Gaborčáková, Soňa, poslankyňa NR SR (2017-12-07):
Ďakujem za slovo. Tak taktiež by som sa chcela vyjadriť k rozpočtu ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny, ale keďže máme tu aj pána ministra financií, tak možno mu povedať pohľad na rozpočet, ktorý tvorilo ministerstvo práce a ktorý ministerstvo financií schvaľovalo. Počas sociálneho výboru som diskutovala aj so zamestnancami vášho ministerstva a poukázala som tam na nejaké aspekty, ktoré do budúcna by mohlo vysledovať vo vzťahu k ministerstvu práce práve vaše ministerstvo, čo sa týka efektivity. Začala by som asi takto, že návrh rozpočtu nezohľadňuje zvýšenie dávok v hmotnej núdzi o 5 %, pričom k septembru 2017 sme na Slovensku mali viac ako 72-tisíc detí v hmotnej núdzi. Z toho nezaopatrených takmer 66-tisíc. Sú to chudobné deti, ktoré sú mnohokrát talentované, ale rodičia nemajú peniaze na rozvoj ich talentu. Mnohokrát sú to rodiny, ako hovoril aj kolega, kde sa otcovi niečo stane, ostane invalidný a matka buď zarába teda minimálnu mzdu, alebo stratí prácu. Ak ide o východné Slovensko, je tam väčšie riziko toho, že tú prácu si pomerne ťažko hľadá. Začína sa nám cykliť chudoba práve u maloletých detí a podľa posledných prieskumov majú naozaj tieto deti horšie vzdelávacie výsledky ako deti, ktorým nič nechýba. Na budúci rok ministerstvo ďalej rozpočtuje vo svojich kapitolách aj finančné prostriedky vo výške 12 mil. len na stravu týchto detí. To znamená, že aj v tejto oblasti by bolo vhodné, aby sme začali riešiť vec systémovo, a ja súhlasím s ministerstvom financií, že dávky v hmotnej núdzi to nevyriešia. Je potrebné urobiť to prostredníctvom iných nástrojov, ktoré budú do seba zapadať. A ja teda mám aj návrh, ako by sa to dalo spraviť, ale pre krátkosť času, že mám len desať minúť, tak to nemôžem spomenúť. Ale súhlasím v tej otázke s vami, že jednoducho tým, že to, čo ušetríme, lebo my tam ušetríme vlastne 25 mil., keď opäť investujeme do niečoho, kde nám cykluje sa tá chudoba, tak to nemá význam. Čiže musíme hľadať iné možnosti a iné formy riešenia. Ďalšia oblasť, ktorú považujem za rizikovú, sú tie sociálne služby, ktoré počúvate zo všetkých strán, ale súvisí to s tým, že naozaj starne nám populácia a máme silné ročníky práve ľudí nad 80 rokov a už v súčasnosti máme vlastne 7-tisíc miest čakateľov na pobytové služby. Tam som tiež odporúčala ministerstvu, aby sa pozrelo na to, akým spôsobom sa riešia ambulantné služby, ktoré sú do budúcnosti každopádne pre štát lacnejšie a efektívnejšie, lebo tento návrh zákona urobil možno ani nie v tých sumách, ktoré sú nastavené pre ambulantné služby, problém, ale skôr v tých nezmyselných podmienkach, ktoré nastavil, a tým pádom sú tie pobytové služby v tomto roku veľmi, veľmi ohrozené. A ak máme 7-tisíc čakateľov na pobytovú službu a počas roka vlastne zrušíme mnohé ambulantné sociálne služby, tak hrozí nám, že ten presun pôjde práve na tie pobytovky, ktoré sú najdrahšie, a potom budeme mať problém s uspokojovaním potrieb našich občanov v celej krajine. Osobitne chcem poukázať na to, že na východnom Slovensku v tých pobytovkách bude problém aj s tým, že sú tam nastavené úhrady zo sociálnych služieb pomerne nízko, keďže aj ľudia tam majú priemerný dôchodok nižší ako na inom území Slovenska, a teda ak by poskytovateľ dal také sumy, ako je na západnom Slovensku, tak by si tí ľudia opäť nemohli uhradiť tú službu a išlo by to na triko teda zariadení, ktoré by museli vymáhať tie finančné prostriedky. Čiže ak sa niečo robí neefektívne, aj keď sa tam nalievajú tie peniaze, tak to nesplní ten svoj účel, pre ktorý tie finančné prostriedky dávame. Tieto dve oblasti považujem za rizikové pre rok 2018 s následkom na 2019, pretože aj chudoba, aj starnutie obyvateľstva vyžadujú systémové riešenia, ktoré, bohužiaľ, z môjho pohľadu nie sú podchytené aj napriek tomu, že tie finančné prostriedky sa navýšili do výšky 49 miliónov. Ja budem podávať aj pozmeňujúci návrh, kde budem sa snažiť, aby tie ambulantné služby dostali injekciu, aby nám za ten rok neodišli, a tiež na služby krízovej intervencie, ktoré práve by mohli napomôcť v tom, aby sa nám chudoba necyklovala. A taktiež nízkoprahové služby, ako nízkoprahové denné centrum a nízkoprahová služba pre deti a rodinu, ktorá je vlastne prevenciou pred tým, aby závislé deti nám prechádzali do zariadení sociálnoprávnej ochrany, kde tiež sa navyšujú finančné prostriedky na pobytové a ambulantné služby, aby sme predchádzali vlastne tým drahším formám starostlivosti. Čo sa týka ďalšej rozpočtovej kapitoly, tak je to oblasť kompenzácie a sociálnych dôsledkov. Tam mám tiež takú otázku, že ten príspevok za opatrovanie bude poskytnutý až od septembra 2018. Dúfam, že to nie je preto, že v novembri sú voľby, ale že sa to nestihne, lebo skutočne tí ľudia majú ťažký život a oni očakávajú, vlastne už pred vúckarskými voľbami dostali informáciu, že to pôjde do výšky minimálnej mzdy. Ja som to vysvetľovala, že to na niekoľko rokov, ale určite mali za to, že to pôjde od septembra. Čiže toto tiež neni veľmi dobré, ak my to natiahneme na rok a rok predtým vlastne tým ľuďom hovoríme, že niečo bude. Podľa mňa v konečnom dôsledku to môže veľmi negatívne sa odraziť aj na nespokojnosti tých ľudí, ale aj celkovo možno na nejakom kredite, keď tí politici niečo dajú, tak potom to vyzerá, ako keby klamali, a až potom po nejakom tlaku akože príde práve ten príspevok za opatrovanie. Problém je aj s tým príspevkom na osobnú asistenciu, tam som vysvetľovala vo faktickej poznámke, tam je problém vlastne v tom, že tá hodinová sadzba je vo výške minimálnej mzdy a ak by bola v priemernej mzdy, tak práve ten nižší počet schválenej asistencie by mohli vykonávať aj asistenti popri niečom. Ale ak to naozaj je nastavené takýmto spôsobom, tak sa nám urobí veľký rozdiel medzi príspevkom za opatrovanie a príspevkom za osobnú asistenciu, ako je to teraz nastavené, že viac ľudia chceli asistenciu, teraz sa to preklopí a budú tlačiť vlastne do posudzovania na ťažšiu odkázanosť a z toho vyplývajúce ďalšie následné kompenzácie, čo zase bude vlastne ten systém predražovať. Ak už chcete vyrovnávať tento systém, tak jednoducho malo by sa to naplánovať v tom rozpočte ináč. Čo sa týka politiky zamestnanosti, tak chcem povedať, že výdavky na nezamestnaného sa stávajú pre nás a našu krajinu drahou záležitosťou, napr. v roku 2016 nás stál nezamestnaný 736 eur a v roku 2017 je to 1 400 eur. Áno, môže sa stať, že ide o dlhodobo nezamestnaného, ale aj tam sa treba pozerať na tú naozaj efektivitu. Radšej si pomenujme, že máme tam problém, ale je to pomerne naozaj vysoká suma, ktorá stojí vlastne to, aby sme zamestnali toho človeka. Podľa mňa chýbajú také efektívnejšie nástroje aj v tejto oblasti, keď povieme, že v roku 2013, 2014 bol ten náklad vlastne 400 eur na nezamestnaného. Každopádne, riziko projektov z eurofondov je aj pri zamestnávaní mladých, kde okresy majú svoj badžet a ak oznámime nejaké v rámci aktívnej sociálnej politiky, že budeme na niečo prispievať, tak stáva sa to, že ak mladý človek sa zamestná a v rámci takej aktívnej politiky by mohol dostať peniaze napríklad z projektu Reštart pre mladých, lebo teda nejde, to jeho pracovné miesto nie je viazané na aktívnu politiku trhu práce, ale našiel si ho sám a mohol by dostávať šesť a šesť mesiacov peniaze, on to nedostane. Nemôžem ešte pokračovať? Takže ďakujem.