Kadúc, Miroslav, poslanec NR SR (2014-09-11):
Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, vážená pani spravodajkyňa, vážené kolegyne, vážení kolegovia, dovoľte aj mne v krátkosti vystúpiť k úmyslu toho zákona a hlavne k ambícii toho zákona, pretože si myslím, že nie je, nie je ambiciózny. To je prvá taká poznámka, ktorú je nutné povedať. A to hlavne v kontraste s tým, že si na tomto zákone dal niekto záležať. Myslím si, že ak sa majú robiť zákony, mali by vyzerať takto, čo sa týka aj procesu, aj spracovania. Hovorím hlavne o dôvodovej správe. Týmto vlastne priamo chválim tím ministra spravodlivosti, ktorý naozaj celkom podrobne vysvetlil účel navrhovanej úpravy aj to, čo sa navrhuje, aj teda právne, právny základ, čo teda je naozaj chvályhodné. Čo mi však vadí, je, že z časového pohľadu tento zákon sleduje až niekedy záver obchodného vzťahu. Nie ten úvod, čo je veľká škoda. A to najmä hovorím s ohľadom na register diskvalifikácie osôb, ktorého myšlienka je výborná, len do toho registra sa dostane tá osoba až po právoplatnom rozhodnutí, ktoré častokrát trvá rok, dva, tri, čiže pomerne neskoro. Počas tohto obdobia podnikateľ, štatutár môže urobiť toľko obchodných vzťahov, že napácha škôd, ktoré ani ten register diskvalifikovaných osôb nezmaže. Je pravda, že už potom nebude tie škody páchať, ale ten časový horizont je naozaj, naozaj veľký. Preto dávam na zváženie – a verím, že sa tým možno budeme zaoberať na výbore, možno pred výborom – zaviesť aj iný register, nie iba register právoplatne uznaných ako vylúčených zo spoločnosti z konania, teda zo štatutárneho orgánu alebo dozornej rady, ale aj register tých, ktorí sú v konkurze. Viem o tom, že je to v Obchodnom vestníku. Ale ten Obchodný vestník je často tak neprehľadný, že neviete tam dohľadať človeka, ktorého potrebujete. Musíte mať platenú službu, ktorá, samozrejme, obmedzuje podnikateľa, pretože za to musíte zaplatiť. Ja nevidím problém, aby ministerstvo viedlo register nie iba právnických osôb, ale aj tých osôb, ktoré stoja za tými spoločnosťami, nech si vie potencionálny obchodný partner preveriť podnikateľa, s ktorým ide obchodovať. Čiže toto je naozaj podnet a môžme ísť do viacero úrovní, len kam smerujem a kde bude smerovať celé moje vystúpenie, aby sme posilnili dôveru obchodných vzťahov a už v úvode, nie na konci. A toho sa vlastne týka aj konkurz. Celkom podrobne sa v tejto novele rieši novela konkurzu, ale opäť. Je to až konečná fáza obchodného vzťahu, kedy pri konkurze je vymožiteľnosť pohľadávok veriteľov plus-mínus 15 percent. Čo naozaj pre niektorých nenásobí, nedelí, a preto si myslím, že tá novela mohla byť viac ambicióznejšia, pretože je spravená dobre, čo sa týka legislatívy. Ale mohlo byť kľudne, mohli sme ísť trošku viacej dopredu. To znamená k tým obchodných vzťahom a pri ich vzniku. A to sme práve my hovorili s kolegom Chrenom asi pred pol rokom, kedy sme okrem navrhnutia jednoeurovej eseročky hovorili aj o zodpovednosti alebo ručení spoločníkov. Dnes platí, že spoločník ručí za záväzky spoločnosti do výšky svojho nesplateného vkladu, čo je v zásade okej. Ale my sme chceli túto zodpovednosť rozšíriť, pretože vo väčšine prípadov je tento vklad splatený. A chceli sme, aby táto, aby táto zodpovednosť bola stále obmedzená. Nie aby bola bezhraničná. Ak by spoločník, ak by veriteľ sa nemohol domôcť svojich vkladov, svojich pohľadávok, mal by za istých okolností právo žiadať spoločníka o uhradenie tejto straty, škody alebo teda inej pohľadávky. Toto bol náš úmysel a to dávam opäť do pľacu, aby pán minister mohol sa opäť nad tým zamyslieť, lebo toto je tá reálna cesta, ako pomôcť vymožiteľnosti práva. Na trhu máme nespočetné množstvo spoločností s ručením obmedzeným, kde spoločníci nie sú konateľmi. To znamená, oni sú iba vykonávateľmi vlastníckych práv a konatelia, v úvodzovkách, iba konajú. Stáva sa, že konateľ splnomocní spoločníka. To pán minister isto vie. A je to možno urobiť tak, aby konal ten spoločník, de facto vykonával práva aj ako štatutár. A vtedy, v týchto situáciách je ten spoločník nezodpovedný de facto aj právne a toto je podľa mňa veľká škoda. Môžte, môže mi pán minister oponovať, že je zodpovedný štatutár. Okej. Okrem toho štatutármi bývajú často biele kone, čo sa postupne, viem o tom, že ministerstvo sa ich pokúša postupne vyčistiť. Zodpovednosť štatutára v § 135a Obchodného zákonníka síce je napísaná pomerne precízne, ale ja osobne nepoznám žiadne súdne rozhodnutie, kedy by štatutár bol braný na zodpovednosť a bol by právoplatne zaviazaný na náhradu škody veriteľovi. Áno, je to vec súdnej praxe, ale asi nám tu voľačo, asi je niekde chyba, keď zákon, ktorý tu je, pravidlo, ktoré tu je, nie je v praxi, neobjavuje sa, ako keby nebolo uplatniteľné. Čiže skúsme sa opäť zamyslieť nad reálnou vymožiteľnosťou od štatutárov. Je veľmi dobré, že tam dodávate ten dôvetok, alebo ak poruší povinnosť pri konkurze, povinnosť vyhlásiť konkurz, to môže pomôcť, len sám som zvedavý, čo ukáže prax. A druhú vec, čo sme s kolegom Chrenom navrhovali, ktorá je podľa mňa ešte možno o niečo zásadnejšia, je, aby ak ten spoločník bude zodpovedať za dlhy tej spoločnosti, bude zodpovedať za dlhy, ktoré vznikli za jeho pôsobenia v spoločnosti, to znamená, nezbaví sa tejto zodpovednosti prevodom na inú osobu. Takto skutočne zabránime daňovým podvodom, trestným činom, ukracovanie veriteľa, zvýhodňovanie veriteľa a hlavne spôsobíme to, že pohľadávky z obchodných vzťahov, ktoré majú byť motorom našej ekonomiky, budú vymožiteľné, a myslím si, že toto by malo byť účelom aj tejto novely. Ďakujem za pozornosť a naozaj úprimne verím, že pán minister zváži tieto zmeny a zapracuje ich tak, aby boli výhodné.