M. Hort, poslanec: (2002-12-10):
Predkladateľ Ministerstvo financií Slovenskej republiky - a týmto by som veľmi rád ocenil ich prácu - vo veľmi krátkom čase dokázal premietnuť dôsledky navrhovaných zmien do výšky príjmov a výdavkov budúcoročného štátneho rozpočtu. Za poslanecký klub Slovenskej demokratickej a kresťanskej únie vyjadrujem jednoznačnú podporu predloženému vládnemu návrhu zákona o štátnom rozpočte na rok 2003 vrátane pozmeňujúcich návrhov, ktoré si v spoločnej správe osvojil gestorský výbor. Tento náš postoj vychádza z toho, že štátny rozpočet je základným nástrojom, prostredníctvom ktorého vláda zasahuje do ekonomiky s ambíciou naplnenia vytýčených ekonomických cieľov. Cieľov, ktoré sú presne kvantifikované a za ktoré nesie vláda plnú zodpovednosť. Preto k zostaveniu štátneho rozpočtu vláda musí pristupovať a pristupuje nanajvýš zodpovedne, inak by išla proti sebe. Ďalej, návrh ministerstva financií je reálnym návrhom zohľadňujúci aktuálny stav slovenského hospodárstva. Schopnosť a vôľu prispieť na príjmovej strane a potrebu únosne okresať plnenie požiadaviek na výdavkovej strane. Štátny rozpočet je už zostavený podľa metodiky ESA 95, ktorú si vyžaduje prístupový proces. Je korektnejšia a transparentnejšia. Dochádza k očisteniu od určitých položiek na strane príjmov i výdavkov a k postupnému približovaniu kalkulácií a interpretácie deficitu štátneho rozpočtu medzi vládou a nezávislými analytikmi. Deficit verejných financií podľa metodiky ESA 95 sa bude pohybovať na úrovni 5 % HDP. Len pre ilustráciu, v roku 2002 pravdepodobne prekročí 7 %, je zjavná teda jednoznačná tendencia k naplneniu maastrichtského kritéria, ktoré hovorí o 3 percentách HDP do roku 2006. Uvedených 5 % môžeme považovať za vážny záväzok, ktorý bude predpokladať, ale aj tlačiť na tvrdé reformy v sociálnej oblasti, v zdravotníctve, v školstve, v doprave, vo verejnej správe, čoho si je vláda plne vedomá a v tomto smere aj koná. Podľa Medzinárodného menového fondu je rozpočet na rok 2003 prvou etapou strednodobej stratégie, reštrukturalizácie a konsolidácie verejných financií. Schodok verejných financií na rok 2003 na úrovni 5 % HDP považuje aj správa Medzinárodného menového fondu za primeraný. Ako určité riziko upozorňuje na nadhodnotenie príjmov v položke dane z príjmu právnických osôb o 5 mld. Sk. Tu však treba povedať, že na druhej strane toto určite prinesie tlak na zlepšenie finančnej disciplíny, na rast efektívnosti daňovej a colnej správy. Čiže ak mám definovať hlavné charakteristiky predloženého návrhu štátneho rozpočtu na rok 2003, tak treba konštatovať, že štátny rozpočet na rok 2003 je pravdivý a zároveň náročný. Pohľad na zostavovanie rozpočtu takouto optikou je však nevyhnutný pre naplnenie jedného zo základných cieľov, ktoré si súčasná vláda stanovila. Tým je vstup do Európskej únie a neskôr aj do Európskej menovej únie, sprevádzaný zlepšovaním životnej úrovne obyvateľov Slovenskej republiky. Predpokladaný rozpočet nie je ideálny. Bezpochyby však smeruje nielen k formálnemu, ale aj k reálnemu naplneniu tohto cieľa. Rozpočet na rok 2003 vychádza zo základných makroekonomických predpokladov, ktoré sa zhodujú s odhadmi viacerých renomovaných medzinárodných a domácich inštitúcií. Podobné ukazovatele hospodárskeho vývoja Slovenskej republiky, aké sú zapracované do makroekonomického rámca budúcoročného štátneho rozpočtu, prezentovali vo svojich správach aj Medzinárodný menový fond, Európska únia alebo Národná banka Slovenska. Správnosť predpokladov ministerstva financií potvrdili aj viacerí nezávislí ekonómovia. Na základe odhadov ministerstva financií by mala dosiahnuť úroveň tvorby HDP v roku 2003 1155,4 mld. Sk. Priemerná ročná inflácia by mala v roku 2003 dosiahnuť úroveň 8,8 %, čo však vyplýva predovšetkým z realizovaných cenových úprav, predovšetkým deregulácia cien energií. Miera evidovanej nezamestnanosti by nemala presiahnuť 18 %. Ak som na úvod hovoril, že ide o rozpočet pravdivý a zároveň aj náročný, tak pravdivosť budúcoročného štátneho rozpočtu vyplýva z faktu, že jeho príjmy aj výdavky sú odhadnuté reálne. Príjmová stránka rozpočtu je založená na štandardných príjmoch, predovšetkým na príjmoch z výberu daní. V budúcoročnom rozpočte nie sú zahrnuté rizikové príjmové položky, ktorých naplnenie by si vyžiadalo prijatie ďalších opatrení, alebo majú jednorazový charakter. Takými sú napríklad príjmy z deblokácií, príjmy plynúce do rozpočtu zo Slovenskej konsolidačnej, akciovej spoločnosti, alebo výnosy z predaja hotela Fórum, výnosy z predaja telekomunikačných licencií či privatizačné príjmy. Všetky tieto položky v minulých rokoch nadhodnocovali úroveň príjmov štátneho rozpočtu a v konečnom dôsledku vyúsťovali do vyššieho deficitu. Hoci tento rok sa s podobným druhom príjmov v štátnom rozpočte neuvažuje, v prípade ich realizácie sa počíta s ich využitím, a to podčiarkujem, výhradne na zníženie verejného dlhu. Na strane výdavkov štátneho rozpočtu by sa nemala opakovať situácia z minulosti, keď napríklad výdavky štátu na sociálne dávky o niekoľko miliárd prekročili rozpočtovanú hodnotu. Takéto rozpočtovanie znamenalo zvyšovanie schodku verejných financií a skresľovalo pravdivý obraz o výdavkoch štátu na sociálnu oblasť. V štátnom rozpočte na rok 2003 sú všetky výdavky zohľadnené v ich plnej výške, čím by malo byť zaručené udržanie schodku verejných financií v roku 2003 na pôvodne rozpočtovanej úrovni. Štátny rozpočet rovnako zakladá predpoklady pre zastavenie tvorby nových dlhov v okruhu verejných financií. Najlepšie možno túto ambíciu ilustrovať na postoji vlády k obom spoločnostiam pôsobiacim v železničnej doprave, a to Železnice Slovenskej republiky a Železničná spoločnosť. Zo štátneho rozpočtu im prináleží v roku 2003 podstatne viac prostriedkov ako v minulosti, tieto financie sú však vyvážené podmienkou netvoriť nový dlh. V budúcom roku už nemôžu tieto spoločnosti počítať s neštandardnými príjmami z privatizácie ani s poskytovaním nových štátnych záruk na ich úvery. V súvislosti s decentralizačným procesom je oprávnená otázka finančného pokrytia prenesených kompetencií, ktoré od nového roka prechádzajú do pôsobnosti obcí a vyšších územných celkov. Finančný vzťah štátu k obciam a VÚC je pre rok 2003 riešený okrem vlastných daňových príjmov obcí najmä decentralizačnými dotáciami. Navýšenie finančných transferov štátu smerujúcich do obcí a VÚC súvisí predovšetkým s prechodom nových kompetencií do ich pôsobnosti od januára 2003. Transfer obciam pritom v roku 2003 dosiahne takmer 7,7 mld. Sk a pre VÚC je v rozpočte vyčlenených 7,9 mld. Sk. Tieto prostriedky sú určené na financovanie školstva, sociálnej oblasti, dopravy a kultúry, tak ako o tom hovorí kompetenčný zákon. Druhá kvalifikácia rozpočtu je, že je to rozpočet náročný. Náročný možno štátny rozpočet na rok 2003 nazvať preto, že znižuje deficit okruhu verejných financií podľa oficiálnej európskej metodiky ESA 95 na 5 % predpokladanej tvorby HDP. Zníženie rozpočtového schodku sa stáva zreteľným najmä v porovnaní s predpokladaným vývojom v roku 2002, keď ministerstvo financií očakáva deficit na úrovni viac ako 7 % a to práve z dôvodu nenaplnenia rizikových príjmov a prekročenia niektorých druhov obligatórnych výdavkov rozpočtu. Aj v minulých rokoch sa však deficit verejných financií pohyboval nad úrovňou 6 % HDP. I keď štátny rozpočet na rok 2003 nie je ideálny, je to bezpochyby krok správnym smerom. Vytvára totiž predpoklady pre stabilný vývoj a rozvoj ekonomického prostredia, znižovanie deficitnosti okruhu verejných financií zaručí zdravšie prostredie pre podnikateľské aktivity, nakoľko bude podporovať stabilnú hladinu výmenného kurzu slovenskej koruny ako aj nižšiu úroveň úrokových sadzieb. Takýto vývoj bude pozitívne vplývať na ekonomický rast, ktorý sa v budúcom roku predpokladá na úrovni 3,7 %. V podmienkach celosvetového spomalenia hospodárskeho rastu je to veľmi dobrý výsledok. V nasledujúcich rokoch sa dokonca predpokladá postupné zrýchľovanie tempa ekonomického rastu Slovenskej republiky. Postupná konsolidácia deficitu verejných financií zakladá navyše predpoklad pre naplnenie jedného z hlavných cieľov programového vyhlásenia vlády vo fiskálnej oblasti, ktorým je plnenie maastrichtských kritérií Slovenskou republikou do horizontu roku 2006. Jednou z podmienok členstva Slovenska v Európskej menovej únii je udržať schodok verejného rozpočtu nižší ako 3 % HDP. Na záver zostáva už len dodať, že v roku 2003 sme len na začiatku cesty. Štátny rozpočet na nasledujúci rok vytvára predpoklady pre úspešný štart do nového vládneho obdobia, na konci ktorého by sa mala Slovenská republika zaradiť medzi krajiny spĺňajúce náročné kritériá na členstvo v Európskej menovej únii. Na základe týchto skutočností si vás dovoľujem v mene svojom ako aj v mene poslaneckého klubu SDKÚ požiadať o podporu tohto návrhu štátneho rozpočtu na rok 2003. Ďakujem za pozornosť. P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pánovi poslancovi Hortovi. Vystúpenie zástupcov a predstaviteľov klubov ukončí pán poslanec Kiňo za HZDS. Nech sa páči. I. Kiňo, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážené dámy a vážení páni. Dovoľte mi, aby som predniesol svoj príspevok v mene poslaneckého klubu HZDS a aj v mene svojom. Budem sa zaoberať otázkami, ktoré sú podľa nášho názoru najrizikovejšie a najproblematickejšie pri konštrukcii a stavbe rozpočtu. Tu už tradične jednou z hlavných sfér konfrontácie politikov a ekonómov je štátny rozpočet. A preto je pre každý štát dôležité, či prevládajú názory ekonómov alebo prevládajú názory politikov. Žiaľ, na Slovensku sme stále svedkami toho, že dominanciu pri konštrukcii rozpočtu majú názory politikov a čím ďalej, tým viac deformujú makroekonómiu na Slovensku so všetkými negatívnymi dopadmi na ekonomický rast, zamestnanosť alebo nezamestnanosť a životnú úroveň obyvateľstva. Pri konštrukcii rozpočtu, ja som to už aj niekde spomínal, pozitívne hodnotím fakt, že po prvýkrát Ministerstvo financií Slovenskej republiky vyčíslilo deficit verejných financií v metodike Európskej únie ESA 95. Táto metodika na rozdiel od doterajšieho systému neuznáva niektoré príjmy a naopak, zahŕňa výdavky, napríklad plnenie štátnych záruk, ktoré neboli sledované podľa súčasnej metodiky. V ESA 95 sa používa takzvaný arkurálny princíp, to znamená, že sa záväzky a pohľadávky zachytávajú v čase ich vzniku. Zavedenie tejto metodiky na Slovensku je o to dôležitejšie, že systém ESA 95 vyžaduje od členských štátov Európskej únie pre lepšiu porovnateľnosť ekonomických ukazovateľov na medzinárodnom základe. Práve pri plnení konvergenčných kritérií na vstup do Európskej menovej únie sa budú hodnotiť výsledky fiskálnych kritérií podľa výsledku vykázanom v tejto metodike. Podľa novej metodiky bude deficit štátneho rozpočtu približne 4,99 %, v starej metodike by to predstavovalo 3,9 % HDP. Treba otvorene povedať, že pri tvorbe štátneho rozpočtu ministerstvo financií malo neľahkú úlohu. Rozdiel medzi príjmami a výdavkami sa pohyboval od 30 do 50 mld., preto sa muselo pristúpiť k zastaveniu trendu rastúceho verejného dlhu, nakoľko je to aj podmienka plynúca z predvstupového ekonomického programu. Je viac ako zrejmé, že v súčasnej ekonomickej situácii sa reálne nedá zostaviť iný rozpočet ako deficitný. Na jednej strane treba diskutovať o primeranosti výšky deficitu, ale oveľa viac je potrebné zohľadňovať konštrukciu štátneho rozpočtu v širších súvislostiach, čiže je to otázka verejných financií, vplyv štátneho rozpočtu na hospodársky rast, zamestnanosť, vývoj cenovej hladiny či životnú úroveň obyvateľstva. A práve tento druhý aspekt podľa môjho názoru absentuje pri diskusii o tohtoročnom rozpočte. Centrom opatrení na príjmovej stránke rozpočtu sú zmeny v dani z pridanej hodnoty. Ide o zvýšenie dolnej a zníženie základnej sadzby DPH, zvýšenie spotrebnej dane z tabakových výrobkov a minerálnych olejov. Tieto opatrenia, treba objektívne povedať, povedú k rastu spotrebiteľských cien, zníženiu domáceho dopytu a následne ekonomického rastu s dôsledkami aj na zamestnanosť. Zvýšenie dolnej sadzby DPH sa dotýka práve komodít nachádzajúcich sa v spotrebnom koši, teda tento proces môže výrazným spôsobom zasiahnuť životnú úroveň najslabších skupín obyvateľstva. K procesu takzvaného zjednotenia sadzieb DPH aj v mnohých krajinách Európskej únie sa štandardne využívajú dve až tri sadzby. A tá úroveň je v niektorých prípadoch nižšia ako v Slovenskej republike. Okrem toho je daň z pridanej hodnoty účinným nástrojom hospodárskej politiky, pretože sa ním dajú daňovo odľahčiť vybrané skupiny tovarov a tým podporovať určitú časť domáceho dopytu a stabilizovať životnú úroveň. To znamená, že na Slovensku sa vzdávame účinného nástroja hospodárskej politiky. Vo svojom vystúpení sa chcem v prvom rade zamerať na niekoľko oblastí, ktoré považujem z hľadiska predloženého rozpočtu za rizikové a kľúčové. V prvom rade je to rozpočtový deficit a verejný dlh. Východiská rozpočtu ako i uvádzanie v strednodobom finančnom pláne alebo výhľade na rok 2002 až 2005 sú uvedené nasledovné makroekonomické parametre: priemerná ročná miera inflácie 8,8; tempo rastu HDP je v stálych cenách 3,7; nezamestnanosť 18 %. Očakávaná úroveň obsluhy vnútorného a zahraničného dlhu, vnútorný dlh vo výške 24,9 mld., zahraničný dlh takmer 10 mld., spolu 34,9 mld. Pri diskusii vo výbore pre financie, rozpočet a menu na otázku, s akým kurzom ministerstvo financií počítalo pri výpočte nákladov na zahraničný dlh, mi bolo odpovedané úradníkmi z ministerstva financií, že dolár v úrovni 44,8 a euro v úrovni 44,1. Dávam do pozornosti váženým kolegom, je to podstatne vyšší kurz alebo znehodnotenie meny, ako je v súčasnosti, so všetkými dopadmi, a nie som o tom presvedčený, či tieto dopady týchto devalvačných tendencií boli premietnuté v konštrukcii rozpočtu. V návrhu rozpočtu sa preindikuje verejný dlh 39,6 % z HDP a rozpočtový deficit vo výške 4,6 % z HDP. Tieto ukazovatele považujem za alarmujúce a dovoľte mi krátku úvahu. Na obsluhu štátneho dlhu, ktorý sa v budúcom roku bude splácať vo výške 145,7 mld., by sa malo použiť 34,9 mld. Sk. Ak vláda ponechá súčasný vývojový trend verejného dlhu, výsledkom môže byť prudký nárast verejného dlhu a v roku 2007 by mohlo kritérium pre verejný dlh prekročiť aj maastrichtské kritériá, to je 60 %. Na tento vývoj upozorňuje aj Svetová banka. Okrem toho vyvstávajú tu riziká spojené s deficitom bežného účtu. Deficit je vo veľkej miere zapríčinený investíciami, čo možno hodnotiť ako pozitívne, čo zvyšuje ekonomický potenciál Slovenska, avšak problém zostáva, financovanie tohto rozsiahleho deficitu, čo má ďalekosiahle makroekonomické konzekvencie, vrátane tlaku na menový kurz. V roku 2002 bol deficit bežného účtu platobnej bilancie financovaný v privatizácii plynárenského priemyslu alebo podniku, avšak zdôrazňujem, privatizácia štátnych podnikov nemôže byť trvalé riešenie financovania deficitu. Uvedená výška plánovaného deficitu nedodržuje ani odporučenia State Monitoring Program-u pod vedením členov Medzinárodného menového fondu, ktorý stanovil strop pre deficit všeobecnej vlády na úroveň 3 až 3,5 % HDP v roku 2002. Problém udržateľnosti deficitu súvisí s dosahom rozpočtového deficitu na zvýšenie vládneho dlhu, ktorý by mal byť splatený v budúcnosti. Ak úroková miera vládneho dlhu presiahne mieru rastu ekonomiky, dynamika dlhu sa dostáva do pohybu, čo znamená stále sa zvyšujúci pomer vládneho dlhu k hrubému domácemu produktu. Tento stav sa stáva neudržateľným a vyžaduje následné korekcie zo strany nositeľov hospodárskej politiky. Dynamika akumulácie dlhu sa môže iba vtedy zastaviť, ak primárny rozpočtový deficit sa mení na plusový. A tu je problém celého fiskálneho hospodárenia Slovenskej republiky. Čiže tá vízia zostavenia plusového rozpočtu je asi v nedohľadne. Ak krajina ako je Slovensko akumuluje veľký deficit z minulosti, bude musieť dosiahnuť zodpovedajúci veľký primárny rozpočtový prebytok, aby zabránila automatickému zvyšovaniu pomeru dlhu k hrubému domácemu produktu. Z toho vyplýva, že krajina musí znížiť výdavky alebo zvýšiť dane. Vyberme si, ktorá alternatíva je pre zdravú ekonomiku výhodnejšia. Skúsenosti krajín poukazujú na fakt, že veľké rozpočtové deficity vedú rýchlo k neudržateľnej dynamike dlhu, ktorú krajiny však veľmi ťažko zastavujú a stabilizujú. Fiskálny deficit sa udržuje stále na veľmi vysokej úrovni a je nepravdepodobné jeho zníženie bez ďalších reforiem. V programovom vyhlásení sa vláda hlási k vstupu do Európskej menovej únie v roku 2006, alebo splnenie kritérií pre vstup. (So smiechom.) Tento predbežný záväzok aj v kontexte predloženého rozpočtu pokladám za nereálny práve v dôsledku neschopnosti dosiahnuť maastrichtské fiskálne kritériá do uvedeného termínu. Chcel by som zdôrazniť, že závažným problémom maastrichtských kritérií je fakt, že zavádzajú vlastne „polysimix“ založenú na rozpočtovej a monitárnej reštriktívnej politike. Od členských krajín Európskej menovej únie sa v prípravnom období požaduje zredukovať vládny dlh a deficit pri súčasnej redukcii miery inflácie. To vedie k silnému deflačnému pôsobeniu. Tento trend bol spoločný pre mnohé členské krajiny Európskej únie, ktoré sa snažili zredukovať rozpočtový deficit znížením vládnych výdavkov a zvýšením daní. Rovnako reštriktívna rozpočtová politika realizovaná v týchto krajinách prispela k nízkorastovému prostrediu v Európskej únii, čo spôsobilo, že rozpočtové krátenia v týchto krajinách boli menej efektívne. V súvislosti s fiskálnou konsolidáciou sú problematické štátne garancie, bankové pôžičky. Garancie sú poskytované hlavne štátnym podnikom ako Železnice Slovenskej republiky, energetické závody alebo Slovenské elektrárne, to jest podnikom nachádzajúcim sa vo finančných ťažkostiach. V podstate uvedený systém predstavuje začarovaný kruh, kde podniky vo finančných ťažkostiach požadujú stále nové a nové garancie, aby mohli pokryť finančné straty. Vláda v očakávaní, že tým zachráni existujúce pôžičky od nesplnenia alebo nesplatenia, poskytuje stále nové garancie. Tento systém je však sebazničujúci a dlhodobo neudržateľný. Je však zarážajúce, že predpokladaný limit na prevzatie štátnych záruk predstavuje 7,1 mld. Vláda však už schválila prevzatie ďalšej štátnej záruky, a to pre Lodenice Komárno, vo výške 300 mil. Sk. Ešte by som sa vo svojom vystúpení zameral na ďalšiu oblasť, ktorá podľa môjho názoru takisto destabilizuje verejné financie. Je to oblasť financovania potrieb vlády, vyšších územných celkov a všeobecnej územnej samosprávy. V roku 2002 začalo fungovať osem nových vyšších územných celkov a parlamentov. Vyššie územné celky sú zodpovedné za teritoriálny rozvoj, stredné školstvo, nemocnice, sociálnu výpomoc, cestovný ruch. Financovanie však naďalej zostáva nejasné a zdroje financovania vyšších územných celkov nedostatočné. Priamy transfer prostriedkov zo štátu do vyššieho územného celku by mal poskytovať pre všetky tieto činnosti nevyhnutné zdroje. Fiskálna decentralizácia, ak je správne implementovaná, by mala prispieť k zvýšeniu efektívnosti verejných výdavkov. Aby sa však tieto prínosy efektívnosti prejavili, je nevyhnutné, aby centrálna vláda zabezpečila, aby transfer zodpovednosti bol sprevádzaný aj dostatočnými finančnými zdrojmi. Okrem toho treba ponechať regionálnym inštitúciám autonómiu v rozhodovaní o ich alokácii. Veľmi dôležité sú motívy, podnety pre zodpovedný a efektívny fiskálny manažment. Zdôrazňuje sa, že transfer zodpovednosti by mal byť zavŕšený takým spôsobom, aby sa predišlo plytvaniu ľudskými a kapitálovými zdrojmi. Regionálne rozpočty musia byť transparentné a vystavené tvrdým rozpočtovým obmedzeniam. To zdôrazňujem. Práve v tejto súvislosti je zarážajúce, že zdroje pridelené krajským úradom, niečo cez 15 mld. Sk, niekoľkonásobne prevyšujú decentralizačnú dotáciu pre vyššie územné celky, pričom kompetencie boli prenesené a ešte sa 1. januára budú prenášať na vyššie územné celky a výsledok je taký, že na jednej strane prechádzajú kompetencie, na druhej strane vládni alebo štátni úradníci, ktorí pracujú pre vládu a sú platení vládou, ostávajú pracovať na krajských a okresných úradoch, dochádza k bezbrehému plytvaniu peňazí daňových poplatníkov. Obdobná je situácia v rozpočte miest a obcí. Rozpočet miest a obcí nereflektuje potreby sídiel v rozsahu kompetencií a vôbec nezahŕňa zákonné nároky súvisiace s presunom kompetencií. Rozpočet nezohľadní viacero noriem, napríklad zákon o rozpočtových pravidlách a o verejnej službe, obchádza znenie ratifikačných článkov Európskej charty miestnej samosprávy a tak ďalej a tak ďalej. Výška decentralizačnej dotácie pre mestá a obce je spolu 4,43 mld. Sk. Tým nechcem povedať, aby to nebolo zle pochopené, že treba jednostranne zvýšiť rozpočtové zdroje do vyšších územných celkov, miest a obcí, ale súčasne, pokiaľ k tomu dôjde, krátiť rozpočty krajských a okresných úradov, ktoré sú neprimerané. Čo sa týka sociálneho zabezpečenia. V súvislosti s rozpočtovou kapitolou týkajúcou sa sociálneho zabezpečenia najdôležitejšou úlohou je reforma sociálneho zabezpečenia a reforma sociálneho systému ako celku. Jednou z priorít je opätovné posúdenie a vyjasnenie vzťahov medzi vládou a fondmi sociálneho zabezpečenia, ktoré sú v podstate nezávislými inštitúciami riadené tripartitnými orgánmi. Tu vidím zásadný rozpor. Je nevyhnutné, aby princíp subsidiarity bol jedným z fundamentov v oblasti sociálneho zabezpečenia a aby individuálna zodpovednosť za seba samého mala prvenstvo v maximálnej možnej miere. Vláda predstavuje iba jednu z troch skupín v tejto tripartitnej sieti. Priority správnej rady sa môžu líšiť od priorít vlády v oblasti programu sociálneho zabezpečenia. Fiskálna disciplína preto nemusí byť hlavnou prioritou pre manažerov, ktorí spravujú fondy pod vládnymi garanciami a dostanú priame transfery zo štátneho rozpočtu na pokrytie prinajmenšom určitej časti deficitov. Zdravotný systém, to je kapitola sama osebe. K tomu sa budú zrejme vyjadrovať kolegovia lekári, ktorí sa touto problematikou zaoberajú, ale jedno mi nedá, aby som nepovedal, že podľa návrhu rozpočtu by zdravotné poisťovne mali hospodáriť s deficitom 2 mld. Sk, čiže jednoznačne z toho vyplýva urgentnosť zmeny alebo reformy, zásadnej reformy tohto systému, socializmus v zdravotníctve musí jednoznačne skončiť. Preto očakávam súčastne od tej reformy urýchlenú a transparentnú privatizáciu čo najširšieho rozsahu zdravotníckych zariadení, pretože absolútne nie je dôvod udržiavať štátny monopol v tejto oblasti. Uznávam, že reforma zdravotníctva bude sprevádzaná hrozbou štrajkov a stupňovaním požiadaviek, ktoré vláda nebude môcť splniť. Školstvo. Zrejme každá kultúrna krajina a všetky štáty Európskej únie, uvediem ako príklad Írsko, stavili na jednu zásadnú vec - investovali obrovské prostriedky do vzdelávania a výsledky sa očakávajú alebo sú už hmatateľné. Rezort školstva by podľa rozpočtu mal dostať 10 mld., z toho pre vysoké školy je vyčlenených 8,5 mld. Tieto výdavky sú podľa môjho názoru nedostačujúce, veď inštitucionálne výdavky na vzdelanie v krajinách OECD predstavujú 5,8 z HDP. Na Slovensku je to 4,4. Snáď okrajovo by som sa zmienil o výnosoch z privatizácie, pokiaľ bude nejaká realizovateľná. Dúfam, som o tom pevne presvedčený, že vláda bude natoľko zodpovedná, že všetky výnosy z privatizácie budú použité na ten účel, ako sa hovorí, čiže na umorovanie verejného dlhu a reformu dôchodkového systému. Zatiaľ mi k tomu chýba dôkaz, že to tak naozaj bude. V slabých miestach rozpočtu, myslím, že bola o tom aj pomerne konštruktívna diskusia vo výbore pre financie, rozpočet a menu, bola otázka nárastu mzdových nákladov v oblasti verejnej a štátnej správy. Dochádza absolútne k neprijateľnému, zdôrazním to slovo, neprijateľnému nárastu, niečo cez 11 %. Keď vychádzame z toho, že inflácia je projektovaná 8,8 %, nie je dôvod, aby vládni úradníci, zdôrazním to slovo úradníci, ktorí pracujú pre vládu, boli takýmto spôsobom zvýhodňovaní oproti zamestnancom v privátnej sfére, ktorí o týchto opatreniach, ktoré budú realizované po schválení rozpočtu, budú znášať v ďaleko väčšej miere. Vláda, uznávam, že sa stará o ľudí, ktorí pre ňu pracujú, ale na druhej strane treba povedať, títo ľudia žijú z našich daní. Nevyužil sa zdroj úspor vo výdavkoch, a to redukcia štátnej správy v podobe zrušenia okresných a krajských úradov. Bola o tom široká diskusia, nakoniec prevážili politické kritériá, nie ekonomické. Výsledok je ten, že stav je neudržateľný. Zostáva tu ako nezodpovedaná otázka najmä v súvislosti s existenciou samosprávnych krajov. Je potrebné radikálne zníženie počtu inštitúcií, ktoré sú podriadené ministerstvám, najmä inštitúcií, ktoré sú podriadené ministerstvu pôdohospodárstva. Záverom k návrhu rozpočtu - nebudem sa vyjadrovať k otázke poľnohospodárstva, dotácií, pretože to je kapitola sama o sebe a akákoľvek diskusia bude vedená zrejme odborníkmi v tejto oblasti. Snáď len môj poznatok, ktorý je, že tie dotácie sú evidentne netransparentné, nesystémové, ako dôsledok môžem uviesť napríklad, (So smiechom.) že dotujeme chov kráv a neplnia vlastnú funkciu, nedoja, celý problém je, že nedoja. To, čo by mali dojiť ako v štátoch Európskej únie alebo minimálne, sem-tam trošku mliečka. (So smiechom.) (Smiech v rokovacej sále.) Záverom k návrhu rozpočtu - musím jednoznačne povedať, že nepredstavuje nástroj na realizáciu potrebných systémových reforiem v oblasti verejných financií. Strategickými cieľmi by mali byť pre vládu ekonomický rast, zamestnanosť a stabilita. Štátny rozpočet nie je reformný, vláda nenavrhla žiadne systémové zmeny v reforme verejných výdavkov ani v sociálnom systéme. Tiež absentuje daňová reforma, čo môže viesť k zvýšeniu daňového zaťaženia obyvateľov. Treba zanalyzovať dopad dvoch spotrebných daní na investície a mzdy, nárast daňového zaťaženia povedie k zníženiu stimulov na investície, čo sa následne, podľa môjho názoru, prejaví v nízkom ekonomickom raste a negatívnych tendenciách v zamestnanosti môže nastať prudký pokles životnej úrovne obyvateľstva. Príjmy a výdavky štátneho rozpočtu by mali primárne smerovať k dvom cieľom, a to je k ekonomickému rastu a zamestnanosti. Predložený rozpočet tieto kritériá nespĺňa. Vo výdavkoch sa dosahuje príliš vysoká úroveň v dvoch oblastiach. V prvom rade sú to transfery nefinančným podnikom 6 % z HDP, je to 40 % vyššia úroveň ako v ostatných krajinách strednej a východnej Európy a objem miezd a platov vo verejnom sektore 8,6 % z HDP predstavuje skoro 20 % nad priemerom krajín ekonomicky vyspelých. Čo odráža aj príliš veľký objem pracovnej sily v oblasti vzdelávania a zdravotníctva - 5,6 % populácie v porovnaní s 3,8 % v ostatných krajinách. Na záver by som uviedol, že toto sú hlavné príčiny a dôvody, prečo budem hlasovať proti predloženému rozpočtu. P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pánovi poslancovi Kiňovi. Tým sme vyčerpali predstaviteľov poslaneckých klubov. Aj poslancov, áno? Pokračujeme v rozprave. Do rozpravy sa prihlásil pán poslanec Fajnor, ešte stihneme. K. Fajnor, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážená vláda, pán minister, vážené kolegyne, vážení kolegovia. Pri nedávnom prerokovaní Programového vyhlásenia vlády SR viacerí poslanci - a to nielen z poslaneckého klubu KSS - konštatovali, že vláda ustúpila od predvolebnej rétoriky a prichádza s programom, ktorý je v diametrálnom rozpore s predvolebnými sľubmi. Dalo sa predvídať, že posvätenie programového vyhlásenia v Národnej rade vytvorí priestor pre koncipovanie takého rozpočtu na rok 2003, ktorý finančnou politikou založenou na reštrikcii a zdražovaní bude naďalej skúšať psychickú odolnosť občanov, ktorá sa čoraz viac blíži k hranici, kde sa končí trpezlivosť a začína sa otvorená revolta. Farizejstvo, klamstvo a ohlupovanie občanov na Slovensku má taký rozmer, že je obťažné nájsť obdobu v európskom regióne. Je to charakteristický rys vládnutia pravice, ktorá svojou neoliberálnou politikou chce dosiahnuť absolútnu nadvládu trhu nad občanmi. V mene tejto politiky skoro tá istá vláda pred voľbami legislatívne založila sociálne nároky pre určité skupiny obyvateľstva a bezprostredne po voľbách tieto oprávnené nároky atakuje, alebo už sme atakovali úpravou viacerých zákonov. Ako inak než farizejstvom možno nazvať predvolebnú mlčanlivosť pravice o zamýšľanom znižovaní životnej úrovne občanov a následne povolebné zdražovanie energií, nájomného, cestovného, znižovanie sociálnych dávok, očakávaného zvyšovania cien základných potravín. Doterajšie počiny vládnej koalície a jej zámery vyjadrené vo vládnom vyhlásení a v návrhu rozpočtu na rok 2003 oprávňujú konštatovať, že Slovensko má najagresívnejšiu vládu zo všetkých doterajších, ktoré sa vystriedali pri drancovaní Slovenska od prevratu roku 1989. Holubičí slovenský národ je zatiaľ trpezlivý. Uvidíme dokedy. Predtým než sa konkrétne vyjadrím k návrhu rozpočtu na rok 2003, mi dovoľte niekoľko poznámok k materiálu, ktorý sa pokúša o akúsi strednodobú finančnú víziu na roky 2002 až 2005. Že by to bol návrat k plánovitému riadeniu národného hospodárstva ako za socializmu, že by sme si po 13 rokoch anarchie v národnom hospodárstve konečne uvedomili, že nielen jednotlivec, rodina, ale ani štát nemôže žiť zo dňa na deň bez toho, aby mal stanovený cieľ, ktorý chce dosiahnuť? Predstavu o budúcnosti svojej krajiny, o jej smerovaní v najbližších rokoch akceptujú najvyspelejšie krajiny sveta, postupne poznávajúc, že trh nie je samospasiteľný ani všeliek na všetky choroby spoločnosti. Vláda strednodobý finančný výhľad na rok 2002 až 2005 odvodzuje od makroekonomických indikátorov v prvom polroku 2002 a čiastočných informácií o vývoji ekonomiky v októbri 2002, čo pri rešpektovaní skutočných výsledkov nemožno spochybňovať. V podstate by sa dalo súhlasiť aj s predpokladanými výsledkami za rok 2002. Avšak úsmevne pôsobí, ak tento takzvaný trojročný plán alebo, ak chcete, trojročnica finančného výhľadu medzi rozhodujúce východiská zaraďuje neexistujúce alebo takmer neevidentné zrýchľovanie rastu ekonomiky a rastu reálnej produktivity práce z HDP. Zavádzajúco pôsobí taktiež skutočnosť, že medzi základné východiská vláda zaraďuje, citujem: „... aj mierny rast počtu zamestnaných“. Tieto a ďalšie východiská sú zastieracím manévrom skutočnosti, že trojročný výhľad je založený iba na nižšej miere prerozdeľovania verejných financií, na reštrikcii a zdražovaní na úkor životnej úrovne občanov. Prílišnou malosťou pôsobí, ak medzi vnútorné podmienky pre finančný výhľad zaraďuje vláda nekonkrétne opatrenia a anonymné reformy, ktoré majú podporiť udržateľný rast ekonomiky za zbožného priania znižovania fiskálneho deficitu v porovnaní s HDP, účinnej menovej politiky Národnej banky a proklamatívneho úsilia o zvyšovanie efektívnosti a konkurencieschopnosti slovenskej ekonomiky. Preto som toho názoru, že finančný výhľad, ktorý nie je postavený na rozpočte zakladajúcom rozvojové impulzy, taký výhľad je iba fikciou a zbožným prianím. Teda samotný počin spracovať finančný výhľad na tri roky hodnotím pozitívne, avšak metodológiu jeho tvorby, východiská a závery prirovnávam k domu, ktorý je postavený na piesku, ktorý, ako vieme, sa bez základov ľahko zrúti. Za plytkú, nerozvážnu a nekvalifikovanú ekonomickú politiku vlády považujem aj definovanie vnútorných rizík pre finančný výhľad do roku 2005. Vláda vidí riziká iba v nedostatočne rýchlom napredovaní a uskutočňovaní reforiem a v ich malej účinnosti a v nevhodnej časovej postupnosti pri ich realizácii. Vážená Národná rada, vážené panie poslankyne, páni poslanci, vládny návrh zákona o štátnom rozpočte je podľa môjho názoru učebnicovým príkladom hospodárenia štátu, ktorého vláda pokladá štát a teda seba samu za neschopného vlastníka a hospodára, a zbavuje sa majetku a teda aj príjmov do štátneho rozpočtu. Trend zbavovania sa majetku štátu, jeho rozkrádania pod rúškom privatizácie je zreteľný od roku 1989. Spočiatku išlo o privatizáciu takzvaného drobného majetku, neskôr sa našla odvaha aj na privatizáciu strategických podnikov. Zaujímavé je, že všetky politické strany, pokiaľ boli v opozícii, jednoznačne vystupovali proti privatizácii strategických podnikov. Veľmi dobre si pamätáme, že sme kopali do otvorených dverí. Po nástupe do vlády veľmi rýchle zabúdajú na svoju predvolebnú rétoriku. Výsledkom neúprosného boja o majetok štátu, ktorý bol vybudovaný za socializmu, je dnešná skutočnosť, že v návrhu zákona o štátnom rozpočte v položke príjmy spolu 235 mld. až vyše 215 mld., teda 91,5 % tvoria daňové príjmy. Nedaňové príjmy 12 mld. a z nich len 414 mil. predstavujú príjmy z podnikania a z vlastníctva majetku. Dostali sme sa teda do štádia, keď máme štát postavený na daniach, štát, ktorý postupne nebude mať žiadny majetok, teda ani príjmy z tohto majetku; štát, ktorému neostáva nič iné ako zvyšovať dane, pochopiteľne, na úkor životnej úrovne občanov. Pri podrobnom štúdiu návrhu rozpočtu na rok 2003 som dospel k návrhu, či by nebolo užitočné premenovať vládu Slovenskej republiky na generálne riaditeľstvo pre výber, správu a rozdeľovanie daní. Návrh rozpočtu totiž napovedá, že ostatné funkcie vlády sú zanedbateľné. Preto nemôžem podporiť príjmovú politiku v návrhu štátneho rozpočtu, pretože je nehumánna a protiľudová. Treba si všade postupne osvojiť, že každý počin všetkých orgánov štátu, teda aj vlády Slovenskej republiky, by mal byť na prospech občanov Slovenskej republiky. Návrh rozpočtu však potvrdzuje pravý opak. V tejto súvislosti chcem opätovne zdôrazniť, že som jednoznačne proti ďalšiemu rozpredaju majetku štátu, najmä väčšinového podielu v strategických podnikoch. Som proti ďalšej privatizácii a ožobračovaniu občanov. Poučili sme sa z minulosti. Neusilujeme sa o stav, aký bol v socializme, keď takmer všetko vlastnil štát. Sme však proti ďalšiemu extrému, ktorý nás v blízkej budúcnosti čaká, že štát nebude vlastniť ani budovu Úradu vlády a pozemok, na ktorom stojí, pán kolega. V návrhu zákona štátneho rozpočtu na rok 2003 daňové príjmy oproti rozpočtu na rok 2002 predstavujú nárast o 34,5 mld. a oproti očakávanému plneniu za tento rok je to o 26,5 mld. korún. Vláda pred voľbami sľubovala vytvárať podmienky pre malé a stredné podnikanie, avšak dane z príjmov, ziskov a kapitálového majetku sa navrhujú vo výške 73,4 mld. korún. Patrí tu aj výnos dane z príjmov fyzických osôb zo závislej činnosti a funkčných pôžitkov z podnikania a inej samostatnej zárobkovej činnosti. Daňovú politiku vlády, vyjadrenú heslom Každý rok viac!, jasne potvrdzuje správa k návrhu štátneho rozpočtu na rok 2003, kde vývoj dane z príjmov fyzických osôb zo závislej činnosti a funkčných pôžitkov predstavuje nárast v každom roku, porovnám: rok 2000 - 27,3 mld., 2001 - 30 mld., 2002 - 36 mld. a v návrhu pre budúci rok je to už 35,5 mld. korún. Tento trend je aj vo vývoji dane z príjmov fyzických osôb z podnikania a inej samostatnej zárobkovej činnosti. V roku 2001 - 4,6 mld., v roku 2002 - 5,2 mld. a na rok 2003 sa už rozpočtuje 5,7 mld. Záverom k tejto časti chcem poznamenať, že daňová politika vlády nerieši, ale prehlbuje nezamestnanosť, nezvyšuje, ale znižuje životnú úroveň občanov. Návrh vládneho návrhu zákona o štátnom rozpočte na rok 2003 rozpočtuje výdavky sumou 291,8 mld., čo pri rozpočtovaní príjmov 235 mld. predstavuje schodok štátneho rozpočtu 56,8 mld. Pre rok 2002 sa rozpočtovali výdavky na úrovni 257,9 miliard., na rok 2003 - 291,8 mld., teda medziročný nárast výdavkov predstavuje 18,4 mld. Nárast výdavkov sa zdôvodňuje realizáciou zákonov o štátnej a verejnej službe, decentralizáciou štátnej správy, transformáciou vysokého školstva a tak ďalej. Všetky tieto dôvody a ďalšie faktory zvyšujúce výdavky založila vláda v takmer tom istom koaličnom zoskupení pred parlamentnými voľbami. Navrhujem z bežných výdavkov dôslednejšie posúdiť najmä faktory, ktoré zvyšujú výdavky v časti mzdy, platy, služobné príjmy a ostatné osobné vyrovnania. Som proti neodôvodnenému kastovaniu pracovníkov v štátnej a verejnej službe na jednej strane a pracovníkov v ďalších odvetviach na strane druhej. Som za diferencovaný prístup v platovom ohodnotení, ktorého úroveň však musí byť zdôvodniteľná. Opačný prístup zakladá diskrimináciu, dokonca v návrhu rozpočtu aj medzi štátnou a verejnou službou. Aby som bol konkrétny. Postupná profesionalizácia armády má tiež v roku 2003 finančný dopad vo výške 1 mld. bez valorizácie. Tento trend sa v súvislosti so zamýšľanou úplnou profesionalizáciou armády bude stále stupňovať. Výsledok? Väčšie finančné nároky zo strany štátu, zníženie počtu vojakov na polovicu oproti súčasnému stavu a najmä zbavenie sa zodpovednosti štátu o vlasteneckú výchovu, zdravý telesný rast desaťtisícov mladých ľudí a tak ďalej. Všetko sa robí proti zdravému rozumu. Viac to stojí štát a teda občanov a dopad je vlastne proti občanom. Nemožno súhlasiť ani so mzdovými úpravami v rozpočtovej kapitole Všeobecná pokladničná správa pre jednotlivé skupiny zamestnancov v sume vyše 2,2 mld. Vzhľadom na zníženie životnej úrovne občanov v súvislosti so zvyšovaním cien základných životných potrieb od januára 2003 som proti valorizácii platov ústavných činiteľov, sudcov, prokurátorov, bezpečnostných zložiek a colníkov. U sudcov a prokurátorov bez 13. a 14. platu. Uvedomujeme si pritom, že najväčší podiel na náraste miezd a platov predstavuje dopočet zákona o verejnej službe, v štátnej službe, hasičskom a záchrannom zbore. Vláda si však toto navarila sama. Poskytovanie 13. a 14. platu je školáckym príkladom oportunizmu v praxi. Platy síce nezvýšime, ale dáme dva ďalšie platy, akoby rok nemal 12, ale 14 mesiacov. V praxi sa to robí bez diferencovaného prístupu k zamestnancovi bez ohľadu na to, či si to zaslúži alebo nezaslúži. Takéto rovnostárstvo uberá na snahe zamestnanca iniciatívne a včas plniť úlohy. Som za zvýšenie platov tam, kde je to opodstatnené, najmä u učiteľov vysokých škôl a za poskytovanie polročných koncoročných odmien diferencovane podľa výsledkov práce zamestnanca. Iný prístup pokladám za kamufláž a vyvoláva, samozrejme, nespokojnosť tých pracovníkov, ktorí zodpovedne plnia svoje povinnosti. V rozpočte na rok 2003 je veľavravné porovnanie rastu miezd u štátnych zamestnancov a výdavkov najmä bežných a kapitálových. Analyzoval som v tejto súvislosti 14 kapitol rezortných ministerstiev bez ministerstva školstva v súvislosti s prenosom kompetencií. Z návrhu rozpočtu možno konštatovať, že kým v roku 2003 sa na mzdy štrnástich ministerstiev rozpočtovalo 21 mld., teda 2002, rozpočet na rok 2003 predpokladá sumu 23 mld. Ide teda o návrh, ktorý oproti roku 2002 navyšuje rozpočet o sumu zhruba 2,3 mld. Toto sa navrhuje i napriek tomu, že predvolebná rétorika, programové vyhlásenie vlády i verejné prezentácie lídrov koaličných strán sústavne chrlia predstavy o zoštíhlení a sfunkčnení štátnej správy. Aj zrušenie ministerstva pre správu a privatizáciu národného majetku predstavuje pre rozpočet na rok 2003 naďalej záťaž vyše 18 mil. korún, čo je len o 161 000 menej ako v tomto roku, keď ministerstvo ešte existovalo. Najväčšie zvýšenie miezd sa navrhuje pre kapitolu ministerstva obrany, skoro 1 mld. korún a ministerstva vnútra, zhruba 800 mil. korún. U ministerstva obrany, ako som už uviedol, je to ďalší výsledok úsilia o členstvo v NATO, ktorého dopad na náš rozpočet v budúcnosti bude čoraz zreteľnejší. Aj v kapitole ministerstva vnútra boli pred voľbami, ale aj tesne po voľbách prezentované opatrenia o znížení administratívno-správneho aparátu a presunu policajtov do miesta bydliska občanov. Výsledok tohto šetrenia, takzvaného, sa premieta do zvýšenia rozpočtu na mzdy o skoro 800 mil. korún. Zdá sa, že noví ministri nepoznajú situáciu v rezortoch pred voľbami, vyjadrujú svoje zbožné priania, avšak po prevzatí zodpovednosti za rezort svoje vyhlásenia veľmi rýchle korigujú. Aj pre samotné ministerstvo financií Slovenskej republiky ako nástroj vlády pre ožobračovanie občanov, v kapitole ministerstva financií sa na rok 2003 rozpočtuje 6,5 mld. korún na bežné a kapitálové výdavky, ktoré sú oproti tomuto roku vyššie o 1,2 mld. Pre rok 2003 má kapitola ministerstva financií navrhovaný počet pracovníkov 12 908, čo je oproti tomuto roku nárast o 37 osôb. Aké je to zoštíhľovanie štátnych orgánov, ktoré vládna koalícia sústavne servíruje verejnosti? Rozpočet napovedá, že šetrí sa všade, najmä s dopadom na občanov, ale netýka sa to štátnej správy, kde najmä kapitálové výdavky sú vysoké. Zatiaľ čo v rozpočte na tento rok boli výdavky celkom v kapitolách 15 rezortov 119,6 mld., na rok 2003 sa už ráta so sumou 130,5 mld. Som si vedomý toho, že údaje o výdavkoch nie sú podkladom pre posúdenie kvality návrhu, najmä z dôvodu, že hovoríme aj o rezortoch, ktorých výdavky smerujú v prospech občanov, napríklad ministerstvo zdravotníctva, školstva, sociálnych vecí a rodiny. Vláda je však pri všetkých rezortoch príliš štedrá, najmä pri výdavkoch na obstarávanie kapitálových aktív. Zatiaľ čo v roku 2002 pre obstarávanie týchto aktív bolo v rozpočte 4,3 mld., na rok 2003 je to už 4,46 mld. Pri tejto analýze som zámerne vynechal rezort ministerstva dopravy, pôšt a telekomunikácii, kde kapitálové výdavky zohľadňujú výstavbu diaľnic a rezort školstva v súvislosti s prenosom kompetencií na samosprávu. Naskytá sa otázka, či je na mieste v súčasnej ekonomickej situácii Slovenska rozpočtovať skoro 4,5 mld. do obstarávania kapitálových aktív rezortov, najmä do výstavby a modernizácie budov, najmä neodôvodnenej modernizácie a podobne. Som toho názoru, že pokiaľ ekonomika Slovenska, úroveň sociálnej starostlivosti, úroveň platov a celková životná úroveň občanov nie je na európskej úrovni, nemusia byť na európskej úrovni ani materiálové podmienky pre ministerstvá, najmä budovy, ich vybavenie, luxusné dopravné prostriedky a podobne. Navrhujem preto, aby sa neodôvodnené výdavky v oblasti miezd a kapitálových výdavkov rezortov prehodnotili a ušetrené prostriedky rozpočtovali do rozvojových impulzov pre rast národného hospodárstva, do rozvoja vedy, základného aplikovaného výskumu, do rozvoja zamestnanosti, zdravotníctva a školstva. Podporím len taký návrh rozpočtu na rok 2003, ktorý bude šetriť v oblasti neodôvodnených výdavkov a ktorý bude rozvojový pre ekonomiku Slovenska a súčasne zohľadňujúci oprávnené požiadavky a potreby občanov a to hlavne v sociálnej oblasti. Dovoľte mi poznámku k návrhu na použitie Fondu národného majetku v roku 2003. Tento materiál v prvej časti odôvodňuje a navrhuje použitie sumy vyše 15 mld. korún majetku fondu a smerovanie použitia týchto finančných prostriedkov do desiatich oblastí. Je zarážajúce, že prostriedky z privatizácie v tomto roku a v roku 2003 smerujú len na splácanie dlhov, starých dlhov, úrokov, záväzkov, štátnych záruk, splácanie dlhu zdravotníckych zariadení a podobne. Straší aj cca 2,5 mld. korún - odmena privatizačným poradcom za predaj SPP. Žiaľ, pokiaľ ide o podporu rozvojových programov Slovenskej republiky, bolo použitých iba 40 mil. Sk na koncepciu externej integračnej komunikačnej stratégie SR. Aj v tomto prípade však ide iba o dokument a nie vklad do rozvoja hospodárstva Slovenska. Takýto trend použitia prostriedkov za privatizáciu zakladá vláda aj pre rok 2003, keď plánuje vyše 17 mld. použiť len na splatné záväzky. Dnes šéfovia niektorých štátov zvyknú v závere svojich prejavov emotívne zvolať: Boh žehnaj ich krajinu! Aby som bol moderný: Boh žehnaj a ochraňuj Slovensko s vládou, ktorá rozpredá všetko, čo je v jej dosahu, ktorej prostriedky za predaj majetku štátu nestačia na krytie záväzkov ňou založených, s vládou, ktorá sa z roka na rok zadlžuje. Naskytá sa otázka, čo bude o rok, o dva, keď už nebude čo predať, keď sa prešustruje všetok majetok vybudovaný za socializmu. Z čoho sa budú splácať úvery a úroky, ale najmä z čoho sa bude dotovať školstvo, zdravotníctvo a všetko, čo súvisí so životnou úrovňou občanov. Ako sa vytvoria predpoklady pre to, aby občania mali aspoň takú úroveň uspokojenia svojich oprávnených potrieb a požiadaviek ako do roku 1989. Na tieto a podobné otázky, doterajšie, ani súčasná vláda nedáva odpoveď. Je evidentná absencia vízie rozvoja Slovenska v strednodobom a v dlhodobom horizonte. Na jej spracovanie chýba odvaha vládnúcich garnitúr od prevratu roku 1989. Naopak, dominuje ľahostajnosť o smerovanie Slovenska, ale najmä záujem o rozvoj hospodárstva potom, keď skončí mandát vlády, keď z majetku štátu zostane iba obhryzená kosť. Členstvo v EÚ bez premyslenej hospodárskej politiky štátu a jej postupnej realizácie neveští dobrú budúcnosť Slovenska. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, vo svojom vystúpení som sa dotkol iba niektorých kapitol vládneho návrhu rozpočtu na rok 2003. Súčasne som vyjadril názor na prístup vlády k spracovaniu tohto návrhu. Po parlamentných voľbách viacerí poslanci za KSS skonštatovali, že chcú byť konštruktívnou opozíciou. Keď som si osvojil obsah návrhu rozpočtu, položil som si otázku, čo mám urobiť, aby som sa stal konštruktívnou opozíciou? Priznávam, že doteraz som na túto otázku nedokázal odpovedať. Totiž podporiť by som mohol iba návrh takého rozpočtu pre budúci rok, ktorý by predkladateľ návrhu, teda vláda SR rešpektovala, že vzišla z vôle občanov, ktorí terajšej koalícii umožnili mať parlamentnú väčšinu a teda zostaviť vládu, takú, ktorá by v návrhu rozpočtu na prvom mieste bude dbať o občanov a zvyšovanie ich životnej úrovne. Vládu, ktorá rozpočtom zakladá protiľudovú sociálnu politiku podporiť nemôžem. Preto navrhujem, aby Národná rada neschválila vládny návrh zákona o štátnom rozpočte na rok 2003, aby návrh bol vrátený vláde na prepracovanie pri zohľadnení nasledujúcich pripomienok a návrhov: po prvé, v návrhu štátneho rozpočtu na rok 2003 vytvoriť podmienky pre hospodársky rast, pre oživenie výroby najmä v priemysle a stavebníctve, po druhé, navrhnúť rozpočet, ktorý založí rozvojové impulzy, zabezpečí ročný rast HDP nad 4 % a bude znižovať nezamestnanosť ročne minimálne o 2,5 % až 3 %. Súvisí to aj s úlohou Európskej únie, ktorá si dala za cieľ do roku 2010 plne vyriešiť nezamestnanosť alebo mať takmer stopercentnú zamestnanosť, po tretie, prehodnotiť návrh rozpočtu kapitol rezortných ministerstiev a ďalších ústredných orgánov, najmä bežné a kapitálové výdavky a znižovať počty pracovníkov, mzdy, platy, služobné príjmy a obstarávanie kapitálových aktív. P. Rusko, podpredseda NR SR: Pán poslanec prepáčte, ešte máte veľa bodov? K. Fajnor, poslanec: Už končím. Po štvrté, zastaviť ďalšiu privatizáciu a teda nerozpočtovať už ďalej príjmy za predaj štátneho majetku. Zabezpečiť, aby návrh rozpočtu vytváral priestor pre zvyšovanie životnej úrovne občanov. Vážený pán predsedajúci, dovoľte mi preto podať pozmeňujúci návrh. Podľa § 83 ods. 1 zákona Národnej rady č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku navrhujem vrátiť návrh zákona o štátnom rozpočte na rok 2003 navrhovateľovi na dopracovanie. Odovzdávam spravodajcovi. Nech sa páči, pán spravodajca. Ďakujem pekne za pozornosť. P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pánovi poslancovi Fajnorovi, ktorý ukončil predpoludňajšie vystúpenia poslancov k rozpočtu. Prerušujem rokovanie schôdze Národnej rady do 14.00 hod. Ďakujem. Ako prvý v rozprave o 14.00 hod. vystúpi pán poslanec Kozlík. (Prerušenie rokovania o 12.03 hodine.) (Pokračovanie v rokovaní o 14.02 hodine.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Vážené poslankyne, vážení poslanci, budeme pokračovať v rozprave k návrhu rozpočtu. Ďalšími účastníkmi a ďalšími kolegami, ktorí sa prihlásili do rozpravy... Mal pokračovať pán poslanec Kozlík. Nech sa páči. Kde sú? Počkáme ich. Poprosím pána predkladateľa zákona a pána spravodajcu, aby prišli do rokovacej sály. Poprosím pána ministra financií a spoločného spravodajcu, aby zaujali svoje miesta v rokovacej sále, aby sme mohli pokračovať v rozprave! Nech sa páči, pán poslanec Kozlík, máte slovo. S. Kozlík, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážený pán podpredseda vlády, vážené kolegyne, kolegovia, dovoľte mi niekoľko slov k predloženej predlohe k návrhu štátneho rozpočtu, respektíve verejných financií na rok 2003. Chcem hneď na začiatok povedať základnú definíciu tejto rozpočtovej predlohy - je to trpká realita. Návrh štátneho rozpočtu na rok 2003 je trpkou realitou, ktorá je zameraná na riešenie hlbokých disproporcií, nerovnováh, ktoré najmä v rokoch 2001 - 2002 založila staro-nová vláda. To znamená, tento rozpočet hasí požiar, ktorý bol v uplynulom období založený podstate vládou kontinuity. Pripomeniem východiská štátneho rozpočtu na rok 2003 asi trošku v inom pohľade, než ich uvádza návrh rozpočtovej predlohy. Treba povedať, na Slovensku sme v roku 2003 svedkami pomerne silného ekonomického rastu. Treba však povedať, že tento ekonomický rast nemá zdravý základ, že je ťahaný predovšetkým konečnou spotrebou domácností, je ťahaný konečnou spotrebou štátu, ale v žiadnom prípade nie je ťahaný čistým exportom, ktorý pôsobí negatívne v oblasti ekonomického rastu a takisto sa prejavuje stagnácia v oblasti hrubého fixného kapitálu, pokiaľ hovorím o jednotlivých zložkách ekonomického rastu. Z toho, samozrejme, potom rezultuje aj nedostatočná tvorba zdrojov v nevýkonnej ekonomike a pomerne hlbokú rozpočtovú dieru, zhruba 9 miliárd korún v roku 2002, vláda sanovala neštandardným, absolútne neštandardným opatrením, keď za babku, za zlomok hodnoty bola predaná pohľadávka Slovenskej republiky vo vzťahu k Ruskej federácii. Sme svedkami hlbokého dvojnásobného deficitu verejných financií a zároveň zahraničného obchodu, kde sa ukazuje teraz po trinásťmiliardovom októbrovom deficite, že ten deficit v zahraničnom obchode bude ešte vyšší, ako bol rekordný deficit v roku 2001. Treba povedať, že vláda v uplynulom období sprivatizovala časť strategických podnikov, čím mohla použiť jednorazové prostriedky na zníženie štátneho či zahraničného dlhu, ale napriek tomu v skutočnosti či zahraničný dlh, či štátny dlh významne narástli. To znamená, že sa bude aj pre ďalšie obdobie prejavovať pomerne dlhodobá významná záťaž a vzhľadom na to, že privatizačné náklady bude treba niekde utlmiť, budú sa prejavovať dlhodobejšie aj v cenovej úrovni, najmä v sieťových odvetviach, to znamená v energetických médiách, pretože vlastníci budú chcieť svoje zdroje získať naspäť. Takže to je ďalšia záťaž, ďalšie bremeno, ktoré dlhodobo bude ovplyvňovať ekonomiku Slovenskej republiky a, samozrejme, bude sa dotýkať aj roku 2003. Je tu ďalší fenomén, ktorý sa vytvoril nie dotiahnutým, nie správne postaveným riešením ozdravenia reštrukturalizácie bánk, kde radovo sčítanie úrokov 200 miliárd korún nákladov bolo prenesených na bremená štátu, na plecia štátu a ako bremeno daňových poplatníkov bude sa republika vysporadúvať s týmto bremenom dlhé roky, rádovo odhadujem 10 rokov, ak nie viac, s tým, že tieto bremená budú dopadať v rámci nákladov na riešenie štátneho dlhu dlhodobo do jednotlivých štátnych rozpočtov či rozpočtov verejných financií. Treba pripomenúť, že pri reštrukturalizácii bánk nebol zvolený adekvátny model, ktorý by zainteresoval banky na dotiahnutí celej záležitosti až do ozdravenia podnikov a sme skôr svedkami angažovanosti sprivatizovaných ozdravených bánk v oblasti spotrebných úverov a nie v oblasti úverov, ktoré by znamenali nové investície, novú produkciu, nové pracovné príležitosti. Treba tiež povedať, že v uplynulom období došlo k významnému zníženiu daňového zaťaženia v oblasti priamych daní, čo je nesporne chvályhodné, ale, žiaľ, nebolo toto zníženie dotiahnuté do podpory alebo iniciovania investičného rastu alebo toho, že by uvoľnené zdroje podnikatelia preinvestovali, takže potom sme svedkami skôr toho, že utešene narastá spotreba, narastá deficit zahraničnoobchodnej bilancie, predovšetkým na strane dovozu tovarov pre solventnejšie skupiny, ale nie je tu priamo nástroj v daňovom systéme, ktorý by motivoval podnikateľov do investícií, ktorý by vytváral takéto prostredia. Možno, že aj istý tlak na podnikateľov, pokiaľ sú znížené sadzby priamych daní, že by bola aspoň časť týchto zdrojov reinvestované, preinvestované v prospech budúcnosti. Takže toto všetko sa vlastne premieta v oblasti štátneho rozpočtu na rok 2003 včítane viacerých populistických opatrení, ktoré znamenali nadspotrebu a znamenajú ešte aj v tomto období nadspotrebu v Slovenskej republike, ktorá, samozrejme, potom výrazne tlačí v deficitoch, v obchodnej bilancii verejných financií a ktoré potom bola nútená vláda riešiť v balíčkoch opatrení, ktoré predchádzali štátnemu rozpočtu. Treba tiež pripomenúť, že miera inflácie za november dosiahla 2,9 % , čo by možno za iných okolností bolo chvályhodné, ale v súčasnosti to treba hodnotiť skôr kriticky, to znamená, že v roku 2000 sa neudiali žiadne a pritom potrebné opatrenia v oblasti regulovaných cien a teda celý balík sa presúva do roku 2003. Samozrejme, s veľmi vážnymi dôsledkami na obyvateľov, ale aj na podnikateľskú sféru. Takže sú to vynútené opatrenia, ktoré, opakujem znova, vyplývajú z požiarov, ktoré tu boli založené v rokoch 2001 - 2002 a nesporne, niet úniku a v rámci rozpočtového roka 2003 vláda bola v podstate donútená pristúpiť k riešeniu viacerých nepopulárnych opatrení. Treba povedať, že takýto systém však vytvára skokové efekty. Predstavte si ako nákladné auto, ktoré prudko akceleruje, potom pribrzdí, zase prudko pridá a pritom vezie náklad vajíčok, ktoré sú voľne položené na policiach. Môžete si predstaviť, koľko nepoškodených vajíčok asi dôjde do cieľa pri takomto riadení ekonomicko-sociálneho systému v krajine. Takže pokiaľ hodnotím ešte pred dotknutím sa samotného návrhu štátneho rozpočtu realizovaný balíček opatrení, nesporne je vynútený a nesporne ho nie je možné a nebolo možné obísť, ale bude znamenať skokové dopady, bude znamenať určité tvrdé dopady do oblasti spotreby, kde v značnej miere je to aj potrebné, ale bude znamenať aj tvrdé dopady do podnikateľskej sféry. Dnes už viaceré podniky dôvodne argumentujú tým, že ten nárast cien bude mať zničujúce dôsledky na produkciu, že budú riešiť vysporiadanie sa s rastom nákladov v oblasti zamestnanosti, pretože to pri rezervách, nízkych rezervách, ktoré oblasti nákladov v priamej spotreby majú, musia riešiť v oblasti zamestnanosti a popri náraste cien sa tam presadzujú ešte niektoré monopolné praktiky jednotlivých predstaviteľov sieťových odvetví. Takže aj ten nástup do roku 2003 nebude jednoduchý, bude poznamenaný skokovou zmenou v podnikateľskom prostredí. Táto bude násobená popri cenách ešte dopadmi v oblasti daňového systému, kde nesporne niektoré opatrenia sú ambiciózne. Otázka, nakoľko sú stráviteľné, či zbližovanie sadzieb daní v oblasti dane z pridanej hodnoty, či niektoré opatrenia v oblasti spotrebných daní, najmä uhľovodíkových palív a mazív budú stráviteľné pre podnikateľské prostredie. Nesporne však zaťažia produkciu a určite neprispejú k tomu, že by sa vytváral nejaký významný rast nových pracovných miest. Sme svedkami aj toho, že mierne klesá miera nezamestnanosti v priebehu roku 2002. Na jednej strane tu určite pôsobí časový faktor. Každoročne v tom treťom- štvrtom kvartáli klesá miera nezamestnanosti, to znamená, nie je to možné to preceňovať. Na druhej strane nadspotreba, ktorá sa prejavila v roku 2002 nesporne z volebných dôvodov, určite pri pomerne vysokom raste 3,9 % hrubého domáceho produktu vytvára aj istý priestor pre miernu tvorbu alebo pre mierne znižovanie miery nezamestnanosti. Predpokladajme teda, že vstupujeme do roku 2003 s pomerne tvrdými reštrikciami, pomerne tvrdou zmenou ekonomických podmienok. Z toho možno pomerne úspešne vyvodiť, že sa nevytvára predpoklad pre výraznejšiu mieru rastu, tak ako ju plánuje štátny rozpočet, na úrovni 3,7 % rastu hrubého domáceho produktu. Treba povedať, že na jednej strane sú tu teda negatívne dopady v oblasti cien, v oblasti daňového systému, ktoré budú zvyšovať náklady producentov, budú znižovať spotrebu v tejto republike, na druhej strane samotná konštrukcia štátneho rozpočtu v tých položkách, kde by mohla podnecovať investície, kde by mohla podnecovať ekonomický rast, pribrzďuje alebo redukuje výdavky, či už ide o výdavky na bytovú výstavbu, výstavbu diaľnic, infraštruktúry, či ide o aktívnu politiku zamestnanosti, tam všade sú redukcie, ktoré určite neprispejú k nabudeniu ekonomického rastu, na druhej strane opatrenia v oblasti mzdovej, ktoré boli prijímané pred štátnym rozpočtom, budú tlačiť na pokles spotreby. Z toho možno vyvodiť, že plánovaný ekonomický rast nemôže v budúcom roku dosiahnuť tempá rastu tohtoročného, najmä pokiaľ zdôrazníme, že ten tohtoročný ekonomický rast bol ťahaný predovšetkým spotrebou a nie investíciami, ktoré by zakladali nejaký výraznejší ekonomický rast alebo ktoré by zakladali výraznejší nárast exportu v roku 2003. Treba povedať, že teda základným problémom štátneho rozpočtu na rok 2003 za daných okolností je, ako rozdeliť pomerne málo peňazí alebo nedostatok peňazí, pomerne, medzi veľa žiadateľov a, samozrejme, keď niet peňazí, niet ani muziky. Je to stále staré pravidlo a teda štátny rozpočet sa pri príjmoch, ktoré sú podľa môjho názoru postavené nereálne, pretože sú postavené na nadhodnotenom ekonomickom raste, a pritom ešte treba povedať, že pokiaľ v daňových príjmoch sa tieto očistia o daňové príjmy, ktoré vznikajú zo zvýšenia daňového zaťaženia, zo zvýšenia spotrebných daní, zo zvýšenia toho príjmu, zo zbližovania sadzieb dane z pridanej hodnoty a tak ďalej, ktoré možno vzniknú vyššími odvodmi z titulu zvýšenia cien najmä v sieťových odvetviach, tak to všetko nemôže zdôvodniť predpoklad nárastu, medziročného nárastu daňových príjmov o 19 %, pokiaľ očistíme daňové príjmy o tie daňové príjmy, ktoré vznikajú zvýšením, rozhodnutím o zvýšení spomínaných daňových odvodov. Takže v tomto zmysle môžem, myslím, úspešne spochybňovať kalkuláciu daňových príjmov a nesporne potom aj celková kalkulácia príjmov za daného stavu je ohrozená. O to viac potom vyniká to, že štátny rozpočet nie je v stave, samozrejme, pri nedostatočnom objeme príjmov a v snahe dospieť k zníženiu deficitu proti roku 2002, že nie je v stave pokryť základné potreby niektorých kapitol, doslova pokrytie základných životných potrieb viacerých kapitol. Takže treba povedať, že pri nereálnej miere ekonomického rastu treba pokladať za nereálnu aj mieru nezamestnanosti, ktorá podľa môjho názoru určite prevýši mieru nezamestnanosti v roku 2002. Podobne za nereálny možno však v tom prípade pokladať aj odhad alebo kalkuláciu sociálnych výdavkov v štátnom rozpočte, ktorá napriek realizovaným opatreniam na úspory v sociálnej oblasti hrozí tým, že štátny rozpočet v priebehu roka bude musieť riešiť problémy s prekrytím sociálnych výdavkov. Treba povedať, že v roku 2003 budú prechádzať do nového rozpočtového obdobia mnohé kapitoly, čisto skrytými alebo odkrytými deficitmi a nesporne viaceré kapitoly sa dostávajú na hranicu ústavnosti a myslím, že budeme z našej strany tento problém otvárať, predovšetkým sa to dotýka rozpočtov v samospráve, priamo v texte návrhu štátneho rozpočtu sa hovorí, že kompetencie, ktoré budú na samosprávne celky prechádzať v roku 2003 vlastne nie sú rozpočtovo pokryté. Takže návrh štátneho rozpočtu na rok 2003 dáva základnú líniu pre ďalšie roky, ktorá nie je povzbudzujúca. Nedá sa hovoriť, že ide o úspory, ide o tvrdé reštrikcie, ktoré ohrozujú základné funkcie vo viacerých kapitolách, nehovoriac o prežití alebo fungovaní v samosprávnych celkoch. Treba povedať, a už to tu zaznelo v snemovni, že značná časť schodku je viazaná na schodok bežného hospodárenia, vyše 13 miliárd korún. To znamená, nie je zabezpečené pravidlo, že pokiaľ schodok existuje, že je viazaný na investície a na to teda, že v budúcnosti tieto investície budú vytvárať zdroje, ktoré budú slúžiť na umorenie vzniknutých štátnych dlhov. Treba povedať, že pokiaľ sa počíta aj s istou mierou ekonomického rastu, tak ona je skôr viazaná na mzdové prírastky, ktoré sú schované v oblasti zákonov o verejnej a štátnej službe, ale v žiadnom prípade nie sú to zdroje ekonomického rastu, ktoré by boli viazané na investičný rast alebo na zdroje, ktoré budú v budúcnosti podnecovať rast ekonomiky na báze schopnosti viac exportovať, viac vyrábať a, samozrejme, vytvárať viac pracovných miest. Treba povedať, teda čo som povedal na začiatku, že štátny rozpočet na rok 2003 oproti roku 2002 znižuje proinvestičné rastové faktory, čo bude teda obmedzovať tú zdravú úroveň ekonomického rastu a nie dostatočne rieši, či sa na úrovni vlády, ale aj samotného štátneho rozpočtu, otázka uvoľňovania a efektívneho využívania zdrojov, prístupových zdrojov Európskej únie, kde, myslím, že sme zostali v zostávajúcich rokoch príliš veľa dlžní a myslím, že v tomto smere prístup vlády nie je dostatočne ofenzívny na získavanie zdrojov, ktoré sú vlastne možno najefektívnejšie. Takže ak mám urobiť určitý záver, štátny rozpočet sa tvári, že zakladá progres, ale opak je pravdou. Možno dôvodne predpokladať, že v roku 2003 dôjde ku spomaleniu hospodárskeho rastu, že dôjde k nárastu nezamestnanosti, k prehĺbeniu sociálnych disproporcií a k výraznému nárastu štátneho dlhu. V tomto kontexte rozvrhy príjmov štátneho rozpočtu a najmä daňových, ten rozvrh je pochybný, rozvrh výdavkov nepokrýva základné funkcie viacerých kapitol a hrozba podstatného prevýšenia deficitu štátneho rozpočtu je reálna. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)