I. Gašparovič, poslanec: (2001-12-12):
A ďakujem vám za to, že ste ma podporili v tom, že budova na Župnom námestí je ozaj budovou, ktorá má patriť Národnej rade aj do budúcnosti. J. Migaš, predseda NR SR: Vyhlasujem rozpravu o tomto bode programu za skončenú. Panie poslankyne, páni poslanci, pristúpime k hlasovaniu o návrhu uznesenia, ako ho máte v tlači 1284. Bod a) hovorí, že Národná rada berie na vedomie list prednostu Krajského úradu pána Longauera predsedovi Národnej rady, list primátora hlavného mesta Slovenskej republiky predsedovi Národnej rady a bod b) nesúhlasí, čiže Národná rada nesúhlasí s umiestnením orgánov a sídla Bratislavského samosprávneho kraja v budove Kongresového centra Národnej rady Slovenskej republiky na Župnom námestí 12 v Bratislave a ani s prevodom budovy Kongresového centra Národnej rady Slovenskej republiky na Župnom námestí 12 v Bratislave do vlastníctva vyššieho územného celku. Prezentujme sa a hlasujme o uvedenom uznesení, ktoré máte v tlači 1284, ako som povedal. Hlasujeme za uznesenie. (Hlasovanie.) Prítomných je 93 poslancov, za 75, proti 4, zdržalo sa 9, nehlasovalo 5. Konštatujem, že sme navrhované uznesenie schválili. (Potlesk.) Panie poslankyne, páni poslanci, ďalšie rokovanie bude viesť podpredseda Národnej rady Igor Presperín. Dokončíme rozpravu o vysokoškolskom zákone a potom budeme pokračovať v rozprave o skrátenom legislatívnom konaní, ak budeme hlasovať o tomto vysokoškolskom zákone. Chcem vás ďalej upozorniť, že dnes prerušíme schôdzu do zajtra do 14.00 hodiny. Zajtra doobeda budú zasadať poslanecké kluby, spoločne poslanci vládnej koalície, kde sa dohodne celé hlasovanie. O 14.00 hodine bude hodina otázok, o 15.00 hodine pristúpime k hlasovaniu o štátnom rozpočte na rok 2002. Dnes rokujeme do 19.00 hodiny. Čiže, nech sa páči, dokončíme rozpravu o vysokoškolskom zákone . Poprosil by som poslanecké kluby, aby poslanci boli v Národnej rade, lebo budeme hlasovať o tomto vládnom návrhu zákona a potom by sme prešli k skrátenému legislatívnemu konaniu. Nech sa páči, pán podpredseda. I. Presperín, podpredseda NR SR: Páni poslanci, ďalej v rozprave vystúpi pán poslanec Pavel Kandráč. Prosím, aby sa ujal slova. P. Kandráč, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážené panie ministerky, vážený pán minister, kolegovia, kolegyne, ako poslanec, ktorý prvý raz je činný v parlamente, som strašne prekvapený chaosom, ktorý tu je. Program, často schválený hlasovaním, sa mení častejšie ako počasie, a to aj bez hlasovania. Potom tak vyzerá aj naše rokovanie, jeho dôstojnosť, aj naša príprava k jednotlivým právnym predpisom. Žiaľbohu, toto som si musel povedať, pretože posledné tri dni, čo sa tu robí, tak to je na neuverenie. Aj keď si uvedomujem, že v tomto parlamente, keby vystúpil aj Ján Zlatoústy, nepresvedčil by väčšinu poslancov bez toho, že by nebolo požehnanie koaličnej rady, že by sa nedohodli politické strany. (Reakcia z pléna.) Prosím? To je pravda. Preto som veľmi uvažoval, aj keď profesijne mi to patrí, či vystúpiť k návrhu vysokoškolského zákona. Nakoniec rozhodla potreba, aby bola informovaná verejnosť, že ide o návrh zákona, ktorý nie je s visačkou bohvieakej kvality. Rozhodla o tom potreba, že je potrebné oboznámiť parlament so stanoviskom akademickej obce, a rozhodla potreba, že som aj ja povinný povedať svoj názor na predložený návrh ministra školstva Slovenskej republiky. Budem veľmi striktne rešpektovať kategóriu ekonomiky času, a preto aj moje vystúpenie bude veľmi stručné. Z úvodného vystúpenia pána ministra školstva sme sa jednoznačne dozvedeli o zámeroch ministerstva školstva, o tom, aké je dôležité prijať zákon o vysokých školách, čo je jeho účelom, čo je jeho cieľom a aké sú jeho úskalia. Vyrozumel som, alebo beriem a vysvetľujem si to v dvoch rovinách. V rovine dlhodobých cieľov, ktorej výrazom je koncepcia prijatá ohľadne vysokého školstva, a to je kvantitatívne a kvalitatívne zvýšenie úrovne vysokoškolského vzdelávania. Druhá rovina, to sú krátkodobejšie ciele, a to je vytvorenie organizačných, finančných a legislatívnych predpokladov na vytvorenie systému takého vysokého školstva, aké požaduje súčasný trh. A práve vyjadrením týchto krátkodobejších cieľov má byť zákon o vysokých školách. Vystupujem s vedomím, že problematika vysokého školstva je stredobodom pozornosti širokej verejnosti a že treba venovať tomuto problému zvýšenú pozornosť, pretože prioritnou úlohou našej krajiny, prioritnou úlohou programového vyhlásenia vlády v oblasti vzdelávania, školstva je príprava a výchova vysokokvalifikovaných odborníkov, ktorí by sa mali uplatniť na trhu práce. Jednu skutočnosť, by som vás prosil, keby ste si fixovali do pamäti, a to je, že v súvislosti s predkladaným návrhom zákona 1. ide o doteraz najrozsiahlejšiu základnú normu, ktorá sa dotýka vysokého školstva, 2. predstavitelia ministerstva školstva tvrdia, že táto norma rešpektuje zámery koncepcie rozvoja vysokého školstva, 3. tento návrh a po schválení zákon bude mať európske parametre, ktoré nám umožnia diferencovať vysoké školy a, samozrejme, aj diverzifikovať. Veľmi pozorne som preštudoval návrh zákona a porovnal ho s legislatívnymi pravidlami, ktoré platia pre zákony Národnej rady, tak nemôžem povedať, že je to také jednoznačné, ako tvrdí pán minister. Návrh zákona svojou štruktúrou, obsahom, podrobným opisom niektorých inštitútov nezodpovedá modernej legislatíve. A tým nadobúda charakter klasického zákona, v legislatívnom žargóne označovaný ako rakúsko-uhorský. Na ilustráciu si dovolím uviesť, že návrh zákona obsahuje viac ako 100 paragrafov. V okolitých moderných krajinách, rakúsky zákon z roku 1992 má 46 paragrafov, nemecký zákon z roku 1990 má 82 paragrafov. Náš má niečo nad 100, ako som už zdôraznil. Jeho rozsiahlosť spôsobuje veľkú neprehľadnosť a bolo by vhodnejšie, ak by táto právna norma bola rozdelená na dve časti. Na časť, ktorá hovorí o organizačno-štrukturálnej organizácii vysokých škôl, o ich postavení, a na časť, ktorá hovorí o financovaní vysokých škôl, o správe majetku vysokých škôl. Z toho predloženého návrhu je jasné, že na príprave tejto normy sa podieľali nie legislatívci, ale najvyšší akademickí predstavitelia. Toto našlo svoj odraz aj v právnej norme, aj v tomto návrhu. Je to poznačené uvedenou skutočnosťou. A dá sa povedať, že ide o ministersko-rektorský autoritatívny návrh. Myslím si, že v súčasných celospoločenských podmienkach, kde sledujeme decentralizáciu v oblasti vysokých škôl, sa zhora začína centralizácia. Zastávam názor, že v oblasti vysokoškolskej legislatívy by mal byť prístup voľnejší... (Reakcia z pléna.) ... že netreba príliš zväzovať vysoké školy. Je potrebné podporovať ich samostatnosť, čo spôsobuje ich kreativitu, a nie, aby sme zabraňovali vzniku konkurenčného prostredia. Veď len toto môže nám napomôcť k zvýšeniu kvality vysokého vzdelávania a, samozrejme, jeho efektivity. Škoda, že posledná verzia vysokoškolského zákona nebola daná na diskusiu akademickým inštitúciám. Zastávam názor, že nie je správna centralizácia, ale, naopak, účinnejšia, oveľa lepšia by bola decentralizácia. Takisto nesúhlasím s neprimeraným dozorom ministerstva školstva, aj keď chápem, že ministerstvo školstva musí participovať na kontrole, pretože ide o prostriedky štátu. Treba nájsť určitú rovnováhu medzi samosprávnymi orgánmi vysokej školy, fakulty a ministerstvom školstva. Žiaľ, tiež musím konštatovať, že zákon je postavený na princípe jednej osoby, princípe riadenia jednou osobou. Poznal som v minulosti takúto osobu, ktorá všetko vedela, a nebol by som rád, že by sme teraz vypestovali také osoby a v takom počte, ako je vysokých škôl. V prvom čítaní sa nebudem zaoberať konkrétnymi ustanoveniami. V druhom čítaní využijem také právo. Lepšie by bolo, ak by do ďalšieho čítania tento návrh neprešiel. Na čo by sme sa mali v súvislosti s reformou vysokého školstva sústrediť? Predovšetkým by sme sa mali sústrediť na účasť na vysokoškolskom vzdelávaní a jeho dostupnosti, ďalej by sme sa mali sústrediť na vzťah vysokých škôl a hospodárskeho života. Ďalej na celoživotné vzdelávanie, otvorené dištančné vzdelávanie a na, samozrejme, európsku dimenziu vo vysokom školstve. Takisto by sme sa mali sústrediť na počet vysokoškolákov a mali by sme sa sústrediť predovšetkým na kvalitu vysokoškolského vzdelávania. Často sa porovnáva návrh zákona a zdôvodňuje sa zákonnými úpravami vyspelých demokratických krajín. Vážení, ale uvedomme si, že takéto porovnanie nie je možné. Pretože systém vysokého školstva v týchto spomínaných demokraticky vyspelých krajinách je iný ako u nás. Tam sa delí na súkromné a štátne školstvo, ale u nás je len školstvo štátne. Takže toto je problém, ktorý my musíme v rámci reformy vyriešiť a potom to bude mať odraz aj na bezplatnosť, resp. odplatnosť štúdia a aj na ušetrenie finančných prostriedkov. Veľmi ma trápi, že stále debatujeme o spoplatnení štúdia. Veď si uvedomme, že u nás je štúdium spoplatnené. Občan si ho zaplatil vo svojich daniach. Prečo ešte raz od neho chceme pýtať peniaze? Iná vec sú administratívne poplatky. Zastávam názor, že keby ministerstvo školstva venovalo väčšiu pozornosť rozvoju súkromného vysokého školstva, že by sme dosiahli oveľa väčšie pokroky v reforme vysokého školstva ako teraz. Som zástancom toho, že treba vytvoriť aj platené formy štúdia. Treba umožniť tým, čo na to majú a chcú študovať, nech študujú, pretože v dnešnej podobe nie je možné zabezpečiť záujem o štúdium pre všetky kategórie, pre všetkých mladých ľudí, a nielen mladých ľudí. Ak vytvoríme systém, ktorý je realizovaný aj v iných demokratických krajinách, je jasné, že potom môže nastúpiť to porovnanie medzi vysokými školami našimi a vysokými školami týchto vyspelých krajín. Takto len veľmi ťažko zabezpečíme kvalitu, zvýšenie počtu študentov a požiadavku, aby sme umožnili čo najširšiemu občianstvu prístup k vysokému školstvu. Dovolím si niekoľko poznámok ku kreditnému systému. Iste, je to jeden z veľmi pozitívnych krokov, ktoré sa v návrhu ukazujú. Žiaľ, ale zavádzanie kreditného systému by nemalo byť osobnou prestížou niektorých akademických funkcionárov... (Hlasy zo sály.) Toto je pravda, súhlasím. Mrzí ma, že bez nejakých modifikácií prijímame kreditné systémy, aj keď viem, že chceme sa dostať do zjednotenej Európy. Ten, ktorý je momentálne zakotvený v zákone o vysokých školách, nám nevyhovuje. Znižuje kvalitu vzdelávania, o čom ma utvrdzuje aj stupnica hodnotenia, ktorá je v súvislosti s kreditným systémom uvádzaná v zákone. Ďalej by som si dovolil poukázať v súvislosti s návrhom zákona na rozvoj fakúlt. Tento návrh zákona nebude podporovať rozvoj fakúlt. Naopak, bojím sa, že bude deštruovať fakulty, že bude deštruovať aj katedry, pretože rozvoj fakúlt bude nerovnomerný a bude nemotivačný. A boh varuj toho dekana, ktorý nebude mať súhlasný názor s rektorom, ako sa to odrazí vo vzťahu k nemu samotnému, vo vzťahu k fakulte. V súvislosti s prestavbou alebo reformou vysokého školstva som nepočul od predstaviteľov ministerstva školstva, aby uvažovali aj v rovine skrátenia štúdia niektorých odborov. Veď my dnes vieme ľahko zmapovať, koľko odborov by sa mohlo realizovať kratším štúdiom, ako je teraz. Ušetrili by sa aj finančné prostriedky. Či je to možné? Je to možné, treba vytvoriť aj systém gymnaziálneho štúdia taký, ktorý je jasnou prípravou na štúdium na vysokých školách, a nie predmety, ktoré sú predmetmi stredoškolského štúdia, sa znovu opakujú len v inej podobe. Veľkým úskalím predkladaného návrhu je právna subjektivita fakúlt. Ja si myslím, že zákon ju nerieši na náležitej úrovni a je krokom späť, ak ju chceme zrušiť. Dám vám otázku: Kto najlepšie pozná pomery na jednotlivej fakulte? Rektor? Dekan? Kto vie najlepšie, kde má umiestniť finančné prostriedky? Aké sú pracovnoprávne vzťahy? Aké kádre potrebuje? Jednoznačne dekan. A už som vo faktickej poznámke poukázal na problém akreditácie. Kto bude akreditovaný? Vysoká škola alebo fakulta? Čo bude ten dekan? Pomocníkom rektora? Kto bude pripravovať materiály na akreditáciu? Je to veľmi zložitý proces – akreditácia fakulty. Som strašne prekvapený tiež argumentáciou oháňajúcou sa Spojenými štátmi, Veľkou Britániou, Nemeckom. Vážení, nie je pravda, že tam nie je právna subjektivita fakúlt! Je! Poviem príklady: Harvard Business Schooll, Harvard Law Schooll, Cornell University – Hotel Administration, to sú všetko fakulty s právnou subjektivitou, renomované fakulty, vo svete veľmi zvučné! A my tu tvrdíme, že nie?! To nie je pravda! Povedzme „a“, ale aj „b“! Iste, sú tam aj fakulty, ktoré nemajú právnu subjektivitu, ale sú to fakulty malé, menšieho významu, majú najlepšie meno a sú to fakulty v takých oblastiach, kde možno sú dva alebo tri odbory štúdia. Preto ja by som na záver vás chcel veľmi pekne poprosiť, páni poslanci, zvažujme, za čo zdvihneme ruky. Je tu veľmi veľa legislatívnych nedostatkov. Napríklad, čo je to za výraz „informačný balíček vysokej školy“? V návrhu sa objavuje. Je to zaužívaný legislatívny výraz? Veď sa treba pozrieť do legislatívnych pravidiel. Pozrite sa na štruktúru orgánov, ktoré sa idú konštituovať. Aký orgán bude Slovenská konferencia rektorov? Urobme aj Slovenskú konferenciu dekanov, kvestorov, tajomníkov fakúlt. Myslím si jedno, že pán minister by mal tento zákon stiahnuť, nemali by sme ho odporučiť do druhého čítania, pretože čestne vyhlasujem, žiadnymi pozmeňujúcimi návrhmi sa nedá zmeniť filozofia zákona, ktorá sa tu, v tomto návrhu, chce realizovať. To hovorím aj ako učiteľ, ale aj ako občan, ako človek, ktorý chce len dobre pre túto oblasť školstva. Vzíde z toho taký guľáš, že potom budeme mať problém to nejakým spôsobom dať do slušného poriadku. Preto by som veľmi apeloval na snemovňu, na všetkých poslancov, na pána ministra, dajme ešte tomu čas. Je v návrhu i dobrého, o čo sa dá oprieť, ale v tej podobe nemôžem zdvihnúť ruku za to, že by som odporučil tento návrh zákona do druhého čítania, a nieto, že by on bol účinný a platný. Ďakujem. (Potlesk.) M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. S faktickou poznámkou chcú vystúpiť piati poslanci. Uzatváram možnosť podania ďalších prihlášok. Ako prvý má slovo pán poslanec Drobný.