Budaj, Ján, poslanec NR SR (2017-12-06):
Dobrý deň. Dámy a páni, po tom nočnom rokovaní som dúfal, že vedenie parlamentu si uvedomí, že poslanci nemôžu začať rokovať o tri-štyri hodiny alebo tak nejak, lebo potrebujeme sa ešte domov dostať a tak ďalej. Ale predsa tento, táto novelizácia je podľa mojej mienky veľmi závažná, a preto som zozbieral sily a prišiel som povedať pánovi ministrovi, že mu nezávidím, do akej situácie sa dostal. Vzhľadom na výborné hospodárske výsledky sa dalo čakať, že vláda dá do rozpočtu konečne viac peňazí za svojich poistencov. No ale percento je jedno z najnižších – 3,7 alebo 3,71, ak si to dobre pamätám. A čakal som aj od pána ministra, aj od ľudí zo zdravotníckeho výboru, že predovšetkým z tohoto urobia témy. Naozaj neviem už, na čo má štát použiť dobré hospodárske výsledky. Teraz ráno hlásili médiá, že budeme mať 3,5-percentný hospodársky rast alebo máme v treťom štvrťroku, čo dáva veľmi dobrú prognózu záverečným výsledkom hospodárenia Slovenskej republiky. Na čo iné má štát použiť peniaze, než na to, že nám ostatným, ktorí financujeme v celom rozsahu, aký určuje zákon, zdravotné poistenie, že aj on pridá svojim poistencom, a k tejto komicky, nízkom, nízkeho percenta dosiahne aspoň 4 percentá. Aspoň 4 %, lebo určite by sa pocítila každá desatina percenta, ktorým by to išlo ešte vyššie. Žiaľ, pán minister tým, že nemá za sebou politickú stranu, napríklad také SMK vybojuje poľahky aj jedno euro pre každého poslanca mesačne, SMK, MOST, ospravedlňujem sa. Človek sa denne stretá s tým SMK, potom si to mýlim. (Reakcia z pléna.) MOST je to, alebo aj HÍD vybojuje. Ale pán minister takú stranu za sebou nemá, je v tej vláde expertom, a preto zrejme nemohol zdvihnúť hlas alebo diktovať nejaké ultimáta, že odstúpi jeho strana z koalície, a doplatili na to práve financie zdravotníctva. No a teraz čo s tými financiami? Samozrejme, situácia v zdravotníctve je vlastne napätá. Na jednej strane sa tunelujú alebo zadlžujú nemocnice, aby som nekrivdil každému riaditeľovi, ale zdá sa, aj tie veľké továrne na zdravie sa buď teda zadlžujú, alebo niekedy aj tunelujú. Preto je tá diera. Ja ako poslanec si už pamätám niekoľko tých oddlžovaní. Na pánovi ministrovi si vážim, že aspoň neťahá medové motúzy, že: prisahám vám, že je to poslednýkrát a už teraz nastavím systém. Čo môže nastaviť ten minister systém, keď systém je rozkradnutý, keď možno ani ten riaditeľ nevie nastaviť systém? Lebo okolo neho sú zas ďalší ľudia a všade miznú peniaze až po tú vrátničku. Kdesi sa strácajú v systéme peniaze. Do nášho systému idú peniaze ako do priemernej stredoeurópskej krajiny, porovnateľnej s vyspelými zdravotníckymi systémami, a predsa od pacientov sa očakáva, že si donesú toaletný papier. V nemocnici bežne nájdete chýbajúce súčasti až po toaletné, na záchode dosku. Zdravotníci nemajú dosť sestier, nemajú uspokojivé technické vybavenie a hlavne teda tie povestné financie na svoje ordinačné hodiny. Poisťovne, ktoré sú, zdá sa, aspoň ja sa považujem, samozrejme, iba za laika a spotrebiteľa, ale povinného ako poslanec sa zaujímať, tak sa zdá, že víťazom skoro každého boja sú napokon poisťovne, pritom poisťovne ani tentoraz neprídu skrátka. Poisťovne nechceli vašim lekárom, pán minister, pripustiť, aby mali viac zákrokov, aby mali viac pacientov, aby si zapísali viac výkonov. To ony vám manažujú výkon v zdravotníctve. Majú ho nastavený tak, ako sa samy rozhodnú. Obávam sa, že toto gesto, ktoré navrhujete, je práve výrazom kapitulácie. A teraz kapitulácie čoho? No ja nie som odporca toho, aby zdravotníctvo malo aj privátne časti. Od začiatku predsa máme stomatológiu, to sa osamostatnilo od verejných zdrojov hneď po novembri a postupne prišlo k tomu nešťastnému outsourcingu strojov a zariadení za ministra Zajaca. Ja ho považujem za nešťastný, pretože rozdávali sa, rozdávala sa technika, ktorá bola amortizovaná z hľadiska papierov, ale ktorá samozrejme mala hodnotu. Dneska v tých krabiciach, ktoré sa volajú nemocnice, fungujú súkromné firmy, ktoré posielajú poisťovniam svoje faktúry. Namiesto výplatných listín, ktoré by boli v celkom iných, radovo iných číslach, dnes je každý z týchto odborných lekárov alebo mnohí z týchto odborných lekárov sú predovšetkým eseročkami a súkromnými podnikateľmi. Predsa ale verejné zdravotníctvo si stále uchovávalo prinajmenej zdanie, že ústavný záväzok, že každý občan má nárok na zdravotnú starostlivosť, sa plní. V tejto chvíli vy navrhujete, aby sa privatizovali aj osoby lekárov, a to v tom zmysle, že nejaké hodiny budú lekármi platenými zo, z nášho zdravotného poistenia, čiže budú súčasťou nášho kvázi bezplatného zdravotného systému, v ktorom platí napríklad solidárnosť, a potom uplynú tie hodiny, nastanú tie hodiny, ktoré im poisťovňa nechcela zazmluvniť, hoci by mohli pracovať a mohli by vyhovieť poistencom tej poisťovne. Tým poistencom, tým občanom, o ktorých ona tvrdí, že sa veľmi chce starať, preto ich nalákala do svojho kmeňa a preto ich vedie ako svojich občanov, o ktorých sa stará. Ale táto macošská inštitúcia proste bola ochotná zazmluvňovať len do istej výšky. A vy prichádzate, opravte ma v každom momente, pán minister, kde sa mýlim, je to možné, lebo opakujem, ja som skôr ten občan, ktorý je odkázaný k tomu lekárovi čas od času chodiť, vodiť tam svojich príbuzných a podobne. Takže mne sa zdá, že vy idete vytvoriť hybridného lekára, bytosť dvojdomú, ktorá bude sčasti dostávať platby v rámci všeobecnej povinnosti občanov zdravotného poistenia, bude teda lekárom v tom systéme solidárnom, a v druhých hodinách sa nám tento lekár zmení a stane sa lekárom cudzincov. Cudzincov, podivných exulantov, ktorými budeme my všetci, ktorí budeme chcieť prísť k nemu v týchto hodinách na lekársku opateru. Pretože tak isto ako cudzinec, aj my si budeme platiť výkony, akoby sme neboli poistení. Ale má to jeden limit, len ja sa bojím o ten limit, že či má zmysel a do kedy bude limitom, dokedy sa drží. Ten limit mal byť najprv 50 eur na túto súkromnú starostlivosť alebo súkromne hradenú starostlivosť, a teraz hovoríte o 30 eurách. Bol som u lekára osobitne sa ho spýtať, ako to asi vyzerá, taký, lebo doteraz som sa nikdy nepýtal, čo stojí ten odber krvi alebo nejaký iný zákrok. Taký odber krvi by the way stojí vraj okolo 20 eur, tá chémia. Čiže z tých 30 eur, ak vám odoberú čo i len krv a možno sa pozrú do hrdla, tak asi už veľa nezostane. Preložené do slovenčiny, je to zákrok teda pomerne, ktorý má pomerne ostrý limit. Ja som presvedčený, že v niektorých regiónoch bude prichádzať k tomu, že ľudia budú hľadať cesty ako, keď je už u lekára, si tam zariadiť zákrok, ktorý potrebuje, nie do 30 eur. On napokon ani ten občan samozrejme nevie, čo presne stojí a čo bude vlastne potrebovať.