Remišová, Veronika, poslankyňa NR SR (2017-03-28):
Vážené dámy poslankyne, vážení páni poslanci, vážený pán predsedajúci, som veľmi rada, že Slováci spoločne a vo veľkom počte prejavili svoju túžbu po spravodlivosti. V živote národa sú takéto okamihy zlomové, pretože vtedy sa rozhoduje, či na krajine ostane kliatba nepotrestaných zločinov alebo či sa krajina pohne ďalej. A takmer 20 rokov leží na našom národe ťarcha veľkej nespravodlivosti, zločin, kedy štát unáša, prenasleduje, terorizuje a vraždí svojich vlastných občanov a len kvôli politickým cieľom jeho čelných predstaviteľov, sa dá porovnať s máloktorým iným zločinom. Ten istý štát, ktorý má byť zárukou bezpečnosti a dodržiavania zákona, útočí na svojich vlastných ľudí. Pred Mečiarom to robili komunisti, komunisti svojich ľudí mučili a strieľali. Mimochodom, práve v tomto období cirkev vyhlási za blahoslaveného saleziána Titusa Zemana, ktorý bol komunistami ťažko mučený, zosmiešňovaný a ponižovaný, v Jáchymove drvil rádioaktívny urán holými rukami a v roku 1969, krátko po príchode ruských okupačných vojsk zomrel a na následky mučenia a väzenia. Takýto bol komunistický režim. V roku 1989 sme si vybrali slobodu, bojovali sme za ňu a verili sme, že za pravdu, za názor, za vlastné presvedčenie sa už nebude zatvárať do väzenia, nebude sa ani mučiť, nebude sa ani vraždiť. Prišli však Mečiarove roky, kedy tí, ktorí sa postavili Mečiarovi na odpor, ktorí sa postavili proti mafiánskym spôsobom alebo zvráteným privatizáciám, ktoré sa ani nedajú nazvať privatizáciami, pretože to boli rabovačky, boli zastrašovaní a v prípade Róberta Remiáša aj úkladne zavraždení. A ľudia, čo sa podieľali na zosnovaní týchto zločinov, nemohli byť potrestaní, pretože Mečiar im a pravdepodobne aj sebe udelil amnestiu. Nechcem sa teraz vyjadrovať k politickým hrám okolo amnestií, stále som presvedčená o tom, že opozičný návrh bol jednoduchší a právne čistejší. Teraz budeme všetci rukojemníkmi Ústavného súdu, kde sú sudcovia, ktorí sú priamo spojení s režimom Vladimíra Mečiara. Jeden z ústavných sudcov, už sme to hovorili, bol poslancom parlamentu za Mečiarovo HZDS. Pán Brňák, súčasný sudca Ústavného súdu, bývalý poslanec za Mečiarovo HZDS, v parlamente k amnestiám v decembri v roku 2000 povedal, citujem ho: „Jednoducho amnestie nie je možné zrušiť, ani nie je možné zmeniť. A o to tu ide. Vy nemôžete z hľadiska ani vášho návrhu riešiť situáciu, ktorá bola v minulosti.“ A tento človek, ktorý bol dlhodobo presvedčený, ktorý bojoval proti zrušeniu amnestií, o nich teraz bude rozhodovať na Ústavnom súde a aj do jeho rúk vkladáme, či spravodlivosti bude učinené zadosť. A toto je riziko, s ktorým my všetci, ktorí tu sme, ideme do tohto hlasovania o koaličnom návrhu na zrušenie amnestií. Martin Luther King vo svojom veľkom zápase povedal, že pokrok ľudstva nie je ani automatický, ani nevyhnutný. Každý krok k spravodlivosti si vyžaduje obetu, utrpenie, boj, vytrvalé úsilie a vášnivý záujem zapálených ľudí. A toto je práve tá chvíľa, kedy zápal za spravodlivosť môžeme preukázať činmi. Nie je to chvíľa politikárčenia, vzájomných súbojov, útočenia, ale chvíľa, kedy sa všetci môžeme svorne postaviť za spravodlivosť. Predpokladá to však aj ústretovosť zo strany vládnej koalície. Náš návrh koalícia nepodporí. My sme boli pripravení podporiť aj koaličný návrh. Predložili sme päť návrhov na zlepšenie, a ak koalícia chce, aby sme verili, že nám všetkým, ako tu sme, ide o rovnaký, ten istý, ušľachtilý cieľ, tak si myslím, že by naše návrhy mala podporiť. Ináč to bude z jej strany pretvárka a, žiaľ, možno Mečiarove amnestie skončia tak ako doteraz, zabudnuté a zametené niekde pod koberec. Ďakujem.