D. Čaplovič, poslanec: (2005-06-22):
Bude to len niekoľko príbehov ľudí, ktorých som mal možnosť poznať, ľudí, ktorých si budem vážiť, ľudí, ktorí dokázali povedať nie v čase, keď boli u nás okupačné vojská, sovietski, poľskí, východonemeckí, maďarskí a bulharskí vojaci, keď pásy tankov pošliapali suverenitu nášho štátu, ľudské práva, počiatky demokratizácie a slobody v Československu. A bolo to v čase, keď sa Západ na nás vykašľal, odvolávajúc sa na práchnivejúce dohody z Jalty. Opakovane tvrdili títo ľudia, že nastolená cesta do augusta 1968 bola správna, že to bola okupácia, a nie bratská internacionálna pomoc, že v Československu boli pošliapané základné ľudské práva spolu s medzinárodnou suverenitou štátu. Skúsme sa s istým predporozumením dostať do tejto doby, do tohto historického času a pochopme veľkosť činov týchto ľudí, ktorých sa až tak báli, že ich nová totalitná moc dala na čiernu listinu na základe uznesenia Predsedníctva Ústredného výboru Komunistickej strany Československa 8. januára 1971, ktoré schválilo prísne tajnú smernicu, základný dokument na prenasledovanie občanov z čiernej listiny. Uvediem len niektoré body. Podľa bodu 6 písm. a) museli orgány sledovať pracovné zaradenie, pohyb a činnosť takto evidovaných osôb. Podľa bodu 6 písm. b) všetci evidovaní exponenti boli z funkcií uvoľnení a sledovaní, aby sa na pôvodné alebo podobné kvalifikované pracoviská nemohli vrátiť a podľa bodu 6, znovu opakujem, ale písm. d) museli orgány zabrániť, aby sa do všetkých dôležitých funkcií znovu dostali evidovaní odporcovia. Tento materiál je hodnoverný historický prameň, ktorý má veľkú vypovedaciu hodnotu, nie je ho v žiadnom prípade možné spochybniť. Je to viac ako 30 rokov a skutočne po mnohých analýzach historikov domácich, teda nielen slovenských, ale aj českých, ale aj zahraničných, je to prameň, ktorý je nespochybniteľný. Áno, je to len zoznam mien ľudí s dátumom narodenia, miestom bydliska a s pôvodným profesijným zaradením pred začatím totálnych perzekúcií. Avšak za každým menom je osud človeka, jeho vylúčenie zo spoločnosti väčšinou so stratou zamestnania a jeho umiestnením, jeho kvalifikácie dehonestujúcej pozícii, problémy s rodinou, problémy s deťmi, ktoré sa veľmi často na základe tohto rozhodnutia nedostali do škôl. Neboli to len stranícki funkcionári, ale boli tam z veľkej časti, keby ste si pozreli ten zoznam, učitelia, riaditelia škôl, lekári, redaktori, právnici, pracovníci z oblasti kultúry, inžinieri, technickí zamestnanci, umelci a podobne. Spomenul by som mená aj dvoch katolíckych kňazov Františka Minarovych, správcu rímskokatolíckej fary Koválov, a Michala  Reštáliyho, rímskokatolíckeho farára v Trsticiach v okrese Galanta. Viac ako jedna tretina evidovaných, ako už tu povedal predkladateľ, z takzvanej čiernej listiny neboli členovia strany. Zo známych osobností by som spomenul meno režiséra Martina Holého, riaditeľa vydavateľstva Osveta v Martine Konštantína Horeckého, režiséra Juraja Jakubiska, spisovateľa Ivana Kadlečíka, novinára Romana Kaliského, vysokoškolských učiteľov a vedeckých pracovníkov Miroslava Kusého, Milana Šimečku, Michala Dzvoníka, Františka Vartíka, Jána Ušiaka, Ivana Laluhu, Júliusa Strinku a Jána Uhera, vymenúvam ich aj preto, lebo mnohí boli moji vysokoškolskí učitelia, historika Ľubomíra Liptáka či Eugena Löbla, spisovateľa Ivana Mojka, literárneho vedca a novinára Juraja Špicera, literárnych vedcov Tomáša Štrausa a Imricha Sedláka, tu už spomínaných spisovateľov Dominika Tatarku a Ladislava Ťažkého, alebo možnože neznámeho a pre literárnu obec skutočne aj v oblasti kresťanskej literatúry známeho Vladimíra Uhlára z Ružomberka. Vážení prítomní, poznal som osobne osudy ľudí, ktorí pracovali so mnou v mojej profesii v kultúre, vo vede a v škole. Z Východoslovenského múzea v Košiciach spomeniem dvoch – Ladislava Olexu a Zdenka Nemca. Boli zaradení do dehonestujúcich postavení, vyslovene ako oprašovatelia, kustódi múzejných zbierok, prvý na fond historického nábytku, druhý na fond evidencie historických pohľadníc, nálepiek a známok. Poukazujem na to, že obaja boli absolventi vysokých škôl, jeden z Prahy, druhý z Brna, ktorí absolvovali oblasť výskumu v oblasti historických vied a sociálnych vied a, samozrejme, tým sa dostali do treťoradej kategórie. Navyše nemohli publikovať, ani článok o hríboch nemohli napísať, nieto o nimi spravovanom fonde. Rozbitý rodinný život, viete aj manželka jedného z nich rezignovala a rozviedla sa s takýmto človekom. Podobný bol aj osud Antona Točíka a som mu zaviazaný aj na tomto fóre ho spomenúť, medzinárodne uznávaného vedca z Archeologického ústavu Slovenskej akadémie vied, najsamprv nútený pobyt v Košiciach, ďaleko od centra archeologickej Nitry, potom dlhé roky život v ústraní, zákaz účasti na zahraničných konferenciách, zákaz účasti na mnohých podujatiach doma pri stretaní sa so zahraničnými partnermi. A jeho najmladšia dcéra Anička, ktorú postihlo to najtragickejšie z tohto obdobia, sa nedostala na vysokú školu, prečo pán docent Točík najviac trpel. Všetci boli finančne a odborne diskriminovaní, neustále sledovaní a perzekvovaní. Dovolím si povedať, že všetci z takzvanej čiernej listiny sa stali väzňami na slobode a poviem aj prečo. Keď môj otec bol v päťdesiatych rokoch zavretý a vrátil sa naspäť z väzenia v Leopoldove, tri roky hľadal zamestnanie, ktoré nemohol dostať, a tvrdil, že tie tri roky, keď bol na slobode bez zamestnania, že sa musel pozerať ako druhí robia, akí majú tí druhí rodinný život, bolo pre neho oveľa ťažšími ako tie roky, ktoré musel stráviť v Leopoldove medzi seberovnými väzňami. Bolo to ťažká doba a takisto táto ťažká doba doľahla aj na týchto ľudí. Teda boli to skutočne väzni na slobode, v určenom väzení obmedzeného pohybu a aktivít, čo sa podpísalo aj pod ich často schátraný zdravotný stav, ako ste sami počuli, veľká časť z nich už nie je medzi nami. Kolegyne a kolegovia, priatelia, poslankyne a poslanci, obraciam sa na vás s prosbou, skúste sa zamyslieť aj nad osudmi týchto ľudí, skúste sa odosobniť od doby, v ktorej žijeme, a pochopme osudy týchto občanov, ktorí vo chvíľach, keď mohli všetko odvolať, zostali stáť na svojej pravde a kráčali so svojím svedomím proti akémukoľvek násiliu. Ďakujem vám za pozornosť.