J. Pataky, poslanec: (2006-12-12):
Ustanovenie § 22 zákona č. 581/2004 Z. z. upravuje vznik a zánik funkcie a postavenie predsedu Úradu pre dohľad nad zdravotnou starostlivosťou. Podľa doterajšieho znenia ustanovenia § 22 ods. 9 písm. b) citovaného zákona pred uplynutím funkčného obdobia výkon funkcie predsedu úradu zaniká, a to odvolaním z funkcie z dôvodov ustanovených v odseku 10. Podľa ustanovenia § 22 ods. 10 predsedu úradu odvoláva vláda z jeho funkcie, ak a) bol právoplatným rozsudkom súdu odsúdený za úmyselný trestný čin alebo bol právoplatne odsúdený za trestný čin a súd nerozhodol o podmienečnom odložení výkonu trestu odňatia slobody, b) bol právoplatne pozbavený spôsobilosti na právne úkony alebo jeho spôsobilosť na právne úkony bola obmedzená a c) začal vykonávať funkciu, povolanie, zamestnanie alebo činnosť, ktorá je nezlučiteľná s funkciou predsedu úradu, alebo nesplní povinnosť podľa odseku 8, bez zbytočného odkladu po svojom vymenovaní doručí predsedovi vlády písomné oznámenie, v ktorom uvedie, či spĺňa podmienky nezlučiteľnosti so svojou funkciou. Z uvedeného teda vyplýva, že návrh predstavuje zmenu súčasnej úpravy zániku funkcie predsedu úradu spočívajúcu v tom, že predsedu bude možné odvolať nielen z dôvodov uvedených v ustanovení § 22 ods. 10 zákona č. 581/2004 Z. z., ale aj z akýchkoľvek iných dôvodov v zákone neuvedených, avšak v tomto prípade len na návrh ministra zdravotníctva. Ústavný rámec poskytovania zdravotnej starostlivosti predstavuje čl. 40 Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého každý má právo na ochranu zdravia. Na základe zdravotného poistenia majú občania právo na bezplatnú zdravotnú starostlivosť a na zdravotnícke pomôcky za podmienok, ktoré ustanoví zákon. Teda čl. 40 ústavy explicitne uznáva právo na ochranu zdravia a na bezplatnú zdravotnú starostlivosť. Toto právo sa zaručuje implicitne uloženou povinnosťou štátu vytvoriť mechanizmus umožňujúci každému realizovať jeho právo na bezplatnú starostlivosť na náklady zdravotného poistenia. V súlade s čl. 51 ods. 1 ústavy sa možno práv uvedených v čl. 40 domáhať len v medziach zákonov, ktoré toto ustanovenie vykonávajú. Z hľadiska citovaného čl. 40 ústavy má teda zákonodarca autonómiu pri určení obsahu a formy mechanizmu umožňujúceho výkon ústavného práva na bezplatnú zdravotnú starostlivosť na náklady zdravotného poistenia. Môže sa rozhodnúť, že súčasťou tohto mechanizmu bude aj úrad, a určiť pravidlá jeho organizačnej štruktúry, ktorých súčasťou je aj úprava vzniku a zániku funkcie predsedu úradu. Uvedená autonómia zákonodarcu však nie je absolútna, ale má ďalšie ústavné hranice. Tie vyplývajú o. i. z ustanovenia čl. 1 ods. 1 ústavy, podľa ktorého Slovenská republika je zvrchovaný, demokratický a právny štát, neviaže sa na nijakú ideológiu ani náboženstvo. Základom interpretácie a aplikácie čl. 1 ods. 1 je pritom presadenie koncepcie materiálneho, nie formálneho právneho štátu. Ústavný súd tento záver osobitne akcentoval v právnom názore, podľa ktorého v právnom štáte, v ktorom sú ako neoddeliteľné súčasti o. i. aj stelesnené také princípy, ako sú právna istota a spravodlivosť, princíp materiálneho právneho štátu, čo možno spoľahlivo vyvodiť v čl. 1 ústavy, sa osobitný dôraz kladie na ochranu tých práv, ktoré sú predmetom jej úpravy. Povinnosťou všetkých orgánov je zabezpečiť reálnu možnosť ich uplatnenia tými subjektmi, ktorým boli priznané. Jedným z princípov materiálneho právneho štátu je aj zákaz retroaktivity právnych noriem, ktorý je významnou zárukou ochrany práv občanov a právnej istoty, ako hovorí Zbierka nálezov a uznesení Ústavného súdu Slovenskej republiky z roku 1995 na strane 49. Retroaktivita je spätným pôsobením neskoršej právnej normy do minulosti, právne normy v podmienkach demokratického štátu, kde vládnu zákony, a nie ľudia, pôsobia a majú pôsobiť v zásade do budúcnosti, a nie do minulosti. Rozoznávame dva druhy retroaktivity, buď pravú, alebo nepravú. Pravá retroaktivita spočíva v tom, že právna norma upravuje aj vznik právnych vzťahov a nároky z nich vzniknuté pred nadobudnutím jej účinnosti. Pri nepravej retroaktivite sa právne vzťahy vzniknuté podľa skoršej úpravy riadia novou úpravou až odo dňa jej účinnosti. Podľa názoru Ústavného súdu Slovenskej republiky, a to z pohľadu tzv. pravej, tak aj nepravej retroaktivity právnych noriem je podstatnou otázkou ochrany nadobudnutých práv, ktoré by preto neskoršie právna úprava už nemala rušiť, príp. zhoršovať, ale pro futuro zlepšovať. V každom posudzovanom prípade je teda potrebné zodpovedať si nasledovné otázky, a to, po prvé, či novú právnu úpravu možno považovať za retroaktívnu, či ide o pravú alebo nepravú retroaktivitu, či takáto retroaktivita je ústavnoprávne akceptovateľná z hľadiska ochrany práv nadobudnutých v dobrej viere. Prečo sa na tomto mieste vôbec touto otázkou retroaktivity aj ústavnoprávnej akceptovanosti zaoberám. Súčasťou posudzovaného návrhu totiž nie je prechodné ustanovenie, ktoré by dalo odpoveď na túto otázku, akou úpravou sa spravujú právne vzťahy vzniknuté pred nadobudnutím účinnosti novely zákona č. 581/1994 Z. z., teda či sa možnosť odvolania predsedu úradu z iných dôvodov ako tých, ktoré sú uvedené v ustanovení § 22 ods. 10, vzťahuje aj na skôr vymenovaného predsedu úradu. Odpoveď preto musíme hľadať vo všeobecnej právnej zásade, podľa ktorej sa po zmene právnej úpravy v právnom poriadku Slovenskej republiky uplatňuje predchádzajúca právna norma iba vtedy, ak to zákon výslovne ustanoví, a v rozsahu a za podmienok, ktoré zákon ustanoví. Z toho vyplýva, že dňom nadobudnutia účinnosti novely zákona č. 581/2004 Z. z. bude možné odvolať terajšieho predsedu úradu z akýchkoľvek dôvodov. Tým dôjde k naplneniu znakov nepravej retroaktivity. Zodpovedané sú tak dve základné otázky, či novela zákona č. 581/2004 Z. z. obsiahnutá v návrhu predstavuje retroaktívnu právnu normu a z hľadiska charakteru či ide o nepravú retroaktivitu. Zostáva teda zodpovedať tretiu základnú otázku, teda či je v danom prípade retroaktivita ústavnoprávne akceptovateľná. Ak je to uvedené, túto otázku je potrebné posúdiť z hľadiska ochrany nadobudnutých práv,  ktoré by neskoršia právna úprava nemala rušiť. V danom prípade bol predseda úradu vymenovaný do funkcie následným vznikom pracovného pomeru v súlade s ustanovením § 22 ods. 2 zákona č. 581/2004 Z. z. v spojení s § 42 ods. 2 Zákonníka práce, ak v čase vymenovania nebol zamestnancom úradu za účinnosti skoršej právnej úpravy a mohol sa spoliehať na to, že odvolaný môže byť len z dôvodov taxatívne vymedzených ustanovením § 22 ods. 10 zákona č. 584/2004 Z. z. Neskoršia právna úprava, ktorá zmení tento výpočet len na demonštratívny a umožní odvolanie predsedu úradu z akéhokoľvek dôvodu, resp. aj bezdôvodne, smeruje proti tejto dobrej viere. Ohrozuje nezávislý výkon verejnej funkcie predsedu úradu smerom do minulosti, keď jeho predchádzajúce autonómne rozhodnutia, ktoré sa nemuseli zhodovať s politickým názorom ministra zdravotníctva alebo členov vlády, umožňujú sankcionovať odvolaním z funkcie. Navrhovaná právna úprava tak svojou povahou predstavuje protiústavnú retroaktívnu normu, ktorá je v rozpore s princípom právneho štátu v ustanovení čl. 1 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky. Záver. Novela zákona č. 581/2004 Z. z., ktorá umožňuje odvolanie predsedu úradu z akýchkoľvek dôvodov a neobsahuje žiadne prechodné stanovenie, predstavuje retroaktívnu právnu normu, ktorá je v rozpore s princípom právneho štátu podľa čl. 1 ods. 1 ústavy. Tento rozpor je možné riešiť doplnením prechodného ustanovenia, podľa ktorého sa zánik funkcie predsedu úradu, ktorého funkcia vznikla pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona, spravuje podľa doterajších právnych predpisov. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, z týchto dôvodov, o ktorých som hovoril, dávam návrh vrátiť novelu zákona späť na dopracovanie. Ďakujem za pozornosť.