P. Hrušovský, predseda NR SR: (2004-06-17):
Otváram rozpravu. Chcem vás informovať, že som dostal písomne do rozpravy jednu prihlášku pána poslanca Abelovského. Nech sa páči, pán poslanec, máte slovo. M. Abelovský, poslanec: Vážený pán predseda, pán minister, kolegyne, kolegovia, som veľmi rád, tak ako aj pri Trestnom zákone, že sa budem podieľať alebo že sa podieľam, bolo mi umožnené podieľať sa na jeho tvorbe a na jeho dotvorení do takej podoby, aby skutočne zodpovedal tomu, čo je uvedené v čl. 1 našej ústavy, že Slovensko je zvrchovaný, nezávislý a právny štát. Preto považujem rekodifikáciu Trestného poriadku dokonca za dôležitejšiu ako rekodifikáciu Trestného zákona, pretože táto zásadným spôsobom a na dlhý čas upraví veľkú časť riadenia našej spoločnosti voči tým, ktorí prišli do rozporu so zákonom. Aj v úvodnom slove pána ministra odznelo niekoľko, by som povedal, takých dôležitých bodov z Trestného poriadku, ktoré zásadným spôsobom menia postup orgánov činných v trestnom konaní, a viacej tých, ktoré spomenul, vítam a môžem povedať, že ako právnik zaoberajúci sa trestným právom 33 rokov o niektorých z nich sme skutočne mohli kedysi len snívať. Veľká časť pozitívnych právnych inštitútov sa do Trestného poriadku dostala, samozrejme, po roku 1989 a môžem povedať, že bol som rád, že tiež som mohol byť pri tom, keď na náš návrh boli zavedené do Trestného poriadku také inštitúty ako kaucia, sľub obžalovaného alebo obvineného a podobne. Samozrejme, odborná diskusia o takomto veľmi vážnom návrhu zákona by asi bola jednotvárna, keby sme hovorili len o pozitívach tejto právnej úpravy a ja, samozrejme, chcem, pretože som na to zvyknutý, hovoriť skôr o tých negatívach a chcem predostrieť, že rokovanie o tých inštitútoch, proti ktorým budem hovoriť a proti ktorým mám výhrady, sú také závažné, že pokiaľ by neboli určitým spôsobom dotvorené podľa našich predstáv, osobne aj klub nezávislých poslancov by nemohol potom za tento návrh zákona zahlasovať ako za celok. Nebudem sa vyjadrovať k všetkému, moje vystúpenie by bolo veľmi dlhé a ja vítam to, že sa budeme môcť stretnúť s predkladateľom na neformálnom stretnutí, ktoré sa už aj malo k Trestnému zákonu uskutočniť, bohužiaľ, neuskutočnilo sa, dúfam, že k Trestnému poriadku sa uskutoční a že v takej užšej odbornej diskusii prídeme k nejakým záverom a vysvetlíme si stanoviská, prípadne bez ohľadu na to, že už tento zákon prejde prvým čítaním. Určite by sme mali veľké problémy, pokiaľ by sme mali podporiť zavedený inštitút verejného obhajcu, s ktorým počíta Trestný poriadok novelizovaný, a to v podstate stručne z dvoch dôvodov. Prvý je, že osobitný predpis upravujúci postavenie verejného obhajcu ešte neexistuje, aspoň teda nebol predložený spolu s návrhom Trestného poriadku, hoci mal byť podľa môjho názoru podľa § 68 ods. 4 rokovacieho poriadku predložený. Bol by to, samozrejme, aj dôvod na vrátenie tohto zákona na dopracovanie. Ale myslím si, že aj lehota, ktorá sa dáva predkladateľovi, keď ten zákon bude prerokovaný v druhom čítaní, minimálne možnosť, aby takýto právny predpis predložil, teda jeho návrh predložil, aby predstava o tom, ako má vyzerať činnosť verejného obhajcu, bola komplexná. Totiž napriek absencii tejto zákonnej úpravy je zrejmé, že verejný obhajca bude zamestnanec štátu od 31. decembra 2008, bude môcť byť ustanovený za obhajcu iba verejný obhajca. To znamená, že dovtedy bude zrejme podľa návrhu predkladateľa možné, aby fungoval tento právny stav, aký je dnes, a od 1. januára 2009, čo je relatívne dosť dlhý čas, ale predsa len existencia tohto zákonného predpisu mi chýba. Však moja zásadná výhrada voči existencii tohto právneho inštitútu verejného obhajcu ako štátneho zamestnanca je tá, že tento nebude môcť plniť základnú požiadavku kladenú na každého advokáta, a to na jeho nezávislosť. Ak má advokát presadzovať a chrániť individuálne práva, musí mať pri výkone svojho povolania maximálnu možnú mieru nezávislosti tak, aby sa záujmy jeho klienta nedostali do konfliktu so záujmami tých osôb, od ktorých je advokát závislý, v tomto prípade od štátu. Verejný obhajca ako zamestnanec štátu, od ktorého je existenčne závislý nielen cez svoj plat, ale aj cez svoju ďalšiu existenciu, kanceláriu a všetky ostatné náležitosti, bude v reálnom konflikte so záujmom štátu preukazovať vinu jeho klienta. Demokratické štáty preto riešia tento problém z ekonomického hľadiska tak, že advokáciu je možné vykonávať len ako samostatné a nezávislé povolanie. Návrh zákona ďalej predpokladá, že podstatná časť trestnej veci sa bude vykonávať mimo hlavného pojednávania. To je pozitívny rys, pretože naše trestné súdnictvo je zavalené práve a prejednávanie pred súdom je najzložitejšou, aj keď najhlavnejšou, najzložitejšou časťou trestného konania. Ale podstatne širšie uplatnenie by malo nájsť aj vybavovanie vecí, najmä podmienečným zastavením, tak ako sa to deje dnes, zmierom, a to aj možnosť uplatniť takéto inštitúty v prípravnom konaní. Ak návrh deklaruje ako zásadnú zásadu trestného konania zásadu legality, súčasne nemôže zakotviť protichodnú zásadu oportunity. Zavedenie zásady oportunity podľa nášho názoru porušuje rovnosť páchateľov trestných činov zaručené ústavou – a to čl. 12 ods. 1 veta prvá, citujem: „Ľudia sú slobodní a rovní v dôstojnosti i v právach.“ – a neumožňuje prejednávanie vecí za rovnakých okolností. Rovnako je pre mňa neprípustná z navrhovaného zákona dĺžka trvania väzby, ktorá je stanovená v tých najzávažnejších prípadoch na 4 roky. Je síce o rok kratšia, ako teraz upravuje existujúca právna úprava, ale aj tak je neprimerane dlhá. Obmedziť ľudskú slobodu u občana, na ktorého sa podľa ústavy hľadí ako na nevinného, na 4 roky, je podľa mňa neprípustné z hľadiska existencie demokratického štátu. Ak si porovnáme okolité štáty, demokratické štáty, táto lehota je podstatne kratšia, o polovicu kratšia. Myslím si, že je v záujme všetkých, ktorí sa zúčastňujú trestného procesu, aby človek, ktorý bol obvinený a vzatý do väzby, jeho vec sa právoplatne skončila v lehote, v najdlhšej lehote 24 mesiacov. To sa stalo v Maďarsku, to sa stalo v Čechách, kde dokonca po zavedení rekodifikácie alebo rozsiahlej novely veľká časť obvinených bola z tohto dôvodu prepustená z väzby na slobodu. Ďalším takým bodom rekodifikácie Trestného poriadku je inštitút agenta provokatéra. Tak ako je uvedený v príslušných ustanoveniach, je pre nás neprijateľný a podľa nášho názoru sčasti jeho aplikovanie v novom Trestnom poriadku by bolo do určitej miery možné považovať aj za protiústavné. K tomuto disponujem veľmi odborným právnym rozborom, ktorý vyplynul z vedeckej konferencie na tému už predloženého rekodifikovaného Trestného poriadku, a jeho akýsi hlavný záver je, že nemôže preberať automaticky. Aby som to veľmi zostručnil, pretože nechcem celé to pojednanie čítať. Nie je problém, aby som ho predkladateľovi celé predložil a aby prípadne zvážil potom tú formuláciu, ktorá je v rekodifikácii uvedená. A možno je to téma aj na tú našu predpokladanú diskusiu, pretože toto znenie, ktoré je prevzaté z amerického práva podľa mňa aj podľa názoru vedeckej obce, ktorú nezahrňujú len advokáti, sudcovia, prokurátori, ale dokonca aj policajti, by bola do určitej miery protiústavná. Totiž uvedomme si, kolegyne a kolegovia, že aj – dovolím si odcitovať len jeden taký závažný argument tejto správy, je to ustanovenie § 14 ods. 1 písm. c) zákona č. 119/1991 Zb. o súdnej rehabilitácii. Viete, že tu v roku 1991 boli desaťtisíce ľudí, museli byť rehabilitovaní práve z dôvodu, že voči nim bývalá komunistická moc uplatňovala nezákonné spôsoby, alebo niektoré neboli zapísané v zákonoch, ale ktoré sa považovali v demokratickom štáte z hľadiska demokratického štátu za nedemokratické, pretože podľa citovaného ustanovenia súd zruší preskúmané rozhodnutia, ak zistí, že je chybné, najmä preto, že skutok bol vyprovokovaný, organizovaný alebo riadený bezpečnostnými orgánmi. Samozrejme, že ide o úpravu reagujúcu na prax našich bezpečnostných orgánov v 50. rokoch minulého storočia. To však neznamená, že by nemohla byť aplikovaná na obdobný prípad, pokiaľ sa vyskytne v súčasných pomeroch ústavne deklarovaného demokratického právneho štátu. Pokiaľ aj dnes časť masovokomunikačných prostriedkov v posledných mesiacoch priniesla informácie o úspechoch slovenskej polície pri odhaľovaní korupcie, pričom sa prezentovalo využitie inštitútu agenta provokatéra, išlo zatiaľ vždy o využitie agenta v zmysle pôvodnej koncepcie agenta provokatéra, ktorý je teraz v platnej úprave. Koncepcia agenta provokatéra je však implantovaná do nášho právneho poriadku z amerického právneho systému. Vyvolá skutočne vážne otázky o jej ústavnosti v zhode s tradičnými zásadami kontinentálneho princípu spravodlivosti trestného procesu. Podľa môjho názoru by agent v trestnom konaní mohol maximálne provokovať pri získaní dôkazov už o páchanej trestnej činnosti, nemal by však provokovať spáchanie samotného trestného činu. Samozrejme, tento záver je podopretý komparatívnym porovnaním právnej praxe v štátoch Európskej únie aj v americkej právnej úprave, teda vo federálnom práve i v trestnom práve jednotlivých štátov. Ďalšou našou výhradou pri rekodifikácii Trestného poriadku je možnosť zadržania svedka. Tento inštitút, by som povedal, na prvý pohľad je veľmi objavný a aj ľahko aplikovateľný, ale nemyslím si, že z hľadiska existencie demokratického štátu a platnosti našej ústavy je možné a bolo by celkom v súlade s ústavou zadržať svedka, teda toho, ktorý má slúžiť trestnému konaniu, bez ohľadu na to, že u nás je v zákone zakotvená povinnosť svedčiť. To len vyvolá podľa mňa zavedenie takéhoto inštitútu všeobecný trend k tomu, aby ľudia nedosvedčili to, čo skutočne videli a zažili ako svedkovia trestných činov a nepodali vyčerpávajúce svedectvo o trestnom čine. Teda budeme svedkami po zavedení tohto inštitútu skôr toho, pokiaľ hrozba takéhoto postupu bude zakotvená v novele Trestného poriadku, že ľudia si nebudú chcieť splniť povinnosť, ktorá im vyplýva zo zákona, a to povinnosť sa dostaviť a vypovedať o tom, čo zažili, videli, a podať o tom zodpovedajúce svedectvo. Takže to sú také najmarkantnejšie veci, proti ktorým máme výhrady. A boli by sme radi, pokiaľ by sa v tom druhom čítaní sformulovali takým spôsobom, aby boli prijateľné, aby sme mohli s plným vedomím potom zahlasovať za Trestný poriadok ako za celok. Ďakujem pekne. (Potlesk.)