I. Radičová, poslankyňa: (2009-02-12):
Chcem podčiarknuť, že naozaj hromadné prepúšťanie a stúpajúca nezamestnanosť v regiónoch je vážnym dôvodom na to, aby sme prijímali urýchlene opatrenia na podporu tvorby pracovných miest a na udržanie pracovných miest. V tomto je naozaj plná podpora vládnym návrhom a zhoda Národnej rady Slovenskej republiky. Chcem sa vyjadriť k dvom návrhom, ktoré máme prerokovať. Ten prvý sa vzťahuje na medzitrh práce. Medzitrh práce je nástroj, ktorý znamená kombináciu dávky alebo príspevku od štátu a mzdy, teda príjmu z práce. Znamená, že ľudí a občanov, ktorí by za normálnych okolností zostali v evidencii úradu práce, poberali by dávku v hmotnej núdzi, motivujeme, aby sa zamestnali, zároveň motivujeme zamestnávateľa, aby takýchto pracovníkov zamestnal, pretože mu znižujeme celkové náklady na pracovnú silu. Inými slovami, každé zamestnanie takéhoto občana znamená nie zvyšovanie výdavkov štátneho rozpočtu, ale v konečnom dôsledku znižovanie výdavkov štátneho rozpočtu. Výhody takéhoto opatrenia sú preto bez diskusie. Je vždy lepšie, ak prispievame občanovi, ktorý má mzdu, ako ak prispievame a nechávame občana žiť na dávke v hmotnej núdzi bez príjmu a ďalšej mzdy, teda čistý výdavok navyše so znížením životnej úrovne našich občanov. Návrh medzitrhu práce, ktorý predkladá vláda, sa však vzťahuje na takýto príspevok len po úroveň minimálnej mzdy. Som presvedčená, že takéto opatrenie zužuje celý efekt medzitrhu práce, obmedzuje ho a navyše, bude tlačiť mnohých nezamestnaných, aby prijímali prácu za nižšiu mzdu, ako mali v predchádzajúcom období, aby kvalifikovaní pracovali za mzdu, ktorá je na úrovni mzdy nekvalifikovanej pracovnej sily. Navyše, za minimálnu mzdu pracuje cca 1,2 % zamestnancov. Keď sledujeme hromadné prepúšťania z akých odvetví, akých profesií, je zrejmé, že väčšina týchto prepustených sú kvalifikovaní zamestnanci a teda pracovali za vyššiu ako minimálnu mzdu. Zdôrazňujem, že 68 % našich zamestnancov pracuje pod úrovňou priemernej mzdy v našom hospodárstve a veľká časť práve prepustených z daných odvetví pracuje za mzdy, ktoré sú len máličko vyššie, ako je úroveň minimálnej mzdy. Týchto vyraďujeme z možnosti využitia tohto nástroja. Ďalší argument je, že, samozrejme, pokiaľ občanovi zvyšujeme príjem, tak sa nám to vracia aj iným spôsobom a to jeho vyššou spotrebou, teda ďalší príjem do verejných financií práve cez kúpyschopnosť obyvateľstva. Chcem zdôrazniť, že na sociálnom výbore jediná námietka proti môjmu pozmeňujúcemu návrhu, ktorý rozširuje medzitrh práce na zamestnancov do výšky priemernej mzdy, znela finančné dopady na štátny rozpočet a odhad dopadov. Tak mi dovoľte k týmto dopadom vážne poznámky. Po prvé dávku v hmotnej núdzi pre týchto nezamestnaných by sme vyplácali v plnej výške. Bol by to čistý výdavok štátnych financií bez akéhokoľvek príjmu spätného do verejných financií. Ak bude mať tento občan príjem, potom po prvé bude mať spomínanú vyššiu kúpyschopnosť, čo znamená príjem do rozpočtu cez spotrebu. Čím bude mať vyšší príjem, tým bude príjem do verejných financií nášho štátu vyšší cez dane a odvody, ktoré tento občan bude platiť. Pritom pri každom jednom klientovi výdavok štátu je rovnaký. Dávame mu rovnakú výšku príspevku. Ale tento rovnaký výdavok pri vyššej mzde znamená väčší prísun a návrat financií do verejného rozpočtu. Konkrétne, porovnajme si dve modelové situácie. Navrhovaný príspevok na úrovni minimálnej mzdy znamená, že tento občan dane neplatí, ale bude platiť odvody na zdravotné poistenie a sociálne poistenie. Pokiaľ by bral dávku, tak plus vo verejných financiách by bol presne 165,57 eura. Čiže, nie sú negatívne dopady. Medzitrh práce nevytvára negatívne dopady na verejné financie. Ak by sme hneď prijali argument ministerstva financií, že a čo keby sa títo ľudia zamestnali aj bez tohto príspevku, teda by sme ušetrili na daných dávkach, potom dobre, berme tento predpoklad, potom by to ale štát stálo iba mínus 10 eur pri minimálnej mzde. Inými slovami, to „keby“, keby si našli zamestnanie aj bez tohto príspevku, čo je veľká hypotéza, ťažko potvrditeľná, by nás stálo na jednom klientovi 10 eur vo verejných financiách. Pri predpoklade, že si nenájdu nejako inak zamestnanie, ideme do plusových čísel už pri minimálnej mzde. Opakujem, spomínaných 165,57 eura. Ak modelovo porovnám priemernú mzdu, potom i pri predpoklade, že by sa ten človek zamestnal bez nášho príspevku, teda neodpočítam ako výdavok túto dávku, tak získavame a sme v plusových číslach 241,80 eura na daniach, na odvodoch. V prípade, že by nám zostal na dávke, tak, samozrejme, odpočítanie tohto nákladu znamená, že ideme do plusových čísel 361,41 eura. Niet najmenšieho dôvodu neumožniť a nemotivovať zamestnávať ľudí za vyššie mzdy, ako je minimálna mzda. Preto predkladám tento pozmeňujúci návrh, pretože jeho dopady na verejné financie sú pozitívne. Čím vyššia mzda s rovnakým príspevkom medzitrhu práce, tým vyššie príjmy do verejných financií. Takže dovoľte mi odovzdať tento pozmeňujúci návrh. Obávam sa, že ho musím prečítať. Takže, pozmeňujúci návrh k vládnemu návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 5/2004 Z. z. o službách zamestnanosti. „V čl. 1: „1. V bode 1 § 50 f) ods. 1 sa slová „najviac 1,7-násobok sumy životného minima poskytovaného jednej plnoletej fyzickej osobe podľa osobitného predpisu platnej k prvému dňu kalendárneho mesiaca, za ktorý sa mzda vypláca“, nahrádzajú slovami „najviac výšku priemernej mzdy zamestnanca v hospodárstve Slovenskej republiky za I. až III. štvrťrok kalendárneho roka, ktorý predchádza kalendárnemu roku, v ktorom sa príspevok poskytuje.“.“ Odôvodnenie som povedala v úvode, ale na záver znova. Navrhovaný príspevok ku mzde zamestnanca zavádza do systému služieb zamestnanosti tzv. medzitrh práce, ktorý môže zásadným spôsobom podporiť tvorbu pracovných miest. Predkladaný návrh však obmedzuje príspevok len na nezamestnaných, ktorí sa zamestnajú za minimálnu mzdu, cca 300 eur. Dostupné údaje pritom jasne hovoria, že o prácu prichádzajú nielen nekvalifikovaní zamestnanci, ale aj kvalifikovaní, ako napríklad kvalifikovaní robotníci v podnikoch a títo nepracujú za minimálnu mzdu. Navrhuje sa preto rozšíriť nárok na príspevok ku mzde aj na zamestnancov, ktorí sa zamestnajú so mzdou až do výšky priemernej mzdy. Na podporu štátu tak bude mať nárok veľká väčšina evidovaných nezamestnaných. Náklady na podporu zamestnania jedného nezamestnaného pritom zostanú rovnaké, keďže na vytvorenie pracovného miesta sa aj naďalej buď poskytne príspevok zamestnancovi, alebo zamestnávateľovi. Takže, ak dovolíte, odovzdávam prvý pozmeňujúci návrh. A znovu opakujem, toto riešenie zvyšuje príjmy do verejných financií. Druhý pozmeňujúci návrh, o ktorom sme tiež diskutovali na sociálnom výbore, je pozmeňujúci návrh, ktorý sa vzťahuje na riešenie situácie udržania pracovných miest v prípade, keď nie je dostatok zákaziek a vyhraďujeme 60 kalendárnych dní možných pre zamestnanca, ak mu bude zamestnávateľom poskytnutá náhrada mzdy a my budeme, teda štát bude prispievať na odvody. Ten pozmeňujúci návrh je veľmi jednoduchý a iba modifikuje daný návrh tak, aby bol naozaj pružný a aby sme naozaj umožnili udržiavanie týchto pracovných miest, pretože sa to vlastne vzťahuje na veľké podniky, veľkých zamestnávateľov, kde rôzne výroby majú rôzny rytmus a môžu mať rôzne typy zákaziek. Niekde bude potrebné obmedzenie výroby možno na 20 dní, inde na 80 a viac dní. Beriem argument, že pre platenie odvodov sa výkazy robia na individuálneho zamestnanca. Ale riešime to dohodou so zamestnávateľom a ja som na sociálnom výbore prisľúbila navrhnúť technicitu riešenia. Preto predkladám pozmeňujúci návrh, v ktorom túto technicitu navrhujem a riešim tak, aby sme mohli zohľadniť tieto rôzne časy zákaziek a teda udržali väčší počet zamestnancov v práci jednoducho tým, že ten zamestnávateľ bude mať sumu kalendárnych dní na počet zamestnancov, priemernú, ktorú si môže vyčerpávať rôznym spôsobom podľa toho, ako obmedzuje danú výrobu. Technicky riešiteľné. Pre úrady práce žiadna záťaž, pretože metodiku musíme dávať tak, či tak. Je to úplne nový mechanizmus. Len sa v tej metodike pridá jeden, jediný krok, jeden, jediný krok. Dovoľte mi to, pani ministerka, predstaviť ako pozmeňujúci návrh. Pozmeňujúci návrh k vládnemu návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 5/2004 Z. z. o službách zamestnanosti. V čl. 1: „1. V bode 1 § 50 d) ods. 3 znie: „(3) Úrad poskytne zamestnávateľovi príspevok za dni, v ktorých bola zamestnancom vyplatená náhrada mzdy v úhrne najviac v rozsahu násobku 60 kalendárnych dní a počtu zamestnancov, ktorí boli u zamestnávateľa dotknutí obmedzením prevádzkovej činnosti podľa ods. 1. Príspevok podľa ods. 2 písm. b) zamestnávateľ vypláca zamestnancom mesačne pozadu spolu so mzdou v termíne určenom na výplatu mzdy.“.“ „2. V bode 1 v § 50 d) ods. 5 písm. c) a d) znejú: „c) Počet zamestnancov, ktorí boli dotknutí obmedzením prevádzkovej činnosti podľa ods. 1 ich profesijnú štruktúru a predpokladaný rozsah náhrady mzdy týchto zamestnancov podľa osobitného predpisu a bod d) maximálny počet kalendárnych dní podľa ods. 3, na ktorý zamestnávateľovi vzniká nárok na poskytnutie príspevku pri vyplácaní náhrady mzdy.“.“ Odôvodnenie. Príspevok na podporu udržania zamestnanosti má pomôcť zamestnávateľom preklenúť problematické obdobie výpadku zákaziek a motivovať ich neprepúšťať zamestnancov pri poklese zákaziek. Vo veľkých výrobných podnikoch však výpadok zákaziek môže mať rôzne dopady na rôzne profesie a rôzne sféry. Ak je však cieľom motivovať zamestnávateľa, aby nemusel prepúšťať, je potrebné vytvoriť mu také podmienky, aby pri obmedzení výroby mohol zamestnávateľ flexibilne aj naďalej prideľovať zamestnancom prácu. Navrhuje sa preto rozšíriť flexibilitu poskytovania príspevku, aby zohľadňoval celkový počet zamestnancov dotknutých obmedzením výroby a zároveň umožnil zamestnávateľovi pružne prideľovať prácu zamestnancom podľa aktuálneho stavu zákaziek. Príspevok bude naďalej vyplácaný len na zamestnanca, ktorý v danom mesiaci poberal náhradu mzdy. Zamestnávateľ však bude môcť na základe dohody so zamestnancom a zástupcami zamestnancov pružne určiť počet dní čerpania náhrady mzdy konkrétnym zamestnancom podľa reálnych potrieb v konkrétnom podniku a nie striktne u každého zamestnanca rovnako. Je to riešiteľné. Nie je problém. Je to len technicita určovania, pretože dohoda medzi zamestnávateľom a úradom práce na úvod musí byť podpísaná. Je tam, opakujem, len o krok navyše, aby sa z toho priemerného počtu kalendárnych dní prečerpalo len to množstvo, ktoré má zamestnávateľ k dispozícii a mohol to naozaj pružne rozdeľovať podľa sfér a výroby. Veľmi vás prosím, aby sme v tomto okamihu na chvíľu zabudli, kto návrhy predkladá. Ja vás o to prosím. Sú to dva návrhy, ktoré zvyšujú možnosť zamestnania našich občanov. Sú to dva návrhy, ktoré umožňujú udržať pracovné miesta pre viac zamestnancov. Prosím vás, toto nie sú ľavo-pravé riešenia. Toto sú riešenia, ktoré reagujú na vážnu situáciu ekonomickej krízy. Veľmi vás žiadam, podporte tie pozmeňujúce návrhy. Ďakujem veľmi za pozornosť. (Potlesk.)