Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2013-02-07):
Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, vážení kolegovia, na úvod chcem, ja som to tu včera avizoval, na úvod chcem poďakovať aj tým kolegom poslancom, ktorí prišli, lebo je to takým sprostredkovaným vyjadrením úcty k ľuďom, ktorí rok dozadu niekde stáli a mrzli. Vtedy bola fakt strašná zima. A to, že nás to zaujíma, je aj výrazom tej úcty k tým ľuďom. Čiže bál som sa toho, že dneska sa bude prednášať správa Gorila a bude nás tu tak, ako nás tu zvykne byť, päť. Takže tak, jak som sa minule rozčúlil, v piatok, tak teraz, naopak, chcem vyjadriť poďakovanie, že aspoň v tomto sa chápeme, že by to bolo neúctivé k tým ľuďom, ktorí tam naozaj dlho a veľa mrzli a chceli vedieť, čo sa deje. A my sme im povinní na tie otázky hľadať odpovede. Nie ich zodpovedať, zodpovie ich orgán na to určený, ale my máme vytvárať určité, atmosféru na to, aby tá tendencia pokračovala. A to je aj to, že vlastne dneska je tu druhýkrát správa o Gorile v parlamente, a neviem, dúfam, bol by som rád, možno viacerí, keď prejde uznesenie, aby to bolo aj tretíkrát. Nie je to samoúčelné, nie je to zbytočné. Robí to presne to, čo je potrebné, to znamená, nenecháva sadať prach, lebo to je systém práce v tejto krajine dlhodobo. Nechať sadnúť prach, nechať schladiť emócie, nechať zabudnúť. To je starý osvedčený princíp, ktorý po stáročia funguje, a my týmto, že to refrešujeme v určitých obdobiach, toto určitým spôsobom znemožňujeme. A preto chcem oceniť, možno paradoxne, lebo či sa tu kolegovia z opozície na mňa hnevajú, väčšinu majú títo ľudia a cez, skrz ich hlasovanie prechádza to, že tá Gorila tu je. Tak dovoľte, aby som to ocenil, lebo poviem to možno prekvapivo, nie som si celkom istý, keby táto opozícia mala väčšinu, či by tieto uznesenia prechádzali. A možno by sme sa dočkali skvostných zdôvodnení prečo nie. Tú poznámku som si neodpustil. Má to význam a treba robiť veci, ktoré majú význam, to znamená, má význam rozprávať o kauze Gorila v parlamente, má význam sa dožadovať. Tá prvá správa, ktorá tu odznela, bola formálna. Ja som na výbore hovoril, že túto druhú písal niekto iný. Možno keby si niekto dal nejaký, nejaký rozbor toho, možno by to aj fakt sa potvrdilo, ale to nič na veci nemení. Táto druhá je ďaleko lepšia. Je ďaleko lepšia, je faktickejšia, je silnejšia. To znamená, možno bol niekto povzbudený, možno bol niekto pripravený s väčšou, a nieže odvahou, ale s tým, ako má pracovať, tie informácie podať. Naozaj táto druhá správa bola ďaleko lepšia. Preto má význam požadovať tretiu správu v prípade, ak by sa náhodou medzitým šetrenie neukončilo. Čiže ak by sme sa v tomto parlamente rozhodli robiť veci, ktoré majú význam, tak toto určite význam má. Lebo ja nechcem, žeby sme si urobili ďalšiu traumu. My máme traumu zo šesťdesiateho ôsmeho tu. Ja som s tým naozaj nič nemal, so šesťdesiatym ôsmym, ale sú ľudia, ktorí trošku zažalovali, trošku niečo podpísali, potom zmenili, viete, a s tou stigmou sa ťažko žije. Nevieme sa s ňou vysporiadať, bojíme sa toho ako vlastného tieňa. Preto sme si nevedeli ani jednu mizernú ulicu pomenovať po šesťdesiatom ôsmom. Osemdesiaty deviaty, mám pocit, že nás ide tiež traumatizovať tak, že sa ho bojíme už. Už sa to preklápa, hej. Tiež sme si nevedeli k niektorým veciam povedať jasno. Nevedeli sme niektorým ľuďom povedať: vážený kolega, doteraz si si žil svoj svet, doteraz si tu mal nebo, prepáč, teraz idú demokrati a slušní ľudia. My sme týchto ľudí, ktorí vydierali, mučili aj zabíjali, niektorých z nich sme plynule nechali prejsť aj s metódami. Aj sa nám to vrátilo, sa nám to vrátilo. Čiže tu je ďalšia, ďalšia trauma, ktorá nás bude prenasledovať, osemdesiaty deviaty. Aj. A čo je výsledok, čo je dôkazom toho, ani jednu mizernú ulicu sme si nevedeli nazvať po osemdesiatom deviatom. Nevedeli. (Hlas z pléna: Po šesťdesiatom ôsmom.) Ani po šesťdesiatom ôsmom. To je v iných krajinách jasné, že majú. Viete, že nikoho to netrkne, že niečo nie je v poriadku? Je to presne to, čo nás prenasleduje, že nie sme schopní sa vysporiadať s tým, čo je dôležité pre spoločnosť. Pomaly ten počet ľudí pred rokom, nechýbalo veľa, teda chýbalo, ale nie až tak veľa, hej, ako v tých pohnutých časoch. To znamená, tá emócia bola strašne silná, strašne silná a strašne veľká. A to chcem povedať, nevyrobme si ďalšiu traumu, nevyrobme si ďalší bolestínsky prvok, ktorý necháme zapadnúť prachom a budeme sa k nemu tak zľahka vracať, no vtedy. Lebo to sú obrovské sociologické škody, ktoré my napáchame na vedomí tejto spoločnosti. Nevyšetrením posilníme to, čo tu v tých ľuďoch naozaj je, tá beznádej, tá rezignácia, že tu nič nemá význam, tu nič nemá význam. Nemá význam byť najlepší. Načo?! Úplne zbytočné. Tí, čo chcú byť najlepší, idú preč. Tu má význam len mať páru čísel. Ten systém fungoval, fungoval dokonale. Ale utopil sa sám do seba. Každá rozumná krajina by sa s ním vysporiadala. Vážení, keby takýto spis v Maďarsku! Gyurcsány povedal niekde v uzavretom fóre, že klamali. Čo sa dialo, preboha?! Viete, my sme bolestínski, bolestínski, takí porobnícki, to máme, to si treba priznať. Ale nevadí, dá sa s tým žiť, dá sa to zmeniť. Ale to ešte neznamená, že, že sa k tomu nepostavíme čelom, že to necháme dohniť a vyhniť. Spis Gorila v iných krajinách by znamenal revolúciu. U nás budem rád, keď bude znamenať to, že sa s tým vysporiadame, a nebude znamenať ďalšiu traumu. To znamená, niekto zaplatí. Konečne zaplatí! Robíš chybu, plať! Nerobíš chyby, nech sa páči. Ale keď urobíš, plať! To je veľmi dôležité. Pri iných príležitostiach to, aj som to hovoril a budem to opakovať, v tomto prípade je to absolútne. Chcem povedať jednu vec, ktorá nezaznela, aby som teda priniesol do tohto, nezaznela pri tejto príležitosti, ale ja som to avizoval tam, kde sa to avizovať má. Samotný spis Gorila, že okrem toho, že je nejakým sociologickým fenoménom na vedomie spoločnosti o spravodlivosti, o pocite demokracie, všetko v poriadku, pán kolega Frešo, to je mimoriadne dôležité, tieto aspekty sú dôležité, ľudí čoraz menej zaujíma, lebo už tu neveria nikomu, ničomu. A to musíme zmeniť. Ale chcem upozorniť aj na ďalší faktor. Pokiaľ existuje v krajine spis, ktorý by v iných krajinách samozrejme zamietol úplne od podlahy, spis, cez ktorý môžete vydierať polku politického spektra v danej krajine, tak to vzbudí, to je úplne logické, to nikto nemusí nejak moc študovať, enormný záujem niekoho sa k niečomu dostať. A nebuďme naivní, keď niekde existuje nahrávka, a existovala a bola realizovaná tá nahrávka, ľudia, ktorí sú schopní nažalovať na vlastnú matku, tak ich pohrobkovia, myslíte, že sa budú rozpakovať ponúknuť niekde túto informáciu? Tak jak sme sa pred osemdesiatym deviatym báli Moskvy, koho teraz kto drží za čo? Iránci? Izraelci? Číňania? Rusi? Ja neviem kto. Toto niekto analyzuje? Tam, kde sa to malo analyzovať, sa toto neanalyzuje. A na to chcem upozorniť, na vážne bezpečnostné riziko, ktoré tu hrozí tejto krajine, pokiaľ sa tento spis, nie spis, ale táto nahrávka, ktorá existuje, dostane k ľuďom, ktorí s ňou budú pracovať. A s touto nahrávkou sa bude pracovať. A aby sme sa neutápali v beznádeji, že čo sa dá robiť. No jediné riešenie existuje: vyšetriť to. Vtedy urobíte túto nahrávku bezcennou. Vyšetrením tej kauzy, zaplatením, obetou niekoho, učiníte nahrávku bezcennou. To je ďalší aspekt, ktorý by mal niekoho zaujímať, pokiaľ nám záleží na tejto krajine, urobiť zvukové nahrávky z Gorily bezcennou, vyšetrením a potrestaním tých ľudí, ktorí za to môžu. Chcem upozorniť na jednu vec, ono ten systém, ja sa nebudem nikomu pliesť do práce, ale systém reťaze funguje. To znamená, najslabší článok, keď povolí, tak sa vám to celé rozpadne. Trošku sa vrátim, nebudem moc faktografický, k jednej udalosti, kde dochádzalo k odvolaniu jednej pani. A mňa, som to sledoval v televízii, zarazila ma tá enormná snaha dodať potvrdenie toho, že sa formálne síce niečo mení, ale všetko platí, čo sa povedalo. Aby sa náhodou nestalo, že sa niekto cukne. A to je to, tam stačil jeden jediný, jeden hrdinský policajt, ktorý by predviedol pani Bubeníkovú na výsluch v určitý moment, v danom, čaro okamžiku, po určitej chvíli, keby nezaznela táto výzva, že všetko platí, tak dve zapisovateľky by nestačili písať. Ja sa nikomu nechcem pliesť do remesla, ale celý spis, verím, že, a to teda poviem, aby sme sa aj k tomu dostali, lebo všetko niečo stojí, aj vyšetrovanie niečo stojí, aby sme sa teda, bolo skonštatované, že všetko funguje, materiálno-technické zabezpečenie, a nechcem povedať, že to je dôvod, ale už keby sme boli úplne bezradní, tak aj to je dôvod, tak aj to je dôvod neprísť sem a s kamennou tvárou oznámiť ľudu a národu a občanom a neviem, každý nech si dosadí to svoje, že nič. Aj to je dôvod. Čiže z toho operačno-taktického hľadiska, nech pracujú, len nech to zase nepracujú až tak dlho. A nech máme výsledky. A to chcem, s tým skončím, neviem, kto to sleduje a kto nie. My sme v tejto krajine chytili Wänkeho, lebo prestal brať kompóty, chcel peniaze. Ale chytili ho preto, lebo tí, čo brali peniaze, im vadilo, že Wänke chce už peniaze, že mu nestačia kompóty. Viete, čiže to je, to je tá absurdita. V iných krajinách okolo nás, môžme menovať Čechy, Rakúsko, nedávny prípad, Rumunsko, Poľsko, všade navôkol išli vysoko. Chcete mi povedať, že my máme iba Wänkeho? Všade navôkol išli strašne vysoko. Tá ruka spravodlivosti dosiahla strašne vysoko. U nás iba Wänkeho! Chcete mi povedať, že u nás to nie je? My máme jasný príklad, že to tak je, a to je ten spis Gorila. Ako povedať niečo tak, aby človek nepokazil a nepovedal viac, ako má? Je kľúčové pre túto krajinu nevyrobiť si ďalšiu traumu, je kľúčové nepripraviť slovenskú verejnosť na to, že Gorila ako taká sa nevyšetrí. Ďakujem.