treste, čiže musia tu byť určité súvislosti. Ale nie také, čo povedal Ústavný súd, že hodíme dôkazné bremeno na toho, koho proste postavíme pred otázku – ty preukazuj pôvod majetku. Prosím, ukážem, takéto boli daňové príjmy a teraz, čo máš navyše, preukáž a majú to štátne orgány mať v evidencii, preukáž odvedené dane. Prečo ste to nerobili? Prečo teda nepredkladáme niečo, čo by zdokonalilo tento systém. Hovorili ste o Taliansku. Pán poslanec, to je trestné konanie v Taliansku. A dôkazné bremeno nie je na tomto. Áno, keď ja mu dokážem, koľko má v daňovom konaní odvedených daní a má oveľa väčší majetok, tak už ho mám, ale musí tu niekto vyjsť s nejakými dôkazmi. Opakujem to, čo je uvedené v ústave, je perfektné ďalšie pre rozšírenie a prehĺbenie vyvodzovania zodpovednosti pre daňové úniky, ktoré majú tiež svoju možnosť dozadu a tak ďalej a nedostávate sa do retroaktivity, lebo vy chcete plnenie povinností zaviesť, ktoré v minulosti nebolo. Teraz pár slov na vysvetlenie populizmu. O tomto sa hovorí ako o populistickom návrhu, pretože skutočne je odôvodnená nespokojnosť medzi ľuďmi, že niektorým ľuďom rastú neúmerne majetky, neúmerne ich vyprodukovanej aktivite a že proste sú to prípady do očí bijúce. Áno, treba ich riešiť, ale treba ich riešiť tak, prosím vás, aby sme opätovne nenarazili na protiústavnosť, aby otázka retroaktivity nebola, lebo to nie je môj výmysel, to nie je HZDS výmysel na obranu Elektry, že dôkazné bremeno nemôže byť tak, ako bolo. Veď Ústavný súd to vyriekol, že retroaktivita nemôže byť. A keď pochybujete o snahe HZDS, aby skutočne majetky boli transparentné, tak si vám dovolím odcitovať zákon, bola som vtedy členkou vlády, podieľala som sa na jeho vypracovaní, teda v roku 1993 pripravili, posunuli do parlamentu a v roku 1994 bol prijatý. A bol to zákon o preukazovaní pôvodu finančných prostriedkov pri privatizácii. Vážení, každý, kto v tom čase privatizoval, musel preukázať pôvod peňazí. Prečo ste v tomto nepokračovali? Hovoríte, za koľko privatizoval? Pán poslanec, a vy neviete o tom, že v Nemecku bol vytvorený trojhand, kde sa vložili štátne peniaze a tí, ktorí privatizovali podniky, ktoré nemali odbyt produkcie, a to bolo mnoho našich podnikov, keď sa zrušilo RVHP. Veď na tom padali podniky, že nemali odbyt, že vedeli vyrábať, ale nedalo sa predávať. Tak trojhand zo štátnych peňazí nieže pýtal peniaze od privatizéra, ale dal privatizérovi ešte zo štátneho rozpočtu financie (hlas v sále), ale v Nemecku trojhand. Trojhand bol vytvorený na základe odborníkov z Európskej únie. A keď vám niečo hovorí otázka doktor Ribinger, ktorý bol odborník na privatizáciu z Európskej únie a chodil na Slovensko, tak vám znovu dám do lavíc články, ktoré napísal, že proste aj o trojhande a o tom, že privatizovať treba aj týmto spôsobom. Tak dovoľte, aby som znovu uviedla číslo zákona, bol to zákon z 10. augusta 1994 a mal číslo 221/1994. Podľa tohto predpisu o povinnosti preukazovať pôvod finančných prostriedkov pri privatizácii sa privatizovalo, áno, a vy, keď ste došli potom k moci v roku 1998, tento zákon úplne zanikol a podľa neho sa nepostupovalo. To uvádzam len z toho dôvodu, aby  nebolo povedané, že proste HZDS nie je za preukázanie pôvodu majetku. My sa ešte poradíme v klube a už pán poslanec Mečiar naznačil, že možno vás necháme v tom, aby sa podľa týchto zákonov postupovalo a uvidíte, že potom fyzické osoby alebo právnické sa vrátia na Ústavný súd vo svojich veciach, ale jednoznačne to bude  veľmi zaujímavá situácia. Teda záverečná myšlienka. Znepokojuje ma, že skutočne na Slovensku máme subjekty, ktoré veľmi okato došli k majetku bez toho, aby museli preukazovať legálnosť získaného majetku a v celom svete dlhé roky sa legálnosť získaného majetku preukazuje preukázaním daní. Veľkého Al Caponeho, ktorému nevedeli nič dokázať, ako chytili? Na daňovom úniku. Daňový únik, ten sa dá vždy zo strany štátu, samozrejme, ak sa chce preukázať. Ďakujem za pozornosť.