Jurinová, Erika, poslankyňa NR SR (2013-09-05):
Ďakujem pekne, pani predsedajúca. Vážení páni ministri, vážené kolegyne, kolegovia, dovoľte mi vyjadriť sa k dvom odpovediam zo štyroch interpelácií, ktoré sme počas prázdnin odovzdali. Jedna interpelácia sa týkala aktuálnej témy, ktorá sa po Slovensku dosť silne rozmnožila a dochádza často možno až k hystérii a chcela by som vedieť, že či oprávnene, alebo nie. Týka sa teda tematiky detských adopcií, kde sme pánovi ministrovi alebo ministerstvu položili šesť otázok. Musím povedať, že na štyri z nich boli odpovede, myslím si, že dostatočne vysvetľujúce, objasňujúce, ale práve na jednu otázku, ktorú sme dali ohľadom práve toho spomínaného, keď to pomenujem tak, ako to koluje medzi ľuďmi, odoberania detí, neodpovedal dostatočne jasno, alebo teda neodpovedali jeho pracovníci dostatočne jasno. Čo si myslím, že je na škodu, keďže mal možnosť, alebo mali možnosť na ministerstve práve poslancovi odpovedať tak, aby tieto mýty prestali kolovať. Nie som uspokojená s odpoveďou. Rada by som túto jednu krátku odpoveď prečítala. Najskôr k tomu otázku: „Budú pripravované zmeny v zákone o sociálnoprávnej ochrane detí a o sociálnej kuratele formulované tak, aby neviedli k samoúčelnému zjednodušovaniu krokov pri odoberaní detí z rodín tak, aby tento krok bol naozaj posledným z možných riešení krízovej situácie v rodinách?“ Prvé dva odstavce odpovede sa týkajú spôsobu, akým dochádza k odnímaniu detí v tomto čase. A jeden krátky odstavček, ktorý vám hneď prečítam, sa venuje tomu, čo vláda pripravuje. „Zmyslom aktuálne navrhovaných zmien v zákone nie je zjednodušenie krokov pri odoberaní detí z rodín, ale iba zvýšenie oprávnení orgánov sociálnoprávnej ochrany detí a sociálnej kurately, ktoré im umožnia získať relevantné informácie o stave, v akom sa dieťa skutočne nachádza.“ No obávam sa, že táto odpoveď rodičov nijakým spôsobom nemôže uspokojiť. Skôr si myslím, že tie obavy len zväčší a umocní. Preto vypracujeme novú otázku, ktorou interpelujeme ministra, v ktorej opäť položíme podobnú otázku, ale s tým, že by sme potrebovali vedieť, nie kvôli sebe, ale kvôli ľuďom, ktorí sa tohto obávajú, a naozaj musíte aj sami vedieť, že už tá hystéria, ktorá je v národe tieto dva mesiace naplno rozprúdená, bolo by dobré, keby bola zastavená. Tomu môže napomôcť jedine ministerstvo tým, že dá jasne zostavenú odpoveď. Preto by som veľmi chcela vedieť, akého zákona sa bude týkať. My predpokladáme, že sociálnoprávnej ochrany detí, ale potrebujeme, aby nám to dalo jasne vedieť ministerstvo. Jasne povedané, akého zákona sa to bude týkať a zároveň aké konkrétne zmeny chystá. Videla som jednu televíznu reláciu, v ktorej bola pozvaná aj pracovníčka ministerstva práce práve z odboru sociálnoprávnej ochrany detí a po skončení jej odpovede na otázku, čo rezort chystá, som vôbec netušila, či sa to bude týkať predbežných opatrení, či akýchkoľvek opatrení, alebo proste akéhokoľvek prístupu sociálneho pracovníka do bytu. Takže vravím, že ministerstvo nevyužíva možnosti, ktoré má. A keďže vie, že sa hystéria šíri, tak ho budem prosiť opäť o odpoveď. K druhej otázke, ktorá bolo možno trochu odbornejšia, pýtala som sa na referáty poradensko-psychologických služieb, pretože v súčasnosti nie sú schopné poskytovať viac ako krízovú intervenciu, čo pre sanáciu rodín a ani pre pomoc maloletým deťom v rodinách určite nestačí. A pýtala som sa ministerstva, či rezort práce uvažuje o posilnení možnosti účinnej pomoci rodinám v kríze, nielen teda personálnym, ale aj statusovým posilnením týchto pracovísk. Odpoveď bola opäť krátka, ale dostatočne neuspokojivá, pretože tu píše pán minister, „prioritne sa však rezort musí zaoberať riešením stavu zamestnancov, ktorých činnosť priamo súvisí s ochranou života a zdravia dieťaťa“. Toto by som nazvala ako úplná degradácia práce psychológov, rodinných psychológov, detských psychológov na ústredí alebo na úradoch práce, sociálnych vecí. Je mi strašne ľúto, že to musím povedať, ale z tejto odpovede mi to inak nevyplýva. Musím povedať, že ak sme sa rozprávali s týmito zamestnancami, oni sami tým, že bol zrušený ich referát, že nemajú samostatný odbor, proste sú akoby len popri sociálnych pracovníkoch, tak ich misia aj ich úloha na samotnom úrade práce akoby zanikala. Určite viackrát som počula, že dostávajú dokonca úlohy, ktoré vôbec s ich odbornosťou nesúvisia. Takže mne to príde ako mrhanie potenciálom odborne vzdelaných ľudí, ktorí určite by radi pracovali s rodinami a pracovali na tom, aby sa nediali veci, ku ktorým dochádza už v tom najhoršom, aby nedochádzalo k rozpadom rodín, nedochádzalo k odoberaniu detí, toto všetko je, mohlo byť a malo by byť v ich náplni práce, ale, bohužiaľ, nedostávajú priestor, je ich málo. Takže takisto budem dávať doplňujúcu otázku pánovi ministrovi alebo teda ministerstvu, že či naozaj nebude potrebné, aby sa zamysleli aj nad tým, ako posilniť práve úlohu týchto psychológov. Hovoríme stále o ľuďoch na ministerstve, alebo ministerstvo práce, sociálnych vecí bude naberať ľudí. Vieme, že teraz priberie 800 pracovníkov, ktorí budú zaradení na koordinačné úlohy alebo budú im pridelené koordinačné úlohy, ale otázka je: Urobili sme všetko preto, aby sa nediali v rodinách veci, ktoré sa dnes dejú? Moja odpoveď je jednoznačná: Nie. Preto by som prosila, keby sa zamysleli na ústredí aj na ministerstve, ako posilniť aj práve túto oblasť. Toto boli teda dve otázky, ktoré sa mi nezdali dostatočne zodpovedané z odpovedí od pána ministra Richtera. A druhú interpeláciu, ktorú som podávala, to je číslo 22. Tá sa týkala pozemkov v našom regióne v okrese Námestovo, na ktoré malo ministerstvo financií právo, a mám pocit, že ministerstvo financií, aj keď mi poslalo celkom dostatočnú odpoveď, je mi z tej odpovede jasné, že v súčasnej dobe sa už stav nejako nezvráti. Bolo to pred viacerými rokmi. Zrejme status quo nezmeníme. Ale moje otázky, ktoré sa týkali budúcnosti, že či sa naozaj nestane, že aj do budúcna neurobia naše orgány všetko, čo treba, na tie mi odpovedané nebolo. Preto musím povedať, že v tomto smere nie som celkom spokojná s odpoveďou z ministerstva. Aj keď vravím, samotný prípad vysvetlili. Vysvetlili postupnosť, prečo takto konali, ako konali, ale mám pocit, že nekonali dostatočne akčne, rázne. A tu treba povedať, že v súčasnosti hľadáme, odkiaľ zobrať každé jedno euro. Nevieme nájsť ten prísun financií. Na druhej strane necháme more možností len tak. Možnože aj nie všetko odsledujú úradníci na ministerstvách. Možnože niektoré kšefty sú dohodnuté. Ťažko povedať, ale je mi ľúto, že nevyužívame všetky možnosti na získanie financií do štátu, ktoré k dispozícii sú. Preto by som chcela položiť ministerstvu, pánovi ministrovi Kažimírovi ďalšie otázky, ktoré sa budú týkať toho, že či skutočne dostatočne ministerstvo financií uplatňovalo svoje postavenie prednostného záložného veriteľa. Prečo ministerstvo financií neiniciovalo vlastnú exekúciu? Či dalo ministerstvo financií súhlas na exekúcie, resp. predaj tých pozemkov, ktoré boli založené v prospech ministerstva financií, hlavne, aké boli náklady na získanie sumy za pozemky, ktoré boli odpredané, pretože vieme, že boli predané za veľmi nízku cenu. A či má ministerstvo financií, resp. štát ako taký aj podobné alebo ďalšie pohľadávky, voči komu a v akom rozsahu? V tomto samotnom prípade sa udialo to, že ministerstvo financií vymáhalo svoje pohľadávky, istina bola zhruba milión a pol eura, ten, ale z toho 1 700 000 eur, takže dokopy 3 200 000 eur bola pohľadávka. Keby sme aj brali, že penále boli nedobytné, tak sa vrátilo späť ministerstvu 10 000 eur. Naozaj by ma veľmi zaujímali tie poplatky, ktoré boli dané exekútorom, že či to všetko malo zmysel. Zopakujem, že jediné, čo mi vadí, je, že je mi ľúto, že sa štát správa k svojmu majetku, ako keby mu nepatril. Ďakujem pekne.