M. Kotian, poslanec: (2002-02-13):
J. Migaš, predseda NR SR: Panie poslankyne, páni poslanci, ja si myslím, že poznáte rokovací poriadok. Prezenčná listina je vystavená v súlade s rokovacím poriadkom Národnej rady Slovenskej republiky. Čiže nič meniť ani ja, ani administrácia v tomto smere nemôže. Ak budete mať osem poslancov a Národná rada to odsúhlasí, potom môžete byť uvádzaní ako samostatná strana. Tak budeme pokračovať v rozprave. Ako prvý sa do rozpravy prihlásil pán poslanec Tatár. Nech sa páči. Po ňom pán poslanec Cuper. P. Tatár, poslanec: Vážený pán predseda, vážené dámy, vážení páni. Dovoľte mi vystúpiť predovšetkým s vecnou argumentáciou, aj keď po včerajšom vystúpení pána poslanca Cupera sa chcem dotknúť aj toho, čo povedal. Hovoríme teraz o tom, že v decembri Národná rada vypustila zo zákonov o vyšších územných celkoch § 8 ods. 3, a to z dobrých vecných dôvodov. A tie dôvody boli predovšetkým právne, predovšetkým ústavnoprávne, ako je rozumnosť, vykonateľnosť, zmysluplnosť takého paragrafu, ktorý on postrádal, a zároveň sme hovorili aj o politickej rovine. Tento zákon s argumentáciou, ktorej sa neskôr dotknem, vrátil prezident republiky naspäť do Národnej rady. Keď som hovoril, že sú dve roviny - politická a odborná, vecná, právna, musím povedať, že pán poslanec Cuper, ktorý bol predkladateľom tohto návrhu v pléne v druhom čítaní, sa dostal aj do roviny osobnej, ale tam by som vás pán poslanec nechal samého. Musím upozorniť, že o vypustení tohto paragrafu rozhodla Národná rada väčšinou hlasov. K argumentácii nevecnej a zároveň neodbornej, k politickej alebo osobnej argumentácii pána poslanca Cupera chcem povedať, že sa pokúšal včera uraziť nielen mňa ako predkladateľa tohto návrhu zákona, hoci, opakujem, väčšina Národnej rady hlasovala za vypustenie § 8 ods. 3, ale najmä sa pokúšal urážať maďarskú menšinu, a teda to len potvrdzuje, že na politickú hru je dobrý každý istému druhu politikov. Musím potvrdiť, pán poslanec Cuper, že po prvýkrát sme sa stretli pri jazykovom zákone, a musím povedať, že nebyť mňa, tak by vtedajšie Česko-Slovensko neboli vzali kvôli vám do Rady Európy, pretože tam jednoducho nacionalistov z minulých storočí naozaj nechcú. A teraz k tomu meritu zákona o vyšších územných celkoch. Vy jednoducho neviete pripustiť, pán poslanec, že na usporiadanie štátu existuje aj iný názor, ako je váš. Ja si želám, aby Slovensko bol štát občanov, ktorým štát a verejná správa, teda obce aj vyššie územné celky slúžia, a nie štát podľa vašich predstáv, ako ste ich aj včera tu ilustrovali, ktorému slúžia občania a ešte si štát, podľa vašich slov, snáď bude vyberať, že napríklad občanov maďarskej alebo inej národnosti, alebo občanov iného zmýšľania, alebo občanov, ktorých vy by ste určili, bude tento štát držať jednoducho prísnejšie. To nie je slušný, moderný, demokratický štát. Vy ste hovorili o strachu z rozpadu územia a ja musím povedať, že ja by som ten strach mal vtedy, ak by sa naplnili predstavy, o ktorých ste aj vy včera hovorili, že to bude štát centralizovaný, silný, netolerantný, ktorý nebude k občanom láskavý a slušný. Štát, ktorý aj vďaka vám nemá dnes poriadnu reformu verejnej správy a kde žije veľmi veľa ľudí, ktorí nemajú dôveru v politiku a jednoducho neveria, že existuje poctivá politika. Takýto štát, ktorý nemá túto vnútornú občiansku súdržnosť, taký môže byť ohrozený. Ale musím povedať, že poctivá politika, a v tomto sme v spore, je práve tá, ktorú občania vidia, a preto sme pristúpili k reforme verejnej správy. Poctivá politika je taká, kde občan vidí, čo robí jeho obec, čo robí jeho vyšší územný celok a vy ste proti takejto politike. Spomínali ste vlastenectvo. Ja sa pristavím pri tom, čo podľa mňa utužuje a upevňuje národné povedomie, a teda aj národné povedomie Slovákov. Myslím si, že tomu prospieva oprieť sa o tie najlepšie tradície, ale aj dokázať sa vyrovnať s tienistými skúsenosťami národa. Ja si myslím, že by bolo dobré, keby sme rozvíjali najmä takú tradíciu, ako je vôľa dobre pracovať. Vôľa čestne a zodpovedne pracovať. Mať zodpovednosť za seba na prvom mieste a robiť poctivú politiku. Takéto tradície ste vy ale nespomínali. Dobrou tradíciou, ktorú ja odporúčam pestovať, je aj záujem o vzdelanie a je to aj tradícia pestovať a honorovať schopnosť presadiť sa v konkurencii. Presadiť sa v konkurencii. Myslím si, že mladá generácia začína ísť týmto smerom. Ale musím povedať, že vy a vaša politika prispieva k tomu, že ľudia radšej hľadajú protekciu a boja sa čestne a otvorene súťažiť. To nie je dobrá tradícia. Na toto hrdí nemôžeme byť. Musím povedať, že naozaj dobrou tradíciou moderného sebavedomého národa je aj tolerantnosť voči svojmu okoliu a voči vlastným menšinám, ktorá nám naozaj veľmi chýba. Musím povedať, že tolerantnosť nijako neznižuje národnú hrdosť na to, čo sme dosiahli, ale jej nedostatok robí z ľudí aj z národa často urazených hlupákov. Ja musím povedať, že sebavedomie, to nie je nejaká urazená hlúposť, sebavedomie pramení z merateľných výsledkov. Musím povedať, že nepovažujem za dlhodobé a úctyhodné merateľné výsledky dočasné percento dosiahnuté vo voľbách. Pre mňa merateľný výsledok je sloboda ľudí a prosperita ľudí a pocit bezpečnosti a bezpečnosť ľudí, ktorí v štáte, o ktorom hovoríme a na ktorý máme iný názor, ktorí v štáte žijú. Myslím si, že vypustením § 8 ods. 3 zo zákona o vyšších územných celkoch Národná rada k takémuto štátu prispela. Teraz k tej vecnej a právnej argumentácii, pretože bolo to veľmi dobre zargumentované, bolo nás viacej predkladateľov. Tak ako som ja hovoril o politickej rovine, tak doktor Kresák hovoril o tej ústavnoprávnej rovine a chcem sa k nej vrátiť. Musím povedať, že Ústava Slovenskej republiky pripúšťa možnosť obmedziť výkon samosprávy zákonom a na základe medzinárodnej zmluvy podľa článku 7 ods. 5 ústavy a tiež, že všeobecne záväzné nariadenia vyšších územných celkov musia byť v súlade s ústavou, s ústavnými zákonmi, s medzinárodnými zmluvami, s ktorými vyslovila súhlas Národná rada Slovenskej republiky a ktoré boli ratifikované a vyhlásené spôsobom ustanoveným zákonom. A musia byť aj v súlade so zákonmi. Je to jednoznačne vyjadrené v článku 67 ods. 2 ústavy, v zmysle ktorého povinnosti a obmedzenia pri výkone územnej samosprávy možno obci a vyššiemu územnému celku ukladať zákonom a na základe medzinárodnej zmluvy podľa článku 7 ods. 5 a tiež článku 125 ods. 1 písm. c) a d), v zmysle ktorých je Ústavný súd oprávnený rozhodovať o súlade všeobecne záväzných nariadení podľa článku 68 s ústavou, s ústavnými zákonmi, s medzinárodnými zmluvami, s ktorými vyslovila súhlas Národná rada Slovenskej republiky a ktoré boli ratifikované a vyhlásené spôsobom ustanoveným zákonom a so zákonmi, ak o nich nerozhoduje iný súd. Zároveň Ústavný súd je oprávnený rozhodovať o súlade všeobecne záväzných nariadení orgánov územnej samosprávy podľa článku 71 ods. 2 s ústavou, s ústavnými zákonmi, s medzinárodnými zmluvami vyhlásenými spôsobom ustanoveným zákonom, so zákonmi, nariadeniami vlády a so všeobecne záväznými právnymi predpismi ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy, ak o nich nerozhoduje iný súd. Sme však rovnako presvedčení, že každý zákon, ktorý zasahuje do výkonu samosprávy, musí byť v súlade s obsahom ústavy. Teda spĺňať základné demokratické kritériá a požiadavky obsiahnuté v princípe právneho štátu. Článok 1 ústavy - súčasťou právneho štátu je aj vykonateľnosť jeho zákonov. Po ďalšie rešpektovať to, že Slovenská republika je štátom občanov v právnom ponímaní, a preto pojem národný záujem je pojmom diskriminačným a odporujúcim obsahu článku 12 Ústavy Slovenskej republiky. Rešpektovať to, že súčasťou princípu právneho štátu je predvídateľnosť konania orgánov verejnej moci, a teda aj predvídateľnosť súdneho rozhodovania. Ďalej rešpektovať princípy samosprávy a tiež rešpektovať zásadu primeranosti zákonných zásahov štátu, výkonu práva na samosprávu. V súvislosti s uvedeným musím poukázať na to, ako boli uvedené požiadavky opomenuté pri formulovaní teraz diskutovaného ustanovenia § 8 ods. 3 v zákone č. 302/2001 Z. z. o samospráve vyšších územných celkov, ktorý tento parlament schválil 4. júla minulý rok. Toto ustanovenie je v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky a s Európskou chartou miestnej samosprávy, s ktorou Národná rada Slovenskej republiky vyslovila súhlas s ratifikáciou uznesením č. 516 z 26. októbra 1999 a ktorá bola zverejnená v Zbierke zákonov pod č. 336/2000 a nadobudla platnosť 1. júna 2000. Nakoľko Národná rada schválila toto ustanovenie na základe pozmeňujúceho návrhu, ktorý bol podaný v rámci druhého čítania v pomerne vypätej atmosfére a bez možnosti dostatočne zvážiť jeho obsah, tak Národná rada v decembri využila možnosť odstrániť túto chybu ešte predtým, ako zákon č. 302/2001 Z. z. nadobudol účinnosť. Tu musím konštatovať, že nepovažujem za dobré, že prezident republiky sa politicky stotožnil, nie vecne, pretože vecne naozaj preto nemá žiaden argument, s návrhmi HZDS. Zastupiteľstvo samosprávneho kraja nie je štátnym orgánom, a preto môže v súlade s článkom 2 ods. 3 ústavy konať, čo nie je zákonom alebo všeobecne záväzným právnym predpisom zakázané a nemožno ho nútiť, aby konal niečo, čo zákon neukladá. Preto platí, že ak zákon výslovne nezakazuje, aby zastupiteľstvo samosprávneho kraja prijímalo nariadenia, ktoré sú v rozpore s národnými záujmami alebo záujmami iných územných celkov, alebo obcí, respektíve neprikazuje, aby prijímalo nariadenia, ktoré sú v súlade s týmito nariadeniami, tak zastupiteľstvo samosprávneho kraja je prinajmenej teoreticky oprávnené prijímať nariadenia, ktoré sú v rozpore s národnými záujmami alebo záujmami iných územných celkov a obcí. Samozrejme okrem toho, že tieto formulácie sú v podstate bezobsažné. Na druhej strane však tiež platí, že krajský súd ako štátny orgán môže posudzovať len v súlade s článkom 2 ods. 2 ústavy, a teda môže konať iba na základe ústavy v jej medziach a v rozsahu a spôsobom, ktorý ustanoví zákon. A žiadny zákon v Slovenskej republike neustanovuje hmotnoprávne ani procesnoprávne normy, ktoré by umožňovali krajskému súdu postupovať a rozhodnúť o neplatnosti nariadenia zastupiteľstva samosprávneho kraja z dôvodu jeho rozporu s národnými záujmami alebo záujmami iných územných celkov, alebo obcí. Musím povedať, že v tomto je naprosto právne nepodložená aj argumentácia pána prezidenta, keď hovorí, že o konaní pred súdom, ja sa len pýtam, aké konanie pred súdom, ak Občiansky súdny poriadok v § 244 podľa posledného znenia v odseku 2 nepozná rozhodovanie správnych súdov vo veci všeobecne záväzných nariadení. Pretože sa musíme opýtať, je všeobecne záväzné nariadenie rozhodnutím alebo je to normatívnym aktom? A to isté sa týka aj odseku 3 tohto paragrafu. Musím povedať, že rozhodnutie musí mať individuálny charakter, o ktorom môže krajský súd rozhodovať. Ale všeobecne záväzné nariadenie nemá takýto charakter, nemá individuálny charakter a mohlo by ešte tak podliehať preskúmavacej činnosti Ústavného súdu. Teda takéto konanie pred krajským súdom nie je známe a nemá v právnom poriadku oprávnenie. Ten inkriminovaný paragraf hovorí, že ak je vláda toho názoru, vráti nariadenie zastupiteľstvu. Aj vláda ako štátny orgán môže v zmysle článku 2 ods. 2 ústavy konať iba na základe ústavy a v jej medziach a v rozsahu a spôsobom, ktorý ustanoví zákon. Samotný text ústavy pritom neumožňuje vláde, aby akýmkoľvek spôsobom zasahovala do výkonu samosprávy. A tu je veľmi dôležité povedať, že aj o tom je práve obsah princípu deľby moci. A teda ani žiaden zákon by jej nemal umožňovať vykonávať takúto činnosť. Namietané ustanovenie je preto zrejme aj v rozpore s článkom 67 ods. 2 ústavy, podľa ktorého možno povinnosti a obmedzenia pri výkone územnej samosprávy obci a vyššiemu územnému celku ukladať zákonom, teda priamo v zákonných ustanoveniach, a nie na základe zmocnenia obsiahnutého v zákone pre vládu alebo pre iné subjekty. Opakujem, možno ukladať zákonom, a nie na základe zákona. V prípade, ak by vláda postupovala podľa ustanovenia § 8 ods. 3, teda v prípade, že by sme akceptovali námietku pána prezidenta, tak by vláda konala v rozpore s článkom 2 ods. 2 ústavy v spojení s článkom 67 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky. Ďalej sa v tom texte píše, že ak je v rozpore s národnými záujmami alebo záujmami iných vyšších územných celkov, alebo obcí. K tomu treba podotknúť, že pojem národný záujem nie je na účely tohto zákona definovaný. Vo všeobecnosti ho možno chápať v užšom zmysle ako záujem jedného národa alebo v širšom zmysle ako záujem štátu. V právnom poriadku Slovenskej republiky možno pojem národný záujem nájsť vo viacerých medzinárodných zmluvách, či je to pod č. 110/2001 Dohoda medzi vládou Slovenskej republiky a Talianskej republiky o podpore a ochrane investícií alebo je to č. 311/2000 o uzavretí dohody medzi vládou Slovenskej republiky a Slovinskej republiky o výmene informácií a ďalšie podobné zmluvy, pričom sa používa tento pojem v konštrukcii typu národné záujmy jednotlivých zmluvných strán, teda v zmysle záujmu štátneho, pretože zmluvné štáty sú vlády, ktoré reprezentujú štáty. Ústava Slovenskej republiky používa len pojmy, a to verejný záujem, napríklad v článku 20 ods. 2, kde sa hovorí, že zákon ustanoví, ktorý ďalší majetok okrem majetku uvedeného v článku 4 tejto ústavy je nevyhnutný na zabezpečovanie potrieb spoločnosti, rozvoja národného hospodárstva a verejného záujmu, môže byť iba vo vlastníctve štátu, obce alebo určených právnických osôb. Rovnako sa používa tento pojem v článku 20 ods. 4 pri vyvlastnení alebo nútenom obmedzení, ktoré je možné iba v nevyhnutej miere a vo verejnom záujme a v článku 93 ods. 2, kde referendom sa môže rozhodnúť aj o iných dôležitých otázkach verejného záujmu. Čiže žiadny národný záujem nie je definovaný. Verejný alebo iný spoločný záujem je definovaný v článku 27 ods. 1, ktorý hovorí, že petičné právo sa zaručuje a každý má právo sám alebo s inými obracať sa vo veciach verejného alebo iného spoločného záujmu na štátne orgány a tak ďalej. Ďalej je definovaný spoločný záujem v článku 66 ods. 1, kde obec má právo združovať sa s inými na zabezpečenie vecí spoločného záujmu. Je tam definovaný záujem občanov, napríklad v § 75 ods. 1 pri sľube poslanca, ktorý sľubuje na svoju česť a svedomie vernosť Slovenskej republike a svoje povinnosti sľubuje plniť v záujme jej občanov, čiže záujem občanov. Ústavnými pojmami sú aj pojmy zákonom chránené záujmy, všeobecné záujmy chránené zákonom, sociálne záujmy a záujem ochrany prírody, ale nie národný záujem. Ústava Slovenskej republiky tento pojem nepoužíva. Vyjadrenie národného princípu obsahuje len v úvode preambuly, v jej závere sa už mení na princíp občiansky. Zo znenia ustanovenia prvej vety diskutovaného paragrafu ods. 3 nie je možné jednoznačne zistiť, či sa má na mysli záujem štátu Slovenskej republiky a nie je možné jednoznačne vylúčiť ani to, či by sa pojem národný záujem nemohol chápať ako záujem národa, prípadne konkrétneho národa, v tomto prípade národa slovenského. Keďže je pravdepodobné, že tento nedostatok týkajúci sa jasnosti a zrozumiteľnosti právnej normy nebude možné preklenúť ani výkladom, možno predpokladať nesúlad s článkom 1 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky. V prípade chápania pojmu národný záujem v užšom zmysle by bolo ustanovenie § 8 ods. 3 jednoznačne v rozpore s princípom rovnosti obsiahnutým v článku 12 ods. 1 a ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky a rovnako aj s článkom 2 ods. 1 ústavy, v zmysle ktorého štátna moc pochádza od občanov, ktorí ju vykonávajú prostredníctvom svojich volených zástupcov alebo priamo teda s občianskym princípom či s princípom suverenity ľudu, teda občanov. Treba upozorniť ešte, že obsah slovného spojenia v rozpore so záujmami iných vyšších územných celkov alebo obcí nie je možné presne právne ustáliť. Záujem je pojmom skôr politologickým ako právnym a rozhodovania o neplatnosti právneho úkonu, v tomto prípade nariadenia samosprávneho kraja z dôvodu jeho rozporu so záujmom iných vyšších územných celkov alebo obcí vnáša do právneho poriadku a do právnych vzťahov jednoznačnú právnu neistotu. Tých dôvodov je viacero. Je totiž legitímne, že záujmy dvoch alebo viacerých subjektov, a to akýchkoľvek vrátane samosprávnych krajov obcí sú odlišné, a pritom sú nekonformné alebo sú protikladné. Ak by rozpor záujmov samosprávnych krajov a obcí mal byť dôvodom vzniku protiprávneho stavu, bolo by nevyhnutné, aby existovalo z dôvodu preventívneho obmedzenia protiprávneho stavu taxatívne vymedzenie záujmov vyšších územných celkov, a to navyše tak, aby tieto zodpovedali v zákone požadovanému národnému záujmu. Toto všetko tam, samozrejme, chýba. To je len presné vysvetlenie na to, prečo je vypustený paragraf nielen nezmyselný, nevykonateľný a vnáša právnu neistotu. Je tam aj viac iných ústavných problémov. Z namietaného textu nie je jasné, na základe čoho sa vláda rozhodne vrátiť prostredníctvom prednostu zastupiteľstvu vyššieho územného celku nariadenia. Stačí, ak je také nariadenie v rozpore so záujmami jedného alebo viacerých VÚC, pretože je tam použité množné číslo jedného samosprávneho kraja alebo jednej obce, alebo viacerých. Používa sa množné číslo. Zdalo by sa z toho, že jedna obec alebo jeden samosprávny kraj nestačí na tento rozpor a takýchto nezrovnalostí pritom vo veľmi nekvalitne podanom návrhu, ktorý sme naozaj v decembri vypustili, je viacero. Jednoducho musím povedať, že nie je potrebné nejaké špeciálne právne vzdelanie, na ktoré ste sa odvolávali pán poslanec, aby sa človek pozastavil nad otázkou, či a prečo by malo byť v demokratickom štáte odôvodnené, aby vláda mala možnosť napríklad na základe toho, že nariadenie Bratislavského vyššieho územného celku nebude v súlade so záujmami obcí v Nitrianskom alebo Trenčianskom vyššom územnom celku, prečo by mala vláda takéto nariadenie vrátiť, a teda vetovať. Z pohľadu práva je takisto dôležité, že zákon neustanovuje ani to, v akej forme by mali byť záujmy samosprávnych krajoch alebo obcí vyjadrené. Potom sú tam aj procedurálne problémy, že ktorý je to prednosta, pretože sa hovorí prostredníctvom prednostu, hovorí sa v lehote určenej na podpísanie, ale možnože v pôvodnom návrhu to bola lehota odseku 1, ktorý vypadol pri prijímaní zákona a ostal tam len § 11 ods. 9, kde je lehota najneskôr do troch dní od schválenia nariadenia, takže to je ďalší konfúzny prvok a jednoducho mohli by sme ďalej dokazovať dobré dôvody, prečo sme vypustili tento paragraf, pretože nie je len nezmyselný, ale je aj nevykonateľný. Chcem povedať, že rozhodnutie v lete, keď sme prijímali tento paragraf, bolo v hektickej atmosfére a opakujem, Národná rada opravila tento svoj omyl v decembri. Hovorím znova, že nie je dobré, že sa pri vrátení tohto zákona Kancelária prezidenta politicky, pretože vecne sa to obhájiť nedá, stotožnila s tým návrh HZDS z leta a jednoducho z týchto všetkých dôvodov, ktoré by sa dali ešte podrobnejšie uviesť a vysvetliť. Z týchto všetkých dôvodov prosím a žiadam v mene všetkých, ktorí sme hlasovali za vypustenie tohto paragrafu pred krátkou dobou, aby sme neprijali námietky pána prezidenta a aby sme schválili návrh zákona v pôvodnom znení tak, ako sme to urobili v decembri. Ďakujem pekne. J. Migaš, predseda NR SR: Faktické poznámky na vystúpenie pána poslanca Tatára. Ako prvý pán poslanec Jarjabek, ako posledný pán Bárdos. Uzatváram možnosť sa prihlásiť s faktickou poznámkou. Nech sa páči, pán poslanec Dušan Jarjabek ako prvý.