Žitňanská, Jana, poslankyňa NR SR (2022-06-28):
Ďakujem veľmi pekne. Vážený pán predsedajúci, pán minister, ctené kolegyne a kolegovia, možno budem trošku emotívnejšia v tomto vystúpení, pretože, tak ako povedala aj pani poslankyňa Drábiková, toto je naozaj jeden z najdôležitejších zákonov, ktoré prijímame v tomto volebné období, a nielen za môjho pôsobenia v politike bolo málo takýchto zákonov, ktoré vyslovene boli potrebné. Ja som nesmierne rada, že pán minister prišiel s týmto zákonom. Ďakujem jemu, celému tímu okolo pani doktorky Škripekovej, ktorí na tom naozaj poctivo dlho robili a prišli, myslím si, že s jedným dobrým zákonom, ktorý naozaj pomôže, ako bolo povedané, nielen pacientom, ale aj ich rodinám. Pretože tento zákon je aj o tom, že aj rodinným príslušníkom sa v rámci paliatívnej starostlivosti môže poskytovať psychologická podpora. To, že konečne ľudia, ktorí prežívajú svoje posledné chvíle života, budú mať väčšiu podporu a starostlivosť zo strany štátu, my odbremeňujeme aj rodinných príslušníkov. Ja viem, že málokto asi z nás alebo z ľudí, súdiac aj podľa toho, koľko ľudí tu sedí v pléne, myslí na posledné chvíle svojho života alebo na posledné chvíle života svojich blízkych a už vôbec nie na smrť. To sú také témy, ktoré tak odtláčame. Ale myslím si, že je dôležité občas sa pritom pozastaviť a si aj povedať, ako chcem stráviť svoje posledné dni života, ako chcem, aby moji blízki strávili posledné dni svojho života. Dnes tá prax je taká, že niektorí sa modlia za to, aby mali dobrú smrť. Aj sa im to vyplní. Niektorí sa trápia, niektorí trávia dlhý čas na lôžkach, či už v nemocniciach, v zariadeniach alebo doma. A tento zákon bude pomáhať všetkým týmto formám starostlivosti, čiže bude ten človek, jeho rodinní príslušníci si môcť vybrať, teda či vedia sa o svojho blízkeho postarať v domácom prostredí, čo je to najlepšie, čo sa dá, alebo či bude v nejakom zariadení v hospice, kde tiež s láskou sa oňho budú starať či už rehoľné sestry, alebo zdravotnícky personál, alebo proste celý ten odborný tím. Na Slovensku máme kamenné hospice, máme mobilné hospice, máme rôzne zariadenia, kde ľudia dožívajú, ale ono to skôr dnes funguje napriek tomu systému a nie vďaka systému. Keď som mala možnosť navštíviť kamenné hospice, tak mi opisovali, ako ľudia so slzami v očiach im ďakujú, keď sa o nich starajú, o tých ich blízkych, keď naozaj im dávajú všetku tú podporu, ktorú potrebujú, a nielen teraz nejaké ošetrovateľské úkony, ale aj tú psychologickú, aj tú duchovnú podporu. Keď som sa rozprávala s tými, ktorí pracujú v mobilných hospicoch, tak tiež mi opisovali, aké je to pre tie rodiny dôležité vedieť, že majú komu zavolať, že ten ich blízky môže byť doma a je oňho postarané a že naozaj urobia všetko pre to, aby tie posledné chvíle života boli naplnené aj tou starostlivosťou, ale aj tou láskou. Ale zároveň mi aj rozprávali o tom, ako fungujú, ako si musia zháňať sponzorov a odpovedať na rôzne granty, aby mohli zaplatiť si telefónne účty, keď robia poradenstvo po telefóne, ako si musia nájsť zdroje na pohonné látky, lebo proste to je, v tejto chvíli nie je preplácané. Čiže oni naozaj robia úžasnú robotu a niežeby im štát bol za to vďačný, ale oni musia si sami na to zháňať finančné prostriedky. A oni by boli schopní obslúžiť aj viacej ľudí, lebo ten dotyk začína byť, našťastie, aj na Slovensku, hoci ešte stále tá informovanosť ľudí o tom, že tie hospice naozaj nie sú nejaké zatuchnuté miesta, kde tí ľudia umierajú úplne opustení, ale že sú to naozaj krásne miesta, plné života. Tak oni vedia, že ten záujem by možno bol, ale nemajú kapacity. A tento zákon konečne nastaví nielen teda, ako bolo povedané, že teda definície a kto má nárok na tú starostlivosť a tak ďalej, ale aj bude hovoriť o kvalite. A bude hovoriť aj o finančných prostriedkoch. Pozmeňujúci návrh, ktorý sme spoločne dali s pánom poslancom Krajčím a s pani poslankyňou Šebovou, reaguje na situáciu v parlamente, poviem to otvorene, kde, žiaľ, nie je úplný súzvuk v tom, že tieto služby by mali byť takýmto spôsobom financované, ale nám naozaj ide o to, aby ten zákon prešiel. Preto sme boli ochotní urobiť ten kompromis aj s pánom ministrom a ďalšími, že tá jedna časť teda sa odtiaľ vyjme. Ja osobne som z toho smutná, to poviem rovno, ale ten zákon je pre mňa tak dôležitý, že som ochotná urobiť tento ústupok. Tento zákon bude upravovať, ako som hovorila, nielen teda tie mobilné hospice alebo kamenné, ale takisto, alebo lôžka v nemocniciach, ale aj tú domácu starostlivosť. Ja si pamätám, pred asi tromi rokmi som navštívila jednu mamu, ktorá sa sama stará o svojho syna, ktorý je v kóme už ix rokov a je pripojený na pľúcnu ventiláciu. Ona si zlomila nohu, potrebovala ošetrenie, ale nemohla sa ísť nechať ošetriť, pretože nemala kam dať svojho syna. Nebolo zariadenie, ktoré by bolo schopné a ochotné sa oňho postarať. Ona čakala, kým sa uvoľnilo miesto na ARO v niektorej z nemocníc, tam išiel ten syn a ona po niekoľkých dňoch bolesti proste mohla sa nechať ošetriť. Toto je nemysliteľné v 21. storočí, keď naozaj vynakladáme finančné prostriedky na hocičo a necháme takýchto opustených ľudí, ktorí suplujú štát, ktorí robia všetky úkony, od zdravotníckych, sociálnych a ďalších, necháme ich v štichu. Takže tento zákon bude riešiť aj takéto prípady. A mohla by som ešte hovoriť o veľa-veľa ďalších prípadoch, ale obávam sa, že aj vzhľadom k tomu, že tu nie sú tí páni poslanci a panie poslankyne, ktoré možno ešte stále majú pocit, že čo tam sa starať o zomierajúcich, však nejak to dopadne, už by som prešla k jednému pozmeňujúcemu návrhu, ktorý predkladám, ktorý je veľmi krátky, a týka sa práve pacientov, ktorí sú v kóme a ktorí sú pripojení na umelú pľúcnu ventiláciu. Tento stav totižto môže trvať chvíľu, môže trvať dlhšie, aj roky, a na deväťdesiat, neviem koľko, percent je nezvratný. To znamená, že títo ľudia naozaj potrebujú starostlivosť. A ja obdivujem každého jedného rodinného príslušníka, ktorý sa dokáže postarať o takéhoto svojho príbuzného, ale, žiaľ, dnes tá situácia je taká, že tých zariadení je málo, tá podpora je slabá, a preto tento pozmeňujúci návrh smeruje k tomu, že keď už niekto je v ústavnej starostlivosti, je teda v tom permanentnom vegetatívnom stave a je pripojený na pľúcnu ventiláciu, aby nemusel podstupovať, resp. jeho rodinní príslušníci, tú administratívnu tortúru každých šesť mesiacov, lebo tak je definovaný zákon, že každých šesť mesiacov by sa znovu a znovu malo žiadať povolenie alebo teda súhlas poisťovne, tak urobíme výnimku pre týchto pacientov a pre ich rodinných príslušníkov, aby túto ústavnú starostlivosť mohli poberať tak dlho, ako je to potrebné. Takže dovoľte, aby som teraz predniesla pozmeňujúci návrh poslankyne Národnej rady Slovenskej republiky Jany Žitňanskej k vládnemu návrhu zákona z roku 2022, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 576/2004 Z. z. o zdravotnej starostlivosti, službách súvisiacich s poskytovaním zdravotnej starostlivosti a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov a ktorým sa menia a dopĺňajú niektoré zákony, tlač 977. V čl. I bode 9 sa v § 10d ods. 1 písm. a) na konci čiarka nahrádza bodkočiarkou a pripájajú sa tieto slová: „osobe v permanentnom vegetatívnom stave s potrebou umelej pľúcnej ventilácie sa ústavná starostlivosť poskytuje po dobu indikácie tejto starostlivosti,“. Ďakujem veľmi pekne a chcem vás veľmi pekne poprosiť, aj tí, ktorí ste tu alebo teda najmä tí, ktorí tu nie ste, ak sa dostanete k tomuto záznamu, aby ste to podporili. Ďakujem.