Kollár, Jozef, poslanec NR SR (2015-06-30):
Ďakujem pekne za slovo. Vážená pani predsedajúca, vážený pán podpredseda vlády, dámy a páni, ja keď som na úvod rozmýšľal, že akú tému vlastne dnes prerokúvame v tomto bode, štátny záverečný účet, tak prvé, čo mi napadlo, je, že táto debata by nemala byť užšia alebo ploskejšia ako debata o zrušení gastrolístkov, na tom by sme sa mohli všetci zhodnúť. (Povedané so smiechom.) A verte mi, že či teda veríte, alebo nie, tak neočakávam ani v ústnej diskusii nejaký valný nápor do rozpravy, že tu príde ďalších 30 rečníkov po mne v ústnej rozprave. A toto mi je trošku predsa len ľúto, pretože štátny záverečný účet Slovenskej republiky za rok 2014 si skutočne zaslúži výrazne, ale výrazne väčšiu pozornosť ako napríklad téma nosenia prílb na skútroch alebo zrušenie gastrolístkov. V slovenskom parlamente je to, bohužiaľ, presne naopak. Druhá poznámka, aby som priblížil prerokovávanú tému aj neekonómom, tak poviem to tak zjednodušene. Štátny záverečný účet je niečo podobné, ako keď v oblasti privátneho práva, súkromného biznisu sa skončil hospodársky rok akciovej spoločnosti, ktorá na valnom zhromaždení predkladá akcionárom výsledky hospodárenia za uplynulý rok, teda ročnú účtovnú závierku, súvahu a výkaz ziskov a strát, a kto ich počúva, to vedenie spoločnosti na tom valnom zhromaždení, no akcionári počúvajú pozorne to vedenie spoločnosti, aby sa dozvedeli, či spoločnosť hospodárila so ziskom alebo so stratou, a predovšetkým, aby sa akcionári dozvedeli, či dostanú, alebo nedostanú za uplynulý rok dividendy. No a teraz to sľúbené zjednodušenie pre neeokonómov. To, čo je dnes tu v tom pléne, dámy a páni, vy ste tí akcionári, presnejšie akcionármi našej akciovej spoločnosti, ktorá sa volá Slovenská republika, je 5,5 mil. občanov Slovenska a oni by radi počuli teda od vedenia spoločnosti, ktorým v tomto prípade je minister financií, ako tá naša pomyselná akciová spoločnosť s názvom Slovenská republika uplynulý rok hospodárila. A rovnako by radi vedeli tí občania, tí fiktívni akcionári, či teda za minulý rok dostanú dividendy, alebo nie, čo v tomto prípade znamená, či sa hospodárenie Slovenskej republiky za uplynulý rok zlepšilo alebo zhoršilo, a keď sa zhoršilo, o koľko, a čo to bude znamenať, aký to bude mať dopad na – ešte raz – „akcionárov“, teda na občanov Slovenska. No a teraz poďme vážne k číslam. Mal som kedysi stretnutie nebudem menovať toho pána, nebolo by to odo mňa ani etické, ani férové, ktorý povedal takú prapodivnú vetu, ale ona naozaj na tento prípad sa hodí, na tento bod, ktorý prerokovávame, a tá veta znela, že, citujem: „Mohlo to dopadnúť aj horšie.“ Takže z tohto pohľadu výsledky, ktoré dosiahla Slovenská republika a ktoré máte v rukách v podobe štátneho záverečného účtu, sú naozaj výsledkami, ktoré by sa mohli jednou vetou charakterizovať, že mohlo to dopadnúť aj horšie. Čo mám tým na mysli? Pravdou je, že schodok oproti plánovanému schodku sa zhoršil alebo teda tá skutočnosť bola horšia o 24 bázických bodov alebo o 0,24 %, čo sú čísla, ktoré samé osebe nepovedia príliš veľa nikomu, ale už vyjadrené vo finančnom vyjadrení v ekvivalente v eurách, už to niečo napovedá a to je 156 mil. eur. Teda schodok štátneho rozpočtu bol o 156 mil. eur vyšší, ako bol plánovaný. Nejdem to teraz prepočítavať – a nechcem byť populista – na rožky a na podobné veci, ale každý si vie predstaviť, že je to obrovská suma. Čo je ale ešte s vyššou vypovedacou schopnosťou, ak si porovnáme nie plán verzus skutočnosť, ale ak si porovnáme dve skutočnosti navzájom medziročne, tak zistíme, že v roku 2013 bol schodok vo výške 2 024 mil. eur a v roku 2014 to už bolo 2 923 mil. eur. Dámy a páni, to je nárast o 44 %. Opäť tým miliardám s tými deviatimi nulami nemusí veľa ľudí a určite veľa ľudí tomu nerozumie, ale 44 % si vieme predstaviť všetci, to je skoro polovica alebo takmer polovica. To je medziročný nárast schodku štátneho rozpočtu. Podčiarkujem, na hotovostnej báze, aby sme sa nechytali za slovo, na hotovostnej báze a je to medzi rokmi ’14 a ’13. Keď sa pozrieme na verejný dlh, ako tu spomínal môj predrečník pán minister, keď hovoril o tom, že došlo medziročne k zníženiu hrubého verejného dlhu o 1 % výkonu ekonomiky alebo 1 % HDP, tak súčasne treba jedným dychom dodať pre objektivitu, teraz nie pre kritiku ministra, ale pre objektivitu, že z toho 1 %, 0,6 % bol vplyv poklesu hotovostnej rezervy. Opäť to prenesiem do percent. Teda 60 % váhou na medziročnou znížení hrubého verejného dlhu Slovenskej republiky sa podieľalo zníženie hotovostnej rezervy. Teda nie nejako výrazne, povedal by som, vďaka aditívne nižšiemu vyprodukovaniu nižšieho medziročného schodku sme znížili hrubý verejný dlh. Poviem to opäť veľmi zjednodušene. Hrubý verejný dlh je nič iné ako kumulovane historicky napočítané všetky schodky ročne – s istou dávkou zjednodušenosti, ale súčasne so snahou o lepšie pochopenie aj pre neekonómov –, takže nám nepoklesol hrubý verejný dlh o 1 % výkonu ekonomiky vďaka tomu, že medziročne sme začali produkovať menšie sekery, menšie schodky, ale 60 % váhou na medziročnom znížení hrubého verejného dlhu sa o to zaslúžilo zníženie hotovostných rezerv. Ja teraz nejdem polemizovať o tom a tu súhlasím s pánom ministrom Kažimírom, že hotovostné rezervy boli na technicky vyššej úrovni, ako je potrebné, a teda načo je emitovať ďalšie a ďalšie dlhopisy a platiť náklady na obsluhu verejného dlhu, ak teda na strane druhej máme v špajzi naakumulovaných viac hotovostných rezerv, ako na obsluhu chodu štátu potrebujeme. No tak nech sa naozaj tie hotovostné rezervy čiastočne znížia, čiže tento krok sám osebe nespochybňujem. Ďalšiu vec, ktorú chcem zvýrazniť, hotovostné príjmy štátneho rozpočtu v uplynulom roku, to je tých 12,5 mld. eur, medziročne poklesli o 2,3 %, ale súčasne výdavky, tá druhá strana mince, medziročne narástli o 4 %. Čiže príjmy pokles o 2,3 % a výdavky nárast o 4 percentuálne body medzi rokmi ’13 a ’14. To viedlo potom v tom súčte, ak si to spočítame, ako som už hovoril, k medziročnému nárastu schodku o 44 %, zjednodušene povedané, z 2 mld. eur na 2,9 mld. eur. Keď hovoríme o ekonomickom raste, mňa úprimne teší, že sme zaradení do skupiny krajín, nazvem to, alebo sme bližšie na, k tomu čelu pelotónu európskej 28 za uplynulý rok, aj keď v správe sa uvádza, že 13 krajín malo vyšší schodok ako Slovensko, to isté tvrdenie z opačnej strany znamená, že 14 krajín má nižší schodok ako Slovensko, a takisto sa v správe uvádza, že – kde sme, tuná ten počet krajín (rečník hľadá údaje v podkladoch) – áno, že 17 krajín dosiahlo vyšší dlh, to isté povedané z opačnej strany, 10 krajín má nižší dlh ako Slovenská republika. Takže veľmi zjednodušene opäť povedané, sme niekde uprostred alebo v strede toho, toho pelotónu. Ak hovoríme o zrýchlení ekonomického rastu za uplynulý rok na úroveň 2,4 HDP, treba tiež pre objektivitu len doplniť alebo dodať, že v tom istom roku 2014 ekonomický rast v Maďarsku bol 3,6 % a v Poľsku 3,3 %. Na Slovensku 2,4. Čiže opäť nechcem, aby diskusia nešla po povrchu, aby sa splošťovala, aby sme diskutovali o tom, ako sa často diskutuje v médiách, kedy počúvame slová o tom, že sme premianti, sme najlepší, sme na špici a budeme mať najvyšší rast a tak ďalej. Pripomeňme si, opakujem, keď teda sa bavíme o uplynulom roku, že rast v Maďarsku bol 3,6 % a rast výkonu ekonomiky v Poľsku 3,3 %, čo je o 50 % väčší alebo lepší výsledok, ako tomu bolo na Slovensku. Dobre, poďme ďalej. Mňa teší, že v snahe teda po objektívnej diskusii, viesť tú diskusiu objektívne, mňa teší, že tvorba hrubého fixného kapitálu, čo je pre budúcnosť krajiny a pre dlhodobú udržateľnosť krajiny, modernizáciu krajiny a pod. veľmi dôležité, tak v uplynulom roku nám hrubý fixný kapitál narástol tempom 5,7 %, to je naozaj dobré konštatovanie a to je naozaj dobrá správa pre Slovensko. Treba ju ale stále vidieť v tom kontexte uplynulých rokov, keď rok predtým sme mali pokles tvorby fixného kapitálu 2,7 % a ďalší rok predtým roku 2012 sme mali pokles až dokonca o 9,3 %, čiže takmer dvojciferným číslom nám v roku 2012 klesla tvorba fixného kapitálu. Teda ak chceme byť, a dúfam, že všetci chceme byť objektívni, samotná tá delta, tá medziročná zmena stavu za uplynulý rok v tvorbe fixného kapitálu je fajn, nárast takmer o 6 %, ale v kontexte tých uplynulých troch rokov – buďme k sebe úprimní a povedzme si –, že naozaj nie je to až také svetlé, až také ružové, ako to bolo v samotnom roku ’14. Pretože pamätáme si tie roky ’13, ’12, ako som spomínal, v roku 2012 dokonca pokles tvorby fixného kapitálu viac ako 9 % medziročný a to naozaj pre krajinu z dlhodobého hľadiska nie je dobré. Ak to poviem jednu vetou zrozumiteľne, ten, to zlepšenie stavu za uplynulý rok v princípe ani nevyrovnáva tie poklesy tých dvoch rokov predchádzajúcich, čo sa udialo v roku ’12 a ’13. To je proste tak. A myslím si, že vtedy bude diskusia objektívna a vtedy budeme všetci dobrí ekonómovia, keď sa na ľubovoľný údaj z oblasti makroekonómie dokážeme pozrieť nie ako na stavovú veličinu za príslušný rok, v tomto prípade 2014, ale keď sa na akýkoľvek údaj vývoja makroekonomiky pozrieme ako na dynamickú veličinu, teda nie stavovú, ako sa vyvíjala medziročne, a tu by som vrelo odporúčal, aby sme si všímali horizont dlhší, ako je jeden volebný politický cyklus. Toto je veľmi, veľmi dôležité. Teraz mám jednu otázku na pána podpredsedu vlády, pána ministra financií Kažimíra, chcem sa ho opýtať, v tejto správe konštatujete, že záväzky Slovenskej republiky voči stabilizačnému mechanizmu, teda to, čo ľudovo sme nazývali euroval 1, euroval 2, že predstavujú sumu až na pár drobných 2 mld. eur. Otázka znie a tá suma sa medziročne zvýšila tiež, aj keď nie výrazne, to bolo nejakých 102 alebo koľko miliónov, ale celkový objem, lebo, opäť opakujem, držme si nejaké historické dáta, aby sme mohli ľubovoľnú veličinu posúdiť čo najobjektívnejšie, je to 1 997 mil., čiže 2 mld. eur je suma záväzkov Slovenskej republiky pripadajúcich na EFSF, teda tú European Financial Stability Facility alebo tú európsku stabilizačnú linku, alebo eurovaly, nazvime to akokoľvek. Otázka znie, veľa sledujem v médiách, teraz hodne sa diskutuje téma Grécka, tá téma naozaj horí a posledné hodiny, minúty ukážu teda, že či vôbec bude ešte to Grécko zachrániteľné, ja sa osobne domnievam, že nie, aj keby došlo na posednú chvíľu k ľubovoľnej forme dohody, tak to bude znamenať len predĺženie toho trápenia, to bude naozaj hrôza bez konca, to bude naozaj predĺženie tej agónie, ktorá si bude vyžadovať prísun ďalších desiatok miliárd eur bez akéhokoľvek svetla na konci tunela. Ale nechcem hovoriť teraz o Grécku, chcem sa opýtať, či spomínané 2 mld. eur záväzkov Slovenskej republiky voči EFSF, či táto suma peňazí je započítaná v našom dlhu. V médiách počúvame, že nič sa nedeje, že keby sa aj neodvolateľné bezpodmienečné záruky, ktoré Slovenská republika vystavila voči stabilizačnému mechanizmu, zrealizovali, boli by uplatnené, inými slovami, to, čo bolo v podobe záruk, podsúvahovej položky, by sa stalo reálnym záväzkom a zo Slovenska by odtiekla reálna suma v eurách, cash alebo hotovosť. Pýtam sa, aký by to malo teda dopad na náš deficit a dlh. Pokiaľ viem, tak aj v deficite, aj v dlhu sú započítané naše vklady do základného imania trvalého eurovalu, čo bolo, myslím, na tri splátky rozbalené dokonca alebo na štyri, neviem presne, a tvorilo to sumu približne nejakých 692 alebo koľko mil. eur . To bol náš vklad, opakujem, do základného imania trvalého stabilizačného mechanizmu. Ale pokiaľ ide o vystavené záruky, ktoré už prekročili alebo dotýkajú sa presnejšie sumy 2 mld. eur, pýtam sa, ak by Grécko zajtra vyhlásilo štátny bankrot a ak by investori, ktorí požičali cez záchranné mechanizmy, ale koncový hráč je Grécko, požičali Grécku, a teda došlo by k uplatneniu záruk, a teda z podsúvahovej položky by sa stala súvahová položka, pýtam sa, ako je na toto pripravená Slovenská republika. To už nie je rok, dámy a páni, 2010, kedy sme počuli jedno také hysterické vyjadrenie, nemýliť si so slovíčkom historické, ale hysterické vyjadrenie vtedajšej premiérky Ivety Radičovej, ktorá povedala vo večer, keď padla vláda, 16 krajín sa predsa nemôže mýliť. Jasne sa ukázalo, že 16 krajín sa mýlilo a, bohužiaľ, 16 krajín sa mýli aj naďalej. To číslo sa zmenilo možno na 17, medzitým nejaká ďalšia krajina v poradí prijala euro, ale to nie je podstatné. Tvrdím, že ak dôjde k uvoľnenej forme dohody, ten omyl bude pokračovať ďalej, to Grécko je už cez ďalšiu austerity politiku proste škrtania verejných výdavkov nezachrániteľné, pokiaľ neopustí ESM possible eurozónu a nezavedie lokálnu menu. Nejdem opakovať, teraz znova hovorím, nejdem do detailov riešenia problematiky Grécka, ale mohli by sme mať tu na stole legitímnu požiadavku nás všetkých v tejto sále adresovanú ministrovi financií, ako by vyzeralo ten worst keys, ako by vyzeral ten najhorší prípad, že Gréci sú von z eurozóny, vyhlásili štátny bankrot, čo sa stane s peniazmi a so záväzkami Slovenskej republiky voči záchranným mechanizmom. Nakoniec ešte poviem dve poznámky, tá prvá sa týka eurofondov, bola to aj téma samostatného bodu, myslím, na predchádzajúcej schôdzi slovenského parlamentu. V tejto súvislosti jedna jediná poznámka, ak hovoríme, že za uplynulý rok sme mali plán čerpania prostriedkov z rozpočtu EÚ 3,3 mld. eur, pardon, to bolo 3,2 mld. eur, a skutočnosť bola len 1,2 mld. eur, že sme ušetrili na kofinancovaní 691 mil., tu chcem len podotknúť a pripomenúť výrok Ľudovíta Ódora, člena rozpočtovej rady, ktorý spočítal, nie povedal, ale spočítal, kvantifikoval, že každé jedno ušetrené euro na kofinancovaní znamená rovnaké jedno euro menej príjmov do štátneho rozpočtu. V rýchlosti vysvetlím, ak sa nezrealizujú projekty, ktoré sa mali zrealizovať, Slovenská republika zdanlivo šetrí na kofinancovaní, lebo nepoužije peniaze na kofinancovanie, ale z nezrealizovaných projektov vám nebudú na príjmovú stranu rozpočtu plynúť dane z príjmu právnických osôb, to vždy za tým projektom nejaká osoba stojí. Nebudú vám plynúť, ja neviem, spotrebné dane, dane z priadnej hodnoty a tak ďalej a tak ďalej, alebo ak chcete, socioekonomické efekty, ktoré každý dobrý ekonóm, každý dobrý investor..., a predpokladám, že aj pán minister financií je investor, len v tomto prípade neinvestuje svoje privátne peniaze, ale verejné zdroje investuje alebo rozhoduje, ktorým smerom ich investuje, tak každý dobrý investor sa pýta na socioekonomické výsledky alebo dopady akéhokoľvek projektu. V tomto prípade tým projektom je štátny rozpočet, prirodzene, ktorý tiež vytvorí po 12 mesiacoch buď nejakú pridanú hodnotu, nejaký príspevok k zvýšeniu bohatstva krajiny, alebo – a to sa stáva, to sa stáva, bohužiaľ –, alebo aj úbytok bohatstva krajiny. To je tak, ako som spomínal na úvod môjho vystúpenia, ako s akciovou spoločnosťou. A teda nezrealizované projekty z eurofondov znamenajú zdanlivú úsporu na kofinancovaní, v tomto konkrétnom prípade za minulý rok vo výške 691 mil. eur, ale ak by sa tie projekty boli bývali zrealizovali, tak prinesú 691 mil. naviac príjmov do štátneho rozpočtu cez spomínané efekty dane z príjmov právnických osôb, spotrebných daní, dane z priadnej hodnoty a ďalších, ako som spomínal, socioekonomických efektov, ak by tie projekty zrealizované boli. Toto je naozaj stav, ktorý sa nedá charakterizovať nijak inak ako jednou vetou, ktorá znie, že je to krajina premrhaných alebo premárnených príležitostí, ak chceme konkrétne sa baviť o eurofondoch. Tu chcem pre objektivitu doplniť, že áno, za takýto stav nenesie politickú zodpovednosť pán predkladateľ, pán minister Kažimír, máme tu predsa za každý operačný program nejaký riadiaci orgán, ktorý, ktorý by mal nosiť a možno v množstve prípadov nielen politickú zodpovednosť, ale vieme veľmi dobre, že mnohé, mnohé z tých prípadov sú zrelé aj na majetkovú, ale aj na trestnoprávnu zodpovednosť. Ale toto majme stále na pamäti, že nedosiahli sme úspory 691 mil., áno, na cashovej báze, na hotovostnej báze snáď áno, lebo sme nemuseli kofinancovať tie projekty, ale pravdou je, že na báze tých efektov, ktoré sme mohli inkasovať, ak by tie projekty zrealizované boli, sme inkasovali čistú stratu. Netvrdím to ja, tvrdí to člen Rady pre rozpočtovú zodpovednosť Ľudovít Ódor. Pamätajme si tú tézu, jedno euro rovná sa jedno euro. To, čo ušetríte na kofinancovaní, to vám odchádza v podobe alebo pripravili ste sa presnejšie o naviac príjmy, ak by tie projekty zrealizované boli. A to je naozaj strata príležitostí pre krajinu, hlavne smerom do budúcna, obzvlášť ak to oprieme o známu tézu, že, myslím, viac ako 80 % všetkých investícií na Slovensku je pokrývaných z eurofondov. Posledná poznámka, konsolidačné úsilie. Budeme o nej hovoriť o chvíľu podrobne v bode, ktorý sa volá Program stability na roky ’15 – ’17, takže len na margo toho roku ’14 chcem povedať, že zatiaľ čo v roku 2013 môžeme objektívne aplaudovať, že konsolidačné úsilie bolo dva percentuálne body alebo 2 % výkonu ekonomiky, ľudovo, zjednodušene povedané, stav verejných financií sa zlepšil o 2 % HDP, tak hneď rok nato a to je práve rok 2014, záverečný účet ktorého teraz prerokovávame, došlo k zhoršeniu o mínus 0,6 % HDP na tom konsolidačnom úsilí. No a teraz čo chcem s tým povedať, v týchto predkladaných materiáloch sa to múdro nazýva, že rok 2014 je rokom, citujem, „fiškálnej expanzie“, prosím vás, to už má problém aj pomaly ekonóm porozumieť tomu slovnému spojeniu alebo tomu dvojsloviu, že došlo k expanzii, menej zdatný ekonóm sa teší, lebo všetko, čo expanduje, znamená, že to rastie, nie, a keď je veľa, veľa a ešte viac a medziročne to stúpa, tak to je good news, to je dobrá správa. No len fiškálna expanzia v tomto prípade znamená, a teraz som fakt objektívny, zatiaľ čo rok 2013 môžeme chváliť, plus 2 % konsolidačné úsilie, tak rok 2014 znamená mínus 0,6 %, čiže nie fiškálna expanzia, ako sa to múdro nazýva, ale inými slovami povedané, je to zhoršenie stavu verejných financií, tomu už rozumie každý, čo je zlepšenie a čo je zhoršenie. Pacient, ktorý má teplotu, tak vie, že 40 stupňov je horšie ako 39, ale vie súčasne, že 39 je horšie ako 38, a súčasne vie, že keď sa dostane na 37,5, nie som lekár, ale myslím, že tam sa nachádza tá vybalansovaná teplota organizmu, ale súčasne vie, že keď bude mať 36 alebo 35, že zomrie na podchladenie, hej. Čiže na tomto príklade chcem uviesť, že ako sa dá všetko naozaj pekne tak zaobaliť do toho kulantného wordingu, za ktorým sa nám môže častokrát strácať podstata. Takže konštatujem, v roku 2014 došlo k zhoršeniu stavu verejných financií a toto je jediná správna interpretácia predloženého materiálu, ale súhlasím a viem, že situácia je vážna aj v okolitých krajinách, a ona bude ešte vážnejšou, toho sa dočkáme možno ešte do konca tohto politického cyklu, tak súčasne konštatujem, že mohlo to dopadnúť aj horšie. Ďakujem pekne.