M. Sabolová: (2005-05-24):
Ide o § 114 – o rozhodnutia o vyvlastnení. Navrhovala som vypustiť bod 2 § 114 a v súvislosti s tým aj článok 3, ktorý hovorí o Občianskom súdnom poriadku, a to z dôvodu, že navrhované zrušenie odkladu vykonateľnosti vo vyvlastňovacích konaniach je v priamom rozpore s článkom 46 Ústavy Slovenskej republiky a čl. 6 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. Tieto ustanovenia garantujú efektívny prístup k spravodlivosti, v zmysle ktorého má právo každý aj na účinnú nápravu vzniknutého nezákonného stavu, čím sa myslí predovšetkým navrátenie do pôvodného stavu. Navrhované znenie, v zmysle ktorého sa ruší odklad vykonateľnosti rozhodnutia o vyvlastnení, má totiž nezvratné dôsledky. Osoba, v prospech ktorej sa vyvlastňovalo, môže realizovať plánovaný zámer, napríklad stavbu diaľnice a iných investícií na vyvlastnených nehnuteľnostiach, t. j. na pozemkoch a asanovaných stavbách už v čase, keď súd len rozhoduje o zákonnosti vyvlastňovacieho procesu a rozhodnutia. V praxi by to znamenalo, že v prípade nezákonnosti vyvlastňovacieho procesu a rozhodnutia by súd už nemohol iba konštatovať, že rozhodnutie bolo nezákonné. Nemohol by však zabezpečiť aj skutočnú nápravu, t. j. navrátenie do pôvodného stavu, napríklad znovupostavenie asanovaných stavieb, hoci účinná náprava je imanentnou súčasťou práva na prístup k spravodlivosti. Dôsledky nezákonného vyvlastňovacieho konania by boli totiž nezvratné. V súčasnosti totiž  inštitút odkladu vykonateľnosti právoplatného rozhodnutia v konaní pred správnymi súdmi umožňuje, že v prípade hrozby závažnej ujmy, čím sa nepochybne rozumie aj asanácia vyvlastnených stavieb, súd odloží vykonateľnosť vyvlastňovacieho rozhodnutia až do času, kým rozhodne o zákonnosti samotného rozhodnutia o vyvlastnení. V konečnom dôsledku navrhované znenie znamená aj to, že o zásahu do základného práva garantovaného ústavou by v zásade rozhodoval len orgán štátnej správy, ktorý v zmysle judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva nemožno považovať za nezávislý a nestranný. Súd, ktorý je nezávislým a nestranným orgánom by naproti tomu mohol skonštatovať len nezákonnosť procesu a rozhodnutia o vyvlastnení, nie však napraviť jeho dôsledky. Vyvlastnenému by teda nemohol poskytnúť účinnú a skutočnú ochranu jeho vlastníckych práv. Buď je možné vypustiť úplne tento paragraf a vôbec sa nezoberať ani novelizáciou Občianskeho súdneho poriadku, alebo hovorili sme aj vo výbore a myslím si, že to bude aj pozmeňujúcim návrhom, aby sa skrátili lehoty pri vyvlastňovacích konaniach, ale aby to bolo rozhodnutie súdu vzhľadom na dodržanie ústavy a Dohovoru o ochrane ľudských práv. A druhá zmena je možno nie taká podstatná, ale je praktická, pretože § 117 hovorí, že ideme posunúť výkon do pôsobnosti krajského stavebného úradu. Vo vzťahu k ostatným dôvodom vyvlastňovania v zmysle § 108 ods. 2 stavebného zákona je tento návrh nesystémový. Vyvlastňovanie vo všetkých ostatných veciach zostáva v kompetencii obcí a je účelový. Navrhované znenie ustanovuje osobitný režim pre úzky okruh dôvodov vyvlastnenia, pričom väčšina konaní o vyvlastnení zostáva naďalej v pôsobnosti obcí. Veď sme prednedávnom robili túto zmenu a posúvali sme veci do obcí. Navrhovaná novela negarantuje všetkým vyvlastňovaným účastníkom konania rovnaké procesné práva. Súčasťou vyvlastňovacieho konania sú totiž okrem iného aj ústne pojednávania, zákonné právo účastníkov konania nahliadať do administratívneho spisu a právo účastníkov vyjadrovať sa aj k jeho obsahu. Pre účastníkov sa tak stane neprimerane zaťažujúce, aby si svoje práva v určitých vybraných konaniach uplatňovali v krajskom meste, prípadne v prvostupňovom konaní, respektíve až na ministerstve výstavby, regionálneho rozvoja v Bratislave v prípade odvolacieho. Navrhované znenie by pre mnohých účastníkov predstavovalo neprekonateľnú bariéru pri obhajobe svojich ústavných práv a k prístupu k spravodlivosti. To je jeden moment. Návrh predkladateľov je v rozpore aj so zámermi decentralizácie verejnej správy a so zásadou približovania orgánov verejnej moci k občanom. Tento účelový a nesystémový presun pôsobnosti v niektorých oblastiach vyvlastňovania v obci na krajské stavebné úrady znamená aj zneprehľadnenie kompetencií medzi stavebnými úradmi, keď v rovnakom procese pri vyvlastňovaní rozhoduje v niektorých prípadoch obec a v iných zase krajský stavebný úrad. A tu je  ešte jedna poznámka. Vládny materiál vyžaduje aj nárast štátnozamestnaneckých miest v orgánoch štátnej správy, pretože žiaden presun kompetencií sa nezaobíde aj bez tejto malej zmeny. To tiež možno nepovažujem za najzávažnejšie. Ale chcem ešte upozorniť na súčasné znenie § 123 stavebného zákona, ktorý hovorí: „Krajský stavebný úrad si môže vyhradiť právomoc stavebného úradu pri jednotlivých technicky náročných alebo neobvyklých stavbách, alebo pri opatreniach s väčšími alebo rozsiahlejšími účinkami na životné prostredie v ich okolí.“ Čiže v zmysle citovaného, už dnes platného je možné, aby v určitých výnimočných prípadoch predovšetkým pri stavbách a opatreniach s rozsiahlymi účinkami aj na životné prostredie prešla rozhodovacia právomoc na krajské stavebné úrady a vzhľadom na to je navrhovaný nový paragraf a novela v tomto odseku, myslím si, že nadbytočná. Z toho dôvodu by som vás chcela poprosiť, hovorím § 117a, dobre, rozhodnime, ale myslím si, že meníme teraz svoje stanoviská v krátkom období, ale myslím si, že najzávažnejšie, prečo som vystúpila vo výboroch aj pre ľudské práva, pretože my by sme mali byť tým garantom, ktorý stráži Dohovor o ľudských právach a aj v ústavnoprávnom výbore, že nie je možné, aby sme vyvlastňovanie vykonali a potom, však sa súď občan, ak sa dosúdiš, tak nejako sa dohodneme, zbytočne nastávajú problémy. A myslím si, že nájsť nejakú lehotu troch, šiestich  mesiacov, roka alebo nejakú zákonnú lehotu myslím si, že v územnom konaní, keď sa rozhoduje o veľkých investíciách, nemôže byť taký veľký problém. Ďakujem veľmi pekne.