B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-03-21):
S. Husár, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážení členovia vlády, vážené kolegyne, kolegovia. Dovoľte mi, aby som na úvod skonštatoval a veľmi objektívne, že pán premiér je naozaj inšpirujúca osobnosť. Aj mňa dokonca svojím úvodným vystúpením inšpiroval k tomu, aby som mu svoj pripravený príspevok roztrhal a v rýchlosti si napísal nový. Ospravedlňujem sa prítomným pánom ministrom, že tento príspevok venujem osobne len pánu predsedovi vlády. Ako kompenzáciu ponúkam fakt, že bude o polovicu kratší ako pôvodný. Vážené kolegyne, kolegovia, pamätáte si určite všetci dobre, že pred štyrmi rokmi o takomto čase bola už naplno na Slovensku rozbehnutá kampaň vtedajšej opozície, vládnej koalície, ktorej ústredným heslom boli dve slová: „Mečiar klame!“ Ozývali sa na všetkých opozičných mítingoch a vo všetkých podaniach. Od nesmelého pípania Jaroslava Volfa až po dramatickoumelecké zvolania z úst najpovolanejších, vtedajšieho hovorcu SDK Mikuláša Dzurindu. Práve on najčastejšie a s dramatickým pátosom vyslovoval tieto slová a utvrdzoval voličov, že i na Slovensku bude už onedlho platiť ono havlovské, že „pravda zvítězí nad lží a nepravostí“. Nehovoril však v tom čase, že to bude v slovenskom preklade, ktorého autorom bude práve on. Málokto zo slovenskej verejnosti, ba dokonca málokto z mediálnej obce a úplne málokto dokonca aj z tých, ktorí v tom čase s hovorcom na tribúnach stáli, tušili, aká „bezhraničná“ bude onedlho dzurindovská pravda a čestnosť a ako dôsledne zvíťazí nad klamstvom a neprávosťou. Onedlho hovorím preto, že pokiaľ klamal o Mečiarovi a dnešnej opozícii mal absolútnu zelenú a plnú podporu všetkých médií. Čestnosť a pravdovravnosť Mikuláša Dzurindu začali byť problémom až v čase, keď začal klamať vlastných. Metódy a prejavy čestnosti ste pocítili, vážení koaliční kolegovia, skoro všetci bez výnimky na svojej vlastnej koži. Tak KDH, ako DS, tak SOP, ako naši ľavičiari. A práve tieto začali byť tým skutočným a vážnym problémom aj pre vás. Koaliční partneri reagovali najskôr s údivom a znepokojením, neskôr bezmocným pokusom o odpor a zmenu, ale dnes už mnohí a nielen v kuloároch, ale aj verejne a zrozumiteľne a nahlas hovoria: „Dzurinda nie je čestný muž.“ Aj keď viem, že slová, ktoré poviem, sú tvrdé, uvedomujem si zároveň, že sú pravdivé, a preto s plnou zodpovednosťou hovorím, že Mikuláš Dzurinda nielen klame, ale aj klamal od počiatku svojej politickej kariéry. Na klamstve je založené jeho vládnutie, lebo klamstvom sa vlády zmocnil a klamstvami si vládu udržiaval. Vlastnými činmi a postojmi sa neodňateľne a v najväčšej miere zaslúžil o to, že zo Slovenska sa za tri roky jeho vládnutia stal štát, kde klamstvo, korupcia, ako sám s obľubou hovorí, sú dva základné piliere politického a spoločenského života. Nemôžem začať inak ako vyjadrením pána premiéra v čase, keď už hádam tri roky túto svoju zodpovednú funkciu vykonával. Ako premiér v septembri 2000 v časopise Profit na adresu podozrení voči ministrom Palackovi a Černákovi a na jeho postoj k nim hovorí, citujem: „V demokracii sa nedokazuje nevina, ale vina. Preto sa pýtam, kto usvedčil pána Černáka alebo Palacku? Čo ak sa veci majú úplne inak? Takže, prosím, buďme pravdiví. Obidvaja páni odstúpili, pretože neboli schopní vyvrátiť podozrenia, ale aby dokazovali svoju nevinu v demokracii?“ Koniec citátu. Toto, úprimne hovorím, logické, právne a morálne podložené presvedčenie však pánu hovorcovi nevadilo, aby počas volebnej kampane obviňoval Mečiara HZDS z vraždy, únosu, zneužívania ústavného postavenia a rabovačiek. Pripusťme, že podľa vnímania pána Dzurindu v tom čase na Slovensku demokracia nezúrila, ale tie isté obvinenia opakoval ako premiér, keď opakovane a emotívne hovoril o špinavých a krvavých paprčiach. Hovoril to v čase, keď už vládol a keď podľa jeho presvedčenia a opakovaného ubezpečovania bolo Slovensko právnym a demokratickým štátom. Z toho možno vyvodiť zrozumiteľný a jasný záver. Podľa pána Dzurindu sú demokracie najmenej dve. Jedna pre pána premiéra, Palacku a Černáka a ďalších vyvolených, a druhá pre tých ostatných a predovšetkým pre politických odporcov, ktorí svoju nevinu dokazovať musia. Uvádzam túto skutočnosť na začiatku, lebo takéto vnímanie demokracie, pravdovravnosti a čestnosti pánom premiérom predurčovalo všetky jeho kroky a počiny na politickej scéne. Drobné a veľké klamstvá a nečestnosti ho sprevádzali politickou cestou ako chvost psa. V máji 1998 sa viacerým novinárom zdvihol žalúdok a povedali nahlas, že pani Hosťovecká z tímu volebného manažéra SDK ponúkala novinárom za pozitívnu prezentáciu SDK po slovensky povedané desaťtisícové úplatky. Redaktori Korda a Svišková jednoznačne potvrdili, že o tejto skutočnosti informovali Mikuláša Dzurindu, čo pán premiér odbavil jedinou vetou: „Takúto informáciu som ani od jedného z nich nezachytil.“ Štefan Hríb, ktorý celú kauzu na verejnosti otvoril, urobil rýchlu a stručnú inventarizáciu s mínusovým výsledkom a zrozumiteľne napísal, že líder SDK verejne klamal. Súbežne s týmto prebiehala známa kauza troch nelegálnych nahrávok telefonických rozhovorov, v ktorých bol líder upozornený na vydieranie a pokus o korupciu človekom z kandidátky SDK. Všetky tri nahrávky boli svojím obsahom jasné a zrozumiteľné nielen mediálnej obci, ale každému s výnimkou Mikuláša Dzurindu. Ten najskôr pomaly popieraný fakt, že vie telefonovať a po roku celú kauzu nechal uzatvoriť prezidentovi Policajného zboru, ktorý o nahrávkach vyhlásil, že nie sú o ničom. O ničom však už nebolo najgrandióznejšie klamstvo Mikuláša Dzurindu z júla 1998 grandiózne nazvané Zmluva s občanmi Slovenska. Desať záväzkov a predovšetkým prvých päť nebolo výplodom slaboduchej mysle ani produktom odborníkov, ktorí odborníkmi neboli, ako sa to dnes pokúša Mikuláš Dzurinda verejnosti nahovoriť napriek tomu, že v júli 1998 pre Nový Čas povedal, citujem: „SDK sa opiera o činnosť dvadsiatich odborných sekcií a každé číslo, ktoré je zmluvou medzi SDK a občanmi Slovenskej republiky, je podložené serióznou analýzou a konkrétnymi projektmi, ako ho dosiahnuť. Náš program nenapísali propagandisti, ale odborníci.“ Koniec citátu. Zvýšenie priemerného platu v národnom hospodárstve na dvojnásobok, zníženie nezamestnanosti pod 10 %, výstavba 14-tisíc bytov ročne a zvýšenie dôchodkov na 50 % priemernej hrubej mzdy muselo nutne osloviť najmenej 90 % dospelej populácie, pretože predstavovali najakútnejšie spoločenské problémy a ich riešenie. Tieto sľuby či záväzky predstavovali budúce Slovensko pri zohľadnení reálnej sociálno-ekonomickej situácie v roku 1998 už ani nie ako Mečiarove Švajčiarsko, ale ako postkomunistické európske Spojené štáty americké. Tými istými ústami, z ktorých sa rinuli tieto sladké bonbóniky, však líder SDK občanom súčasne tvrdil, že Slovensko v roku 1998 je Slovensko zruinované, pár krokov od priepasti, tesne pred ťažkou hospodárskou krízou. Ako jasne ukázali nasledujúce roky, neboli žiadne seriózne analýzy a neboli žiadne konkrétne projekty, ktorými sa mali naplniť premiérove záväzky. A dnes už môže nielen ekonóm analytik alebo politológ, ale každý občan bez obavy, že neprávom ublíži, jednoznačne povedať, zmluva s občanmi Slovenskej republiky nebola ani len propagandistickým a politickým trikom. Bola vedomým účelovým klamstvom a podvodom, ktorým sa premiér, terajší premiér Slovenskej republiky zmocnil vlády. Osobnú zodpovednosť za to musí a bude niesť Mikuláš Dzurinda a dovoľte mi, pán premiér, osobnú poznámku. Ak sa vám podarí ešte raz takto oklamať občanov, potom budem kapitulovať aj ja a s ťažkým srdcom poviem: „Cípanečku, keď si to dokázal, tak ťa budem aj ja voliť až do smrti.“ Zásadové, čestné a poctivé počiny pána premiéra demokratické štátu sme od roku 1998 mohli sledovať ako nekonečný príbeh. Spomeňte si, kolegyne a kolegovia, na kauzu Nafta Gbely, na spôsob obvinenia Kaníka a Valka a odvolania čelných predstaviteľov Fondu národného majetku. Spomeňte si na protiprávne zneužitie nahrávok telefonických rozhovorov, ktoré získali orgány činné v trestnom konaní a ktoré pán premiér nechal prepísať a rozdal členom vlády. A spomeňte si na spôsob, ako z celej kauzy pán premiér vykľučkoval. Spomeňte si v súvislosti s kauzou Nafta Gbely na odstúpenie ministra Černáka a v súvislosti s kauzou tretieho operátora na odstúpenie ministra Palacku. A spomeňte si predovšetkým na postoje pána premiéra. Napriek tomu, že v prebiehajúcom tendri bol najmenej dvakrát porušený zákon, podmienky tendra boli stanovené nejasne a v priebehu tendra sa náhle zmenil algoritmus vyhodnocovania ponúk a výsledok tendra výrazne poškodil štát, ale predovšetkým občanov, pán premiér sa o ňom vyslovil, že bol vykonaný neuveriteľne šikovne, rýchlo a kvalitne. Súhlasiť sa dá iba s konštatovaním, že bol vykonaný neuveriteľne šikovne. Veď práve pre túto šikovnosť musel pán minister z funkcie odísť. Pán premiér však obhajoval svoje piliere zubami nechtami. Myslím si, že veľmi správne vyhodnotil celú situáciu Marián Leško, keď vtedy napísal, že spor o zmysel a obsah Palackovej demisie bol do značnej miery aj sporom o spôsob a charakter budúceho vládnutia. Pán Leško z ohľaduplnosti nenapísal, že napriek odchodu ministra Palacku v tomto spore slušnosť a morálka prehrala a že to poznačí celé ďalšie vládnutie Mikuláša Dzurindu. V súvislosti s prebiehajúcim tendrom nemožno opomenúť ani aktivity ďalších premiérových mužov pána Filisteina, Oravu, ktorí sa rozhodli vypomôcť kolegovi Palackovi a iniciatívne navštívili firmu Telenor, ktorá mala o sieť GSM 1800 záujem. Výsledok zásadového a čestného postoja politického a pracovného šéfa týchto pánov poznáte veľmi dobre. Jeden sedí medzi nami a druhý na podobnom teplom miestečku. Ale opäť na trochu vážnejšiu tému. Volebné slová programové ciele vládnej koalície v oblasti privatizácie a v strategických podnikoch najmä časť o novom zadefinovaní postavenia strategických podnikov musel každý občan chápať jednoznačne. Predsa tí, ktorí štyri roky v parlamente a na širokej verejnosti nekompromisne požadovali neprivatizáciu strategických podnikov a zdôrazňovali ich význam pre štát, nepôjdu strategické podniky predávať, ale naopak, upevnili strategické postavenie tým, že prijmú opatrenia na ich efektívne fungovanie a znásobia ich strategický význam pre spoločnosť ako celok. Jedine takto mohol rozmýšľať každý občan, ktorý vaše, vážení dnes koaliční kolegovia, ste štyri roky občanom prevádzali. Život ukázal, že to bol opäť veľmi jednoduchý, ale nehorázny podvod práve na občanov Slovenskej republiky. Mečiarovi toľko o hlavu otĺkané priame predaje ako netransparentná metóda sa stali jedinou a výlučnou metódou, ktorú táto vláda používa a o transparentnosti týchto procesov na Slovensku už dnes nehovorí iba opozícia a slovenské médiá, ale i Európa a Američania. A unisono hovoria - hlavným problémom Slovenska je korupcia. Toto je dnes, áno, vážené kolegyne, kolegovia, toto je dnes diaľničná známka na aute, ktoré vezie Slovensko do Európy. Toto je nálepka, ktorú ste pán premiér Slovenskej republike svojimi počinmi nalepili predovšetkým vy. Dovolím si preto zakončiť tým, že ak by malo byť odvolanie vlády pre vládu vyvodením politickej zodpovednosti, vy pán premiér z nej tvoríte výnimku. Vaše odvolanie by bolo predovšetkým morálnou satisfakciou pre všetkých slušných ľudí na Slovensku. Ďakujem. (Potlesk)