P. Hrušovský, predseda NR SR: (2005-05-11):
Dovoľte mi, aby som vysvetlil, prečo podľa mňa nedostatok demokracie ohrozuje Európu. Uvediem jeden príklad z nášho parlamentu. Ako všetci viete, dnes sa nevyjadrujeme k návrhu predloženej zmluvy prvýkrát. Na pôde Národnej rady Slovenskej republiky sme už prijali 23. septembra 2003 uznesenie, kde sme zhrnuli naše hlavné výhrady a očakávania voči Ústave pre Európu. Predpokladám, že ste si pred dnešným hlasovaním porovnali predložený text Zmluvy o Ústave s týmto uznesením. Ak ste to niektorí neurobili, dovolím si pripomenúť body, ktoré sme považovali a naďalej považujeme za kľúčové. 1. Národná rada Slovenskej republiky svojím uznesením č. 503 podporila úsilie vlády Slovenskej republiky o zmenu názvu dokumentu na Ústavná zmluva Európskej únie. Názov je Zmluva o Ústave pre Európu. Tento bod prijatý nebol. 2. Národná rada podporila úsilie vlády o zahrnutie zmienky o kresťanstve do preambuly Ústavnej zmluvy. Tento bod tiež prijatý nebol. 3. Národná rada podporila úsilie vlády o zachovanie princípu jedna krajina – jeden komisár v Európskej komisii. Podľa predloženej Zmluvy o Ústave budú mať od roku 2014 vlastného komisára len dve tretiny krajín. Tento bod splnený nebol. 4. Národná rada podporila úsilie vlády smerujúce k ďalším úpravám, ktoré sú v oprávnenom záujme Slovenskej republiky a spoločenstva. Tento bod z pohľadu Slovenskej republiky nebol splnený, podrobnejšie sa k nemu vyjadrím neskôr. 5. Národná rada ďalej svojím uznesením žiadala vládu Slovenskej republiky, aby presadzovala zmenu navrhovaného mechanizmu hlasovania kvalifikovanou väčšinou smerom k zachovaniu doterajšej váhy menších štátov. Ani tento bod sa nepodarilo naplniť. Menšie štáty, medzi nimi aj Slovenská republika, budú po nadobudnutí platnosti Zmluvy o Ústave oslabené na úkor väčších štátov. 6. Národná rada tiež žiadala vládu, aby presadzovala neoslabovanie princípu jednomyseľnosti pri politikách Únie a jeho zachovanie s vymenovaním osobitných oblastí. Tento bod vo všeobecnosti splnený nebol. Princíp jednomyseľnosti v Zmluve o Ústave bol na viacerých miestach zmenený na rozhodovanie kvalifikovanou väčšinou. Navyše sa do Zmluvy o Ústave dostal nástroj, ktorý umožňuje zmenu z jednomyseľného rozhodovania na rozhodovanie kvalifikovanou väčšinou, a to bez zmeny zmluvy a ratifikačného procesu. Ide o ďalší bod, ktorý nie je v zmluve zohľadnený. 7. A napokon, Národná rada žiadala vládu Slovenskej republiky, aby presadzovala princíp rotujúceho predsedníctva Európskej rady jednotlivými členskými krajinami Únie. Výsledok je, že Európska rada bude mať voleného predsedu na dva aj pol roka s možnosťou opätovného zvolenia. Rotujúce predsedníctvo bolo zamietnuté. Ani tento bod nebol naplnený. Ak to zhrniem, zo siedmich našich explicitných požiadaviek, ktoré sme považovali a považujeme za kľúčové pre ochranu záujmov Slovenskej republiky a našich občanov, nebola splnená ani jedna. Dovoľte mi preto položiť otázku: Prečo máme podporiť predloženú Zmluvu o Ústave pre Európu, keď v nej nie je splnená ani jedna požiadavka tohto ústavodarného orgánu? Neporadilo sa nám v žiadnom bode ovplyvniť znenie predloženej zmluvy. Dovoľte mi predvídať, že rovnaký nulový vplyv bude mať táto snemovňa aj po jej schválení na väčšinu ďalších rozhodnutí, ktoré budú prijímať európske orgány v Bruseli. Trúfam si to tvrdiť na základe preštudovania predloženého textu z pohľadu národných parlamentov. Ide najmä o dva protokoly, ktoré sú súčasťou zmluvy a riešia postavenie národných parlamentov a nimi vykonávanú kontrolu zásady subsidiarity. Asi ste si už tieto protokoly preštudovali, pretože sa nás poslancov osobne dotýkajú. Ak áno, verím, že mi dáte za pravdu, ak skonštatujem, že jedinou kladnou stránkou týchto protokolov je skutočnosť, že národné parlamenty sa prvýkrát výslovne zahŕňajú do legislatívneho procesu. Všetko ostatné je však formalita. Preto asi rovnako ako ja neviete pochopiť, prečo niekto tvrdí, že sa úloha národných parlamentov v tejto zmluve posilňuje. Vie ten niekto, kto toto tvrdí, že sa nebudeme vyjadrovať k vecnému obsahu navrhnutého predpisu? Že budeme môcť posudzovať len dodržanie zásady subsidiarity? Vie, že budeme mať na sformulovanie a schválenie stanoviska iba šesť týždňov? Že Komisia sa bude musieť zaoberať našimi výhradami, len ak ich predložíme spolu s tretinou všetkých ostatných parlamentov? A napokon, že Komisia bude mať povinnosť námietku posúdiť, ale nebude ju musieť akceptovať? Tento bezzubý nástroj je odpoveď autorov zmluvy na požiadavku zapojenia národných parlamentov do legislatívneho procesu Únie, aby sa Únia priblížila k občanom. Predložený návrh sa dá podľa mňa zhrnúť do jednoduchého odkazu európskych inštitúcií národným parlamentom: Povedzte nám, čo si o nami pripravovanom návrhu zákona myslíte, a ak sa nájde tretina z vás, ktorá si bude myslieť to isté, bude sa vašou námietkou zaoberať. Potom sa rozhodneme, či niečo zmeníme. Je však možné, že nezmeníme nič. Vážené poslankyne, vážení poslanci, Kresťanskodemokratické hnutie vždy upozorňovalo na to, že v Európskej únii prijímajú legislatívne pravidlá so silou zákona členovia výkonnej moci, a nie zákonodarnej. Napriek tomu, že sme si boli vedomí tohto nedostatku, podporovali sme náš vstup do Európskej únie. Nikto z nás totiž nespochybnil a nespochybňuje prenos rozhodovania na národnú, európsku úroveň s cieľom vytvoriť spoločný vnútorný trh. Prínos tohto procesu naďalej uznávame. Stále sme presvedčení, že prenos časti suverenity a oslabenie národných parlamentov sa vyrovnal príležitostiam, ktoré priniesol občanom voľný pohyb osôb, tovaru, služieb a kapitálu. Avšak postupné, čoraz väčšie expandovanie rozhodovania orgánov Európskej únie do takmer všetkých oblastí života, ktorého sme svedkami aj v tejto zmluve, vzbudzuje naše vážne výhrady k netransparentnosti a nedostatku legitimity prijímaných rozhodnutí. Z tohto pohľadu sa mi ako výsmech do očí občanov javí argument, že demokracia v Európe sa posilní tým, že sa dáva občanom možnosť iniciovať vytvorenie právneho aktu. Podmienkou je, že pôjde o milión ľudí, ktorí zastupujú významný počet štátov. V zmluve je toto ustanovenie v článku s názvom Participatívna demokracia. Musím povedať, že so značným údivom už dlhší čas zaznamenávam rôzne prívlastky, ktoré sa dávajú demokracii kvôli jej nedostatku v rozhodovaní európskych inštitúcií. Naposledy ma minulý týždeň prekvapilo a zároveň vystrašilo vyjadrenie premiéra jednej členskej krajiny, že sa nad tým netreba príliš zamýšľať, lebo v Európe vraj budujeme „novú formu demokracie“. Asi som málo dynamický politik, ale všetky definície demokracie, ktoré som doteraz poznal, hovorili, že rozhodnutia, ktoré zaväzujú občanov k povinnostiam, majú byť prijímané zástupcami, ktorých si zvolili v pravidelných a riadnych voľbách. Uvedomujem si, že Európska únia má svoje špecifiká a v obmedzenej miere som ich ochotný tolerovať. Avšak smer, ktorým vykročila zmluva, je pre mňa neprijateľný. Návrh Zmluvy o Ústave opäť zužuje oblasti, v ktorých bude môcť Národná rada prijímať slovenské zákony. Navyše sa mení vo viacerých oblastiach jednomyseľné hlasovanie v Rade ministrov na hlasovanie kvalifikovanou väčšinou. Tu v tejto snemovni sa nám podarilo nedávno prijať ústavný zákon, vďaka ktorému máme možnosť dávať našim ministrom záväzné stanoviská, ktoré majú presadzovať pri rokovaní a hlasovaní v Bruseli. Aký má však význam naše záväzné stanovisko, keď bude minister v ďalších rozhodovaniach prehlasovaný kvalifikovanou väčšinou? Nedostatok demokracie predstavuje problém, ktorý Zmluva o Ústave pre Európu nevyriešila. Ďalej posilňuje centralizované rozhodovanie v Bruseli bez skutočného vplyvu národných parlamentov. Posilnenie právomocí Európskeho parlamentu nebudem hodnotiť, pretože z pohľadu občanov neprinesie takmer žiadnu zmenu. Ak to zhrniem, ctené kolegyne a kolegovia, táto zmluva pre nás znamená, že z Bratislavy do Bruselu bude ešte ďalej ako doteraz a z Bruselu do Bratislavy bude oveľa bližšie. To pre mňa predstavuje jedno z najväčších sklamaní predloženého návrhu. Asi je namieste otázka: Prečo sa s týmto vývojom ostatné parlamenty zmierili? Moja odpoveď je jednoduchá: Staré krajiny si už zvykli a nové sa ešte nestihli spamätať. Osobne však predpokladám, že ďalšie oslabenie suverenity členských krajín touto zmluvou sa v najbližších rokoch stane nielen dôvodom ďalšej straty záujmu občanov o Úniu, ale zároveň vyvolá ich hnev voči vlastným parlamentom, ktoré nebudú vedieť reagovať na ich požiadavky. To môže viesť k vnútropolitickým problémom, ktorých vážnosť dnes nedoceňujeme. Aj tu bude nanešťastie platiť, že pochopíme, o čo sme prišli, až keď to stratíme. Panie poslankyne, páni poslanci, som kresťanský demokrat. Kým nedostatok demokracie považujem pre Európu za ohrozujúci, nedostatok kresťanstva považujem pre Európu za zničujúci. Ak zúžim svoje stanovisko na predloženú zmluvu, musím v prvom rade vyjadriť moje sklamanie, že napriek snahe vlády Slovenskej republiky a jej podpore Národnou radou sa v preambule nenašlo miesto pre kresťanstvo. Asi sa pýtate, prečo sme považovali a naďalej považujeme za také dôležité prihlásenie sa ku kresťansko-judaistickému dedičstvu Európy? Nuž preto, že si myslíme, že európskou sa nemôže nazývať ústava, ktorá nepovažuje vlastnú civilizáciu, vlastnú kultúru, vlastné hodnoty a dejiny za hodné úcty a rešpektu, ba dokonca ich nepovažuje za hodné ani symbolickej zmienky. Kresťanstvo predstavuje spolu s rímskoprávnou tradíciou základ európskeho právneho myslenia a našej civilizácie. Človek nemusí byť v prísnom zmysle veriaci či aktívny príslušník cirkvi, aby pochopil dôležitosť tohto základu a aby voči nemu cítil aj rešpekt. Európske spoločenstvá zakladali po konci druhej svetovej vojny kresťanskí demokrati, ktorí zachraňovali Európu, ktorá opustila svoju kultúru: Adenauer, de Gasperi a de Gaulle. Európu nazývali kresťanským kontinentom a jej integráciu kresťanským projektom. Dnes je všetko inak. Veriaci kresťan, ktorý odpovie na otázku podľa svojho svedomia, nemá miesto v Európskej komisii. Veriaci kresťania dnes musia bojovať za právo slobodne kázať svoju vieru. Pre časť populácie dnešnej Európy je kresťanstvo a s ním prirodzený morálny zákon, ktorý bráni, synonymom nenávisti, diskriminácie a neznášanlivosti. Je pre mňa veľkým sklamaním, že sa v znení preambuly presadil postoj Európanov, ktorí nevedia znášať samých seba, pohľad na vlastné dejiny a na vlastnú kultúru. Európska humanistická federácia, nech už je to čokoľvek, protestovala dokonca proti deklaratórnemu článku zmluvy, podľa ktorého Únia rešpektuje osobitný prínos cirkví a náboženských spoločností a udržiava s nimi otvorený, transparentný a permanentný dialóg. Toto združenie namietalo, že takéto postavenie cirkví nie je nevyhnutné, je nedemokratické a nie je v najlepšom záujme občanov Európskej únie. Ozvali sa dokonca aj hlasy, ktoré na základe tohto článku vyjadrili svoje obavy z náboženského vplyvu, ktorý by mohol ovplyvniť rozhodovanie európskych inštitúcií o interrupciách, dobrovoľnej eutanázii, rozvodoch, biomedicínskom výskume na embryách a ľudských kmeňových bunkách, rovnosti medzi mužmi a ženami, partnerstvami osôb rovnakého pohlavia a o antikoncepcii. Mňa osobne nevyrušuje ani tak ich ideologický postoj ako predstava, že počítajú s tým, že o týchto otázkach bude rozhodovať Európska únia. Rád by som to považoval za ich túžbu, ktorá sa nikdy nenaplní, ale obávam sa, že ide o smer, ktorým budú Úniu ďalej tlačiť. Pritom je zarážajúce, ako si ešte stále neuvedomujeme, že Európa tak popiera samu seba a samu seba tým aj ohrozuje. Mojou treťou výhradou voči tejto Zmluve o Ústave je nedostatok úprimnosti. Pôvodné zadanie Medzivládnej konferencie pre Konvent bolo, aby sa vytvoril dokument, ktorý priblíži Úniu občanom a ktorý bude kratší a zrozumiteľnejší ako systém základných zmlúv s ich zmenami. Keď som prechádzal cez 448 článkov zmluvy rozpísanej takmer na 500 stranách vydania, ktoré máme k dispozícii, rozmýšľal som, ako budú túto ústavu čítať občania, ktorí nie sú odborníci na európske právo. Prvý cieľ priblíženia k občanom sa podľa mňa nepodarilo naplniť vôbec. Uznávam, že druhý cieľ, ktorým mala byť konsolidácia textu, sa podarilo naplniť čiastočne. Nebudeme môcť síce nosiť túto ústavu vo vrecku, ale aspoň ide len o jednu knihu, avšak neprehľadnejšie sa už ani napísať nedala. Tu je moja prvá výhrada voči úprimnosti. Nikto si nemôže byť istý tým, čo je v tejto zmluve napísané. Moja druhá výhrada voči nedostatku úprimnosti smeruje k odôvodneniu, s ktorým sa nám táto zmluva predkladá. Prečo nám tvrdia, že jej schválenie je nevyhnutnou podmienkou ďalšieho dobrého fungovania Európskej únie? Ako je teda možné, že Únia funguje aj na základe zmluvy z Nice? Ako je možné, že úradníci naďalej pracujú, Rada a Komisia chŕlia nové opatrenia, Európsky parlament zasadá a Súdny dvor rozhoduje? Prečo je zrazu zmluva pre život Únie nevyhnutná? Nechcem a nikdy som nechcel zľahčovať akékoľvek rozumné argumenty v prospech prijatia Zmluvy o Ústave. Odmietam, panie poslankyne a páni poslanci, však citové vydieranie v podobe obvinení z protieurópanstva alebo ohrozovania mieru v Európe voči každému, kto kladie túto legitímnu otázku. Ďalší nedostatok úprimnosti zmluvy vidím v hre na schovávačku. Je to už štát alebo to ešte nie je štát? To je téma, ktorá podľa mňa ponižuje všetkých účastníkov diskusie. Hovoríme o vlajke, občianstve, ústave, novej subjektivite Únie, predsedovi Európskej rady, ktorý bude vystupovať ako prezident, o ministrovi zahraničných vecí, o generálnom prokurátorovi, hovoríme o nariadeniach, ktoré sa budú volať európske zákony, hovoríme o jasne zadefinovanej prednosti európskeho práva pred národnými právnymi poriadkami, hovoríme o tom, že Únia bude môcť byť členom medzinárodných organizácií, a pritom sa tvárime, že kačka nie je kačka. Je mi jasné, že túto hru budeme hrať aj ďalej. Neúprimnosť mi prekáža tiež v tom, že nikto z podporovateľov zmluvy otvorene nepovie, že Únia sa prijatím tohto dokumentu ďalej centralizuje a smeruje k postupnej federalizácii. Nikto nehovorí o tom, ako bude vyzerať Európska únia v budúcnosti. Rútime sa vpred, ale nevieme kam. A mnohí to ani nechcú vedieť. Rovnakú neúprimnosť cítim v ustanoveniach, ktorých obsah vytvára pre inštitúcie Európskej únie zadné dvierka na rozširovanie ich vplyvu bez potrebnej zmeny Zmluvy o Ústave. Ide napríklad o ustanovenie o flexibilite alebo systém vykonávania spoločných právomocí. Neúprimnosť je aj v prvýkrát zadefinovanej prednosti európskeho práva pred právom členských štátov. Odôvodňuje sa tým, že odráža súčasný stav vytvorený judikatúrou Európskeho súdneho dvora. To je čiastočne pravda, až na to, že doteraz toto nepísané pravidlo prednosti platilo len na prvý pilier. Teraz, keď sa piliere rušia, tak sa aj táto prednosť rozširuje. Zdá sa mi nečestné, keď sa autori zmluvy tvária, že princíp prednosti nemá nejasnosti. Stojíme predsa pred zásadnou otázkou, či má – teraz už aj podľa zmluvy – právo Európskej únie prednosť pred ústavami členských štátov Únie. Dámy a páni, čo si vy o tom myslíte? Majú európske pravidlá prijaté Radou ministrov v Bruseli prednosť pre Ústavou Slovenskej republiky? Takáto otázka už v niekoľkých členských krajinách zaznela a vyjadril sa k nej Európsky súdny dvor. Samozrejme, v prospech práva Európskej únie. Zmluva v tejto citlivej otázke však nedala jasnú odpoveď. Zámerne ponechala doterajší nejasný stav, v ktorom ústavné súdy opatrne lavírujú, aby neprišli do konfliktu s existujúcimi judikátmi. Ustanovenie zmluvy, ktoré prednosť zadefinovalo, čaká aj v tejto už vopred rozhodnutej otázke na svoj judikát Súdneho dvora v Luxemburgu. Mohol by som ešte dlho pokračovať, ale dôvody, ktoré som doteraz uviedol, pre mňa znamenajú, že nemôžem podporiť takýto vážny dokument bez toho, aby v ňom boli jasne stanovené hranice pre nové pokušenia z rozširovania moci a vplyvu európskych inštitúcií. Už len na doplnenie uvediem ustanovenie zmluvy, podľa ktorého inštitúcie Európskej únie majú pri výkone svojich právomocí navzájom v plnej miere spolupracovať. Ako povedal jeden americký komentátor na adresu tohto ustanovenia, v demokratickom ústavnom systéme nie sú práva občanov chránené na základe spolupráce inštitúcií, ale na základe ich vzájomnej kontroly. Panie poslankyne, páni poslanci, dnes budem hlasovať proti navrhnutej Zmluve o Ústave pre Európu. Vedie ma k tomu jej nedostatok demokracie, nedostatok kresťanstva a nedostatok úprimnosti. Možno sa ma teraz chcete spýtať, akú navrhujem alternatívu. Odpoveď je veľmi jednoduchá: Neschváliť predloženú zmluvu a pokračovať v živote v Európskej únii tak, ako je to dnes. Nerobím si ilúzie, že moje argumenty zmenili vaše odhodlanie hlasovať za predloženú zmluvu. Napriek tomu som považoval za svoju povinnosť hovoriť o tomto dokumente aj inak, ako je dnes moderné. Hlasovať proti nie je jednoduchšia cesta a neponúka ani ľahšiu budúcnosť, ale som presvedčený, že predstavuje lepšiu budúcnosť, slobodnejšiu pre všetkých občanov Európy, pre jednotlivé členské štáty, aj pre Slovensko a našich občanov, v mene ktorých dnes rozhodujeme. Nemali sme odvahu opýtať sa na ich názor. Napriek tomu, že dnes hlasujeme o konci slovenskej zvrchovanosti, ako sme ju poznali za posledných 12 rokov. Bojím sa, aby toto rozhodnutie neotriaslo nielen Slovenskom, ale aj budúcnosťou celej Európy. Modlím sa, aby sa nám aj napriek tomuto hlasovaniu podarilo zachovať tradície našej západnej kresťanskej civilizácie pre ďalšie generácie. Dámy a páni, nech nám v našom dnešnom rozhodovaní Pán Boh pomáha. Ďakujem pekne. (Potlesk.)