Krúpa, Juraj, poslanec NR SR (2023-03-16):
Ďakujem, pán podpredseda. Ak dovolíte, so záujmom som si prečítal tento návrh zákona a myslím, že sa nejaký čas poznáme a viete, kde stojím, aké mám hodnoty a ako vnímam tie historické krivdy, ktoré sa udiali. Historické krivdy voči všetkým. A aj s tebou, pán kolega Pollák, sme si niečo odžili a prešli sme si aj rómske osady a prediskutovali sme o týchto témach a naozaj je tu niečo, čo som aj citlivo vnímal. Ja som bol dokonca aj v Izraeli v Jeruzaleme. Mal som niekoľko takýchto historických skúseností. Najnovšie som teraz bol v Nových Zámkoch, kde som mal práve aj diskusiu s ukrajinskými deťmi, ktoré sú na Slovensku, a veľmi-veľmi to mnou pohlo, úprimne, mal som čo robiť, aby som si udržal slzy, aby, aby to nebolo na mne vidieť. Dokonca tam bolo aj jedno dievča, ktoré bolo že bez rodičov, samé, malo deväť rokov, hej? To sú strašné osudy, to sú strašné veci a človek sa s tým musí vedieť vysporiadať a, samozrejmé, že musí robiť všetko pre to, aby s tými krivdami a s tými neprávosťami bojoval, aby sa už buď nikdy nezopakovali, aby sme sa naozaj z tej histórie vedeli poučiť, aby sme nezišli znova na tú istú krivú cestu, ako sme v minulosti ix-krát urobili. Máme rôznu históriu a áno, udiali sa krivdy, udiali sa krivdy aj v rámci Československa, v rámci Slovenského štátu a nie je podľa mňa ale štát historický vôbec vo svete, ktorý by nemal nejaké také tie čierne škvrny na svojej histórii, ktoré by spáchal. Ľudia sa vyvíjajú, menia, mení sa aj, menia sa aj režimy a tie skúsenosti sú také, aké sú a veľakrát sa tie štáty previnili. Otázka, samozrejme, potom stojí, ako je ten štát ochotný sa k týmto krivdám postaviť, či si je ochotný si ich priznať a ako ich chce odškodniť alebo aspoň sa ospravedlniť, alebo nájsť nejakú morálnu satisfakciu. Priznám sa, že keď som ten zákon prvýkrát čítal, tak bol som tak trošku taký zmätený, lebo keď tak človek to tak číta, tak tam vidí všetko v kope. Všetko. A problém, ktorý ja vnímam v aktuálnej situácii, ktorú tu máme v parlamente, je tá, že veľa vecí, ktoré sa predkladá, nie sú častokrát odkonzultované s odborníkmi na danú oblasť, že častokrát ide o poslanecké iniciatívy, ktoré majú vo svojej podstate dobrý úmysel a idú aj z hĺbky srdca, aj absolútne tomu rozumiem a viem, čo chcete povedať a súhlasím s vami, len ja som to konzultoval, tento návrh zákona, aj s historikmi a dokonca aj s niektorými z ÚPN a poviem len toľko, že to, čo mi bolo napísané, aj sme tam konzultovali niektoré historické fakty, tak vyjadrovali sa kriticky voči tomuto návrhu. V podstate to nazval jeden historik, že chaotické zneužívanie parlamentného chaosu spôsobuje chaos v slovenskej histórii. Pretože dávať dohromady osudy Židov, Maďarov, Nemcov, občanov odvlečených NKVD z územia Československej republiky takýmto spôsobom je niečo, čo z historického hľadiska ako odborníci, pre nich je to jednoducho miešanie jabĺk s hruškami. Pre nich to nie je niečo, čo by oni definovali ako v poriadku, tuto to môžeme dať do jednej kopy. Som si istý, že, až na jednu výnimku, zo zmienených skupín, ktoré tu spomíname, sa Československá federatívna republika, resp. aj samostatná Slovenská republika zaoberali vo viacerých aspektoch a primeraným a možným spôsobom sa snažili s touto otázkou vysporiadať, aj s tými neprávosťami, ktoré nastali, či už aj v kontexte teda druhej svetovej vojny, a v správe sa uvádza, že títo obyvatelia sa do dnešného dňa nedočkali žiadnej satisfakcie. A toto nie je pravda. To nie je pravda. Je to totižto tak, že minimálne vo viacerých prípadoch urobilo, vo vzťahu napríklad ku krutému zaobchádzaniu s osudmi Židov bolo veľa príležitostí a aktivít a vôbec rozhodnutí, či už ešte federatívnej republiky alebo Slovenskej národnej rady, ktoré sa buď za to ospravedlnili alebo sa dokonca aj platili reparácie aj židovským potomkom alebo potomkom Židov, ktorí boli odvlečení zo Slovenskej republiky. Myslím si, že tu prvý slovenský národný parlament ešte v roku 1991, ktorý sa vlastne ospravedlnil týmto obetiam (reakcia z pléna), 90, tak, pardon, ´90, a v ´91 Nemcom, presne tak. Čiže jediná výnimka sú ľudia, ktorých prvá skupina opustila československé územie a tu dochádzame presne k tomu, čo je trošku úrazom tohto celého návrhu, čiže jediná výnimka sú ľudia, ktorých prvá skupina opustila československé územie dňa 12. apríla 1947. To je práve tá výmena obyvateľstva medzi Slovenskou republikou alebo teda Československou republikou vtedy a Maďarskou republikou. Ono v podstate sa vtedy riešila aj obnovená Československá republika a s veľmocami riešili otázku aj s veľmocami, ktoré kolaborovali teda s nacistickým Nemeckom a horthyovským Maďarskom, pri okupácii českých a slovenských území. Tí prví boli riešení odsunom a v druhom prípade veľmoci nariadili dotknutým štátom riešiť záležitosti dohodou o výmene obyvateľstva, t. j. maďarskí občania slovenského pôvodu boli vymenení za československých občanov maďarského pôvodu. Túto dohodu ratifikovali parlamenty oboch štátov, čiže Československej republiky a Maďarska, vstúpila do platnosti 12. apríla 1947 a bola, a začala byť aj realizovaná táto medzištátna dohoda, ktorá mala teda požehnanie aj víťazných mocností a štátov po druhej svetovej vojne, takže vo vzťahu k Maďarsku bolo obeťou Slovensko a agresorom bol náš sused. Myslím, že s tým sa všetci zhodneme. Viedenská arbitráž, vojna, a to nemusíme baviť sa o Maďarskej republike – Rád a podobné historické fakty, ktoré tu máme. Dokonca mám rodinu, ktorá bola vysťahovaná z maďarskej Nyíregyházi na Slovensko a boli zase vymenení za maďarských občanov, dokonca ten pán bol aj veľvyslancom v Maďarskej republike. Takže tiež má svoje skúsenosti, a preto si myslím, že tento návrh, vo všetkom ostatnom súhlasím, v tejto veci, a práve ten dátum, ktorý ste si zvolili, je 12. apríl; 12. apríl; 12. apríla v roku 1947 vstúpila do platnosti práve táto dohoda. A ja vás chcem práve na tento dátum upozorniť. My keď chceme uzákoniť ako pamätný deň 12. apríl, tak vlastne popierame alebo odsudzujeme dohodu, ktorú spravila Československá republika s Maďarskou republikou o výmene obyvateľstva. A ja sa pýtam, v koho záujme? Qui bono je ustanovenie tohto pamätného dňa? Ja pevne verím, že pán kolega Pollák aj s pani kolegyňou Vaňovou prídu a prídu aj s takýmto pamätným dňom rómskeho holokaustu, perfektné. Nemám s tým žiadny problém. Tak už máme. Dokonca ho máme, predstavte si. Takže prečo ho chcete mať 12. apríla, keď ho máte 2. augusta? (Reakcie z pléna.) Áno. Tak ja sa pýtam prečo potom. Ale keď chcete prejsť, keby ste chceli teraz nejakú ďalšiu iniciatívu, čo sa týka rómskeho holokaustu, nech sa páči, ja ho podporím, päťkrát stlačím ten gombík. Úplne bez problémov. Ale prosím vás pekne, buďme opatrní, keď sa bavíme o 12. apríli ako pamätnom dni vyhosťovania. Berte do úvahy, aké to má konotácie. Ďakujem veľmi pekne.