Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-05-14):
Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, ide to strašne rýchlo, ja som myslel, že nás tam bude viac. Nuž ako, ako začať a niečo aj na konci povedať, aby to malo zmysel, lebo to pohýna dopredu, že robíte racionálne kroky a na konci máte nejaké, nejaké aké-také výsledky. V zákone o bankách, tam treba povedať možno pre ľudí, v jeden čas, v ’71. to bolo, myslím, sa stalo to, že môžeme povedať, to som teraz nedávno čítal, že, sa mi veľmi páčilo, že peniaze sú to, na čom sa dohodneme, že sú peniaze. A to je ináč fantastické, lebo to môže byť ešte všelijako zaujímavé. No, samozrejme, nezáleží na tom, ako sa my dohodneme tu, či v Národnej rade, alebo my Slovensko. To sa musia dohodnúť iní, ale je to v tej hĺbke, je to naozaj zaujímavé, že kto, keď sa kedy dohodne, a čo sa tým stane. To som si dovolil na začiatok. K tomuto ešte poviem, skôr ako sa vrátim k predchádzajúcemu, to, samozrejme, úplne s tým súvisí a som rád, že som si vyslúžil aj pochvalu pri poľnohospodárskej pôde. Len nespomenul nikto, že čo s tým pozmeňovacím návrhom. Pán minister, ja som dal jeden pozmeňovací návrh, že keď teda budeme v tej filozofii, ak nakalibrujeme sa, som si dovolil zobrať váš výraz, že nám, že pôda nie je felícia v garáži, ktorú môžem kedykoľvek kúpiť a predať, ale že je to úplne niečo iné. A som si dovolil navrhnúť, že ešte jedno opatrenie, ktoré by sme mali zaviesť, a to by bolo opatrenie, že keď sa tá transakcia pri predaji poľnohospodárskej, je viac ako milión eur, tak by mali vášmu finančného riaditeľstvu kupujúci, nadobúdateľ preukázať, skade tie peniažky má. Naozaj toto je už pripravené vo forme pozmeňovacieho návrhu. Má to, samozrejme, veľa aj racionálnych, teda, samozrejme, v prvom rade racionálnych zdôvodnení, ale aj politických rozmerov, ktoré by som ja nerád využíval, či v SMER-e záleží na tom alebo nezáleží na tom, aby sa preukazovali pri nadobúdaní pôdy, že odkiaľ tie zdroje sú, ale pri väčších operáciách hovoríme. Nieže niekto vytiahne z pančuchy 2-tisíc eur, aby kúpil susedovu roľu, ale teda že tu sa niekto začne skupovať. Tak nech sa páči, ale treba k tomu niečo zistiť. No, to som zvedavý, aký bude osud toho, toho pozmeňovacieho návrhu. K samotnému, pán minister, k vášmu návrhu zákonov, spomenuli ste to, len tak zarypnem, že ten daňový poriadok sa upravuje, Rada pre rozpočtovú zodpovednosť, že môže byť oboznámená. Teda napadá otázka, že ako to robila doteraz, hej. Lebo pri tak monopolizovanom systéme, ako my tu fungujeme, v zásade vy máte jedno odvetvie, máte dva subjekty, tak viete čo, podľa mňa ťažko sa aj robilo doteraz alebo možno porušovala zákon, že sa oboznám, nuž ale to nedá človeku, aby si nerypol. Samozrejme, je dobré, že to tam máte a že už to bude v poriadku. K vášmu zákonu, ten, jaj, som si ho zabudol, ale musím, pôjdem si preň. Ten zákon je strašne hrubý. Pre ľudí, ktorí prípadne to pozeráte, on asi je cirka tak hrubý, možno dva centimetre, keď si to tak všetko naskladáte aj s tými, čo sa novelizuje pritom. Aj samotný zákon o bankách je hrubý. A nebudem sa pasovať, lebo to je naozaj ťažké. Možno keby si človek zobral deň, jeden a pol dňa voľno, tak to nejako obsiahne, otázka stojí, či to má zmysel, alebo nie. Ja sa budem venovať dvom paragrafom, 17 a 37, a pokúsim sa ich rozobrať na takých modelových prípadoch. Budeme tomu hovoriť, že modelový prípad Ferratum bank a modelový prípad Poštová banka. A teraz keby sme si povedali, že, čiže ešte raz, zopakujem, zákon ako taký, je tam veľa ratia, je tam veľa dobrého. Trošku je zaujímavé to, že my keď napríklad pripravujeme nejakú legislatívnu zmenu, sme veľmi opatrní, že či toto je legislatívny jazyk, či takto sa to používa, a príde vám zákon o bankách a má tam, že „vankúš“. To je tiež také zaujímavé, že v tej legislatíve sa asi budeme stretávať čoraz s takým možno nie celkom bežnými výrazmi. Tak to banky majú vankúš. Takže vidíte, že v legislatívnej práci sa nakoniec dopracujeme k výrazom, ktoré sme, jeden by nikdy nepovedal, že sa môže v tele zákona objaviť. Sedemnástka a tridsaťsedmička, sedemnástka hovorí o tom, že ja, aspoň podľa môjho pohľadu laického názoru doteraz boli určité možnosti, ako vy ste mohli ovplyvňovať v jednej, v jednom tom ustanovení tú pobočku zahraničnej banky. Teraz ja mám, môj pohľad na to je, že to zjemňujete, lebo tam sa preklasifikuje, že na „môže“. On najskôr to ohlási tomu, jej, jej, tej materskej inštancii, potom to ohlási tej, tomu úradu európskemu a môže niečo konať. A ja si myslím, špeciálny modelový prípad Ferratum bank, na tom by som to chcel zdôvodniť, že či je toto správna cesta. Neviem, kto viete, kto nie, Ferratum bank sú prasprostí úžerníci, len u nás sa to volá Ferratum bank. Ako bank. Dokonca si platia články, reklamné články, že Ferratum banka poskytuje istoty, no jeden by neuveril a sú to prasprostí úžerníci. Tá firma funguje ináč v niekoľkých krajinách Európy, ale iba u nás sa volá banka. To je ináč tiež zaujímavé. V Poľsku sa nevolajú Ferratum bank, v Poľsku, v Česku, ja neviem, kde ešte všade sú, sa volajú len Ferratum. U nás sa volajú banka. Otázka možno stojí, prečo u nás sa volajú bankou. Možno preto, že u nás je tu taký bordel, že tu sa môžete volať banka a nikto si to nevšimne, kľudne tu môžete zavádzať spotrebiteľa, môžete zavádzať verejnosť, môžete si platiť reklamný článok, že ste banka. Ľudia majú akú-takú dôveru v banky. Tak povedia, tak keď je to banka, tak to nemôže byť také zlé. Ferratum, myslím si, že sa tomu pán poslanec Beblavý venoval aj, myslím, že sa pýtal pána guvernéra. Sám som osobne zvedavý, že čo sme vykonali trebárs v prípade Ferratum bank, banky dokonca. Som zvedavý, že jaké budú výsledky, že ako tento štát ochránil svojich ľudí, že nechal tu pôsobiť takýto subjekt a s tými propozíciami, si to pozrite na internete, čo ponúka. Ponúka prasprosté úžernícke pôžičky. Som zvedavý, že, lebo, mimochodom, pán Borec, pán minister tu poslal správu o pôsobení a by ste neverili, v tej správe skonštatoval, že sa používajú tieto úžernícke praktiky. Čiže minister spravodlivosti v správe pre poslancov skonštatoval, že sa pácha trestný čin. Dokonca v ďalšom texte hovorí, že tie zmluvy, státisíce zmlúv, to znamená v obrovskom rozsahu. Nie mamka Pôstková, minister spravodlivosti skonštatoval, že v tejto krajine sa pácha trestný čin dlhodobo a na obrovskom množstve ľudí. Trestný čin úžery. To je úžera, pozor! To je trestný čin. A nič, nič. Žiadne komando neni pred Tower 115, lebo tam je brloh všetkých úžerníkov. Nič, nič sa nedeje. Nikto, nikoho. Tu pod prezidentským palácom sú úžerníci, nikto tam neprišiel, nikto sa ich nepýta. Nič, lebo ste ich vydali. Neviem, či vy ste niečo konali z vašich možností, pán minister, z vašich útvarov, ktoré máte na toto. Neviem, či konal niekto, nekonal. Nikoho to tu, zdá sa, že nezaujíma. Politické krytie je obrovské. Ak majú banky taký hrubý zákon, ako som ukazoval, cirka dvojcentimetrový, aký hrubý zákon majú nebanky. Aký hrubý zákon majú nebanky? Koľkostranový zákon upravuje činnosť nebankoviek, keď činnosť bánk upravuje takto hrubý zákon? Hovorím o podmienkach, áno, všetko o regulácii, o vybavenosti. Aký? Pokiaľ si dobre pamätám, niekde minule, v polke minulého roku sa tu hovorilo, že idete licencovať, že sa ide licencovať. A kde je? Ticho po pěšinke. Tak aspoň som nezachytil okrem vyhlásení, že je nejaký strategický materiál, ktorý ste v januári schválili. Mimochodom, tuná vaši právni experti ani o tom nevedeli. To je celé také rozpačité, tak to nazvem. No však aj ja sa niekto, som sa za nikoho nepasoval. Áno, ja som rozpačitý, priznávam sa verejne, že som rozpačitý. Nevadí, ale dopoviem vám, čo chcem povedať. Deklarácie, čiže ak majú takýto hrubý zákon banky, tak sa pýtam, aký hrubý zákon majú nebanky. Lebo aj teraz v tomto zákone definujete, že čo je vlastne banka. Banka je úverová inštitúcia, akciová spoločnosť podľa osobitného zákona, bla, bla... môže prijímať a prijímať vklady, poskytovať úvery. Čo robí nebanka? Poskytuje úvery. Ja si dovolím tvrdiť, na to, že čo ste vy tu dovolili, to, čo ste umožnili, aby týchto ľudí takto terorizovali, a minister spravodlivosti to potvrdí a nič a státisíce ľudí terorizovali úžerníkmi, tak tie niektoré nebanky majú vonku viac peňazí jak banky, pán minister. Taká Pohotovosť, váš líbling, nie váš, ale líbling SMER-u, tá má podľa mňa väčšie úverové úložky, viac požičala ako banka, ako niekoľko bánk. Tak sa potom pýtam, aký hrubý je zákon pre nebanky. A kedy ho konečne donesiete, keď ste ho avizovali, kedy konečne príde to licencovanie, kedy príde preverovanie, kedy príde niečo, čoho sa bude dať chytiť? Aby sme sa my nestali tým eldorádom, lebo toto, modelový prípad Ferratum bank to dosvedčuje. Inde pôsobia ako nejaké spotrebiteľské, pôžičkáreň spotrebiteľských nejakých krátkodobých úverov. U nás sa definuje ako banka. To znamená, áno, tam je taký bordel, si niekde v tej Malte, či kde ste to povedali, na tom Slovensku je taký bordel, že tam môžeš prísť ako banka, môžeš si objednať reklamný článok do ix, ix, ix novín, napísať si, že si banka, a môžeš tam poskytovať úžernícke pôžičky. A nič sa ti neudeje, nikoho to nezaujíma, by si neveril, aká je to čarovná krajina, to Slovensko. A tá správa sem prišla. Ja som naozaj mimoriadne zvedavý, aký bude osud tej správy. V tej správe sa konštatuje, že sa pácha dlhodobo na obrovskom množstve ľudí trestný čin úžery. Som zvedavý, aký bude koniec, prišiel určitý náznak odpovede ministerstva, že to, čo som ja namietal, že ak sa teda robí trestný čin, kto konal, že to je ale podľa občianskeho právneho kódexu. No väčšiu hlúposť som nepočul! Vážení, takže čo teraz idete robiť? Vy zadefinujete vraždu do občianskoprávneho kódexu, znásilnenie, a keď bude znásilnenie podľa občianskoprávneho kódexu, tak možno nejaká pokuta. Viete, to ja normálne žasnem, normálne žasnem. Čiže ak máme úžeru v trestnoprávnom kódexe, teraz ju už máme konečne, chvalabohu, aj v občianskoprávnom kódexe, ale stále je to úžera. Stále je to trestný čin. A teraz niekto povie, a dobre, to táto úžera je občianskoprávna. Tak dobre, tak tam dajte aj vraždu. Rozumiete? Ja nie. A toto prišlo nie od holubárov z Harmanca alebo skade, prišlo normálne, oficiálne s hlavičkou ministerstva spravodlivosti. Nie som spokojný s tým § 17, ak bude teda možnosť, si dám tú prácu, že do druhého čítania si to pozriem hlbšie, že či to, či sa naozaj zbavujeme, či to alebo odovzdávame, odovzdáme svoje aké-také kompetencie, ktorú nevyužívame ešte, lebo však nevieš, Ferratum možno donesie, nevie, no, viete, keď už. Lebo jedna vec je, čo je v zákone, druhá vec je, čo je v praxi. Ale keď už ani zákon to neumožňuje, tak už potom aj keby sa tam našiel niekde v tom orgáne dohľadu na NBS-ke niekto, komu by na tom záležalo, keby sa tam niekto našiel, komu by záležalo na tých ľuďoch, aby ich tu niekto nezdieral a neklamal, že je banka, a pritom je to úžerník, tak mu povedia: „O. K., chlapče, ale koniec! To by si neveril, už došla novela zákona o bankách a my už nemôžeme nič, resp. sme stratili určité kompetencie v tom.“ To je dôležité si dopovedať, to je § 17. Paragraf 37, a to chcem, pán minister, lebo ja, sme sa stretli na tejto schôdzi v tom, že aj vy predkladáte, aj ja predkladám. Vy predkladáte zákon o bankách aj ja predkladám zákon o bankách, ale ja ho predkladám v jednom veľmi jednoduchom ustanovení, a to v dobrom, teda prípadne by som skúsil, že či, ja vôbec netrpím na krásu, ja ho stiahnem, hej, a že či by sme to v druhom čítaní nedali do vášho návrhu, hej, a poviem čo. Aj som niekde zachytil, že, znova, my sme tak dokázali, my sme dokázali nemožné. Táto krajina dokázala nemožné. My sme zmonopolizovali predaj, potravinárstvo sme, my sme všetko zmonopolizovali. Preto sa pýtam na tú Radu pre rozpočtovú zodpovednosť, lebo máte štyri subjekty, ktoré kontrolujú maloobchod, neviem koho. A banky, to máte tri subjekty, ktoré sú rozhodujúce, kontrolujú banky a vyzerá, že sa na niečom dohodli, lebo však niekde to bolo, že sa dohodli, že koľko budú tie poplatky vyberať. No však dobre, však nech to šetria. Ono je to znova len logickým dôsledkom toho, že v zásade sa nečudujme tým ľuďom. Keď im umožníte byť silní, tak oni chcú byť silní. Keď im umožníte sa neregulovať, tak urobia sa neregulovaným a tá, nejdem tu filozofovať nad tým. Áno, neschopnosťou a to je prierezovo dlhodobou neschopnosťou sa „podarilo“ to, že sme zmonopolizovali aj to, čo by niekto neveril, že sa zmonopolizovať dá. A v banke to je tak, že nám to dopadlo, že sa vyzerá, ja nebudem hovoriť, však nech to potvrdí ten, kto má, že sa dohodli dokonca už aj na poplatkoch. Však sa mohli, však ich je tak málo a tak to majú pod kontrolou, tak vedia, čo si môžu dovoliť, že, že to skúsiť. A my navrhujeme, pán, pán minister, v tom návrhu zákona jedno ustanovenie, ktoré má ináč mimoriadne veľa iných vplyvov a pozitívnych, samozrejme, na iné, začnem teraz tým, čo by jeden nepovedal. Dva mesiace dozadu, stále máme, mimochodom, otvorený výbor kvôli tomu, že chodia a stále, a isté prípady sú, že chodia ku tým dôchodcom im klopať, lebo u dôchodcu je predpoklad, že v kredenci, chudáci, oni to buď dajú do toho kredenca. Dôchodcovia, prosím vás, nedávajte si to do kredenca, nedávajte si to do skrine, prosím vás! Aspoň nech vám deti poradia, keď už to máte doma, tak to nedávajte do skrine a do kredenca, lebo to už všetci podvodníci vedia, že to tam máte. Ale prečo to oni, tí chudáci tam majú? Lebo jednak je to aj s tým historicky, že oni sa majú taký trošku iný vzťah k tým bankám a k tým nástrojom bankovým, ale chcú to mať, ale aj sa boja to tam dať, lebo keď si preto idú, tak dostanú radiácky poplatok za výber 2 eurá. Ja neviem, niekto povie, čo 2 eurá (povedané so smiechom), to ani neviem, či mám, to dávam tringelt za kávu. Ja viem, že tu takých fešákov je veľa. Ale 2 eurá pre dôchodcu, to je, sakra, položka. Že nie je to tak, že to nestojí za zmienku. Stojí to za zmienku. A ono to špeciálne stojí za zmienku, lebo tento biznis niekto objavil. A to je modelový príklad Poštová banka. Tento prípad niekto objavil, že stojí za to. Nuž ale ešte skôr, ako poviem odôvodnenie. Čiže ten môj návrh hovorí o tom, vytvoriť určité predpolie na to, aby tí dôchodcovia sa nebáli zaniesť tie peniaze do banky alebo nechať si ich doručiť do banky – a nie každý dôchodca je taký, taký frajer, že vie internetbanking a kartu, nie, nečakajme to, nie, určite nie – a umožnili im vybrať ten ich dôchodok v určitých častiach postupne v priebehu mesiaca bez poplatku, pán minister. Ja si myslím, tie banky, ja, už ma aj raz niekde zavolali, kde mi to sa pokúšali vysvetliť, že to takto nefunguje. Ja si myslím, že to takto kľudne môže fungovať. To je našou úlohou poslancov to urobiť a banka plní aj iné úlohy ako maximalizácie zisku. To si aj tá banka vie, síce slovenské moc nie, ale sú už aj banky, kde o tom sa začína rozprávať. Čiže nie je v tom žiaden rozpor. Otázka stojí, my v návrhu navrhujeme sedem výberov v priebehu mesiaca tak, aby sme, to poznám ešte z mladosti, že vypýtali sme veľa, na polceste sme sa stretli, všetci sme boli spokojní. Tak to sfixujme na troch, na štyroch výberoch. Tri výbery poberateľa dôchodkových dávok v priebehu mesiaca bez poplatku. A ešte sme tam dokonca dali, lebo, ja viem, banky sa boja vyberateľov, lebo nechcú mať hotovosť, však to je otrava. Počítať to, neviem čo. Ešte sme tam dali, aby teda neboli obťažované, že príde chudáčisko, lebo ten chudák dôchodca sa chce aj trošku socializovať, že ide si vybrať, tak sa s niekým stretne, podebatuje, hej, tú bankovú úradníčku, niekto povie, že ma zdržal. Nuž tak sme tam ešte dali ustanovenie, že minimálne ten výber musí byť 10 eur. Dobre? Aby niekto nepovedal, že to len terorizuje tie pani za prepážkou. A, mimochodom, ak by sme hľadali lobistický, lobistov za tento návrh zákona, tak paradoxne bankovým úradníčkam a úradníkom odporúčam lobovať za tento zákon, i keď vás bude obťažovať tým dôchodcom tých 12 eur dať. Viete prečo? No nakoniec tá pobočka stále bude mať opodstatnenie. Stále bude mať opodstatnenie. To má dokonca vplyv aj na zamestnanosť, vážení, v bankovom sektore. By ste neverili, lebo tendencia je sa dostať do virálu, do virtuálu, do virtuálneho sektora, do internetu, to je, to je úplne logické. A v kamenných pobočkách vás udrží práve to, ten dôchodca, ktorý si tam ten dôchodok príde. Tak by ste neverili, kľudne sa zaujímajte a lobujte za tento návrh zákona, aj vy budete mať, mať svoj záujem. Ale prvoradý záujem náš je v tom, že my im umožníme, aby sme nerobili terče z dôchodcov, pán minister. Tým, že tí podvodníci to vedia, že niekde tých 300 až 500 eur, niektorí aj viac majú na truhlu našetrené, že v tom dome nájdeš, tak preto sú obľúbeným terčom, preto sú obľúbeným. Čiže našou psou povinnosťou je hľadať možnosti. Nie také proklamácie, hľadať zákonné možnosti. To je jednoduchá zákonná možnosť. Jedna z možností, ako tomuto stavu prispieť a zlepšiť ho v tom, že sa bude znižovať predpoklad, že ten dôchodca tú hotovosť doma mať bude. Áno, jeden z nástrojov. Pochopila to aj Poštová banka. Poštová banka, treba, vážení, povedať, to sú dobrí obchodníci. Avšak našou úlohou je nie pomáhať dobrým obchodníkom našim, našou úlohou je udržiavať zmier. Dobre? Alebo udržať to udržateľné. Poštová banka, to je to, čo chcem povedať, a to ma bude zaujímať, a dokonca som to interpeloval, to tiež pochopila, že v tejto krajine máme jeden a pol milióna poberateľov dôchodkových dávok. Pán minister, to je 30 %. Si zoberte, že 30 % našich ľudí berie, to je, to nie je jednoduché túto krajinu uživiť. Ja neviem, či vôbec niekde inde to je, hej, že máme skoro milión, neviem, už tam pár, pár tisíc chýba do milióna starobných dôchodkov, máme 250-tisíc invalidných dôchodkov a 250-tisíc sirotských dôchodkov. A sirotských dôchodkov, pokiaľ to nezastavíme, tu je jeden návrh zákona, ktorý hovorí, že to, čo sa stáva. Pokiaľ to nezastavíme, tak tých sirotských dôchodkov, pán minister, budete musieť chodiť požičiavať nie do Ázie alebo ja už neviem, kde vám požičajú na tie sirotské dôchodky. Lebo to sa znova tu objavila diera v trhu, diera v systéme, ktorá sa bude tešiť obrovskej obľube, pokiaľ to nezastavíme. Nuž ak máme jeden a pol milióna poberateľov dôchodkov, čiže tie treba niekde doručiť, niekomu doručiť, na nejaký účet ich treba doručiť. Neviem, čiže to sú všetko v priebehu jedného mesiaca. To sú obrovské peniaze v konečnom dôsledku. Poštová banka to pochopila. Ponúka dôchodcom produkt. A teraz mi povedzte, čo je to za logika. Pošta je štát. Pošta, pokiaľ viem, je stále štátna. Poštová banka, pokiaľ viem, je súkromná. Poštárky zo štátnej pošty chodili a presviedčali dôchodcov, aby si urobili účet v Poštovej banke a nechali si doručovať dôchodok do Poštovej banky. A ešte dostávali za to odmenu 3 eurá. Čiže za každého dôchodcu, ktorého presvedčili, dostali odmenu 3 eurá. To je, a teraz ma bude naozaj a to by podľa mňa aj vás malo zaujímať, že ako tá pošta, aký je zmluvný vzťah, ako prebiehal zmluvný vzťah. Už nehovorím o tom, že kde je logika, preboha... (Reakcia z pléna.) To ešte stále prebieha, pán minister. To ešte stále, ešte teraz to prebieha, údajne to už tí dôchodcovia, tí, ktorí sa mali prehlásiť, už sa prehlásili. Neviem, keby prípadne niekto mi pomohol, že v čom je logika pre štátnu poštu, v čom je logika pre Poštovú banku, všetci vieme, ale nechápem, v čom je logika pre poštu. Aspoň mi, prosím vás, keď budem interpelovať, korektne odpovedajte, na základe akého zmluvného vzťahu, lebo ešte aby sme sa nedopracovali k tomu, že tie 3 eurá pre tú poštárku zaplatil štát. Odmenu pre poštárku zaplatil štát na to, aby ona presvedčila dôchodcu, že si má doručovať dôchodok do súkromnej Poštovej banky. Súkromná Poštová banka presvedčí kritickú hranicu dôchodcov, nech si doručujú svoj dôchodok do Poštovej banky, dokonca im sľubuje, že raz im ho doručí bezplatne. Ako doručí Poštová banka bezplatne dôchodok, keď nemá poštárky? To bude znova zaujímavé sledovať, ako si objedná ten výkon v pošte a koľko, aby sme zase my, aby zase štátna Slovenská pošta nedoznávala záväzku súkromného subjektu z verejných zdrojov. To znova bude zaujímavé sledovať. Ale prvoradým záujmom Poštovej banky je znova sa dopracovať k tomu, že pri určitej, po určitej kritickej mase povedia, už vám to nebudeme doručovať zadarmo, lebo sú s tým problémy, však prepadávajú poštárky a neviem čo, už si budete musieť chodiť pre to do banky alebo vám to doručíme, ale za 5 eur, za 6 eur, za neviem koľko eur. Presne tak to dopadne. Taký je scenár. Ten scenár je už dávno napísaný. Ten scenár je už dávno napísaný, Poštová banka ešte u Muňku si vypýta peniaze za doručovanie a znova to, čo ste tu vytvorili, to podnikateľské nebo pre niekoho, toto bude úplne fantastický prípad. Úplne fantastický prípad toho, ako niekomu vytvoríte podnikateľské nebo. To znamená, štát... (reakcia z pléna), to je nadlho, ja viem. Ale čo tým chcem povedať? Pán minister, chráňte sa toho, lebo to niekto objavil, ten trh je obrovsky zaujímavý, 1,5 mil. poberateľov dôchodkových dávok, už tá samotná dávka, vy musíte na ňu zohnať peniaze, ale niekto zistil, že z tých peňazí si môže niečo urvať cez poplatky, a teda cez poplatky tomu, kto ich doručuje alebo kto, pre koho zabezpečuje ten výkon, že bude doručovať. To bude len a len otázka času, kedy tie banky povedia Muňkovi, ale že my to zadarmo robiť nebudeme, vážený. Neviem, pán minister, či poviete v tej reči, či sa prihlásite k tomu návrhu, teda k môjmu zákonu, ja ho operatívne stiahnem, môžeme to všetko preformulovať do pozmeňovacieho návrhu a do tej 37 to potichu alebo nahlas, to je jedno, spraviť. A by ste neverili, že v konečnom dôsledku urobíme to, od čoho sme tu, že aj niekomu, niekomu pomôžeme. Pozriem sa ešte, či som niečo nezabudol. Apelujem aj na vás. Vravíte teda, tak ste sa ohradili, že o čom rozprávam. No ja som nič fakt nevidel. Bolo tu, keď predkladali géniovia vaši, boli tu niečo požiadavky kvalifikačné na predstaviteľov nebankoviek. To tam niekde, myslím, že v nejakom ustanovení sa zjavilo. To je v zásade nulitná vec, hej. To, ak toto je ono, tak to hádam ste nemysleli, že to je ono. (Reakcia z pléna.) Hej, dobre, tak sa teším, lebo, ale hovorím, ja som pripravený, mne korunka slávy nespadne aj sa ospravedlniť, ak ste, ak už licencujete. Lenže ak by ste licencovali to, čo ste pred rokom a pol povedali, že chcete, alebo pred rokom, tak keby ste licencovali, tak nemôže pod Prezidentským palácom pôsobiť firma, ktorá je v iných krajinách vyšetrovaná za laundering, za pranie peňazí, u nás podniká pod Prezidentským palácom, máme vývesné šilty, normálne tam všetko máte pocit jak v banke. (Povedané so smiechom.) Takže keby to tak bolo, tak niektoré firmy by tu skutočne nemohli byť. Takže zdá sa, že ak ste aj licencujete, čo podľa mňa nelicencujete, tak ešte to asi možno nenabehlo, ale otázka je, aby to nabehlo. Lebo nebankovka je taká hlúposť ako nepekár. To je znova tým naším, tým naším koumáctvom, sme znova sa dopracovali k tomu, že sme vytvorili niečo, čo nikto... (reakcia z pléna), 26 minút dneska, ale už končím (povedané so smiechom), čo by jeden nepovedal, hej, že máte pekára, a nikto nechce povedať, že je nepekár. A ja teraz chodím a manželka rekvalifikačný kurz cukrára, hej, takže tomu hovorím, že neni taký, že nepekár, hej, alebo necukrár. Podľa mňa je to blbosť, hej. Tak ako je blbosť to, že máte banka a teraz máte nebanka. No tak, viete, ale tu je to normálne. Ale hovorím, pozor, pán minister, tie nebanky majú vonku viacej peňazí ako niektoré banky. Otázka stojí, čo s tým chcete robiť. Ďakujem veľmi pekne.