Petrák, Ľubomír, poslanec NR SR (2018-09-11):
Ďakujem pekne za slovo. Vážený pán predseda, vážené kolegyne, kolegovia, dovoľte, aby som zareagoval na prerokovaný návrh zákona, ktorý vrátil pán prezident na opätovné prerokovanie, o kvalite vysokoškolského štúdia ja. Asi svoje vystúpenie by som začal tam, kde argumentoval pán poslanec Beblavý, ktorý hovoril o tom, že sa v zásade vysoké školy stávajú rukojemníkmi a ručia za zlé rozhodnutia niektorých fakúlt, tak ako to označuje vo svojej správe pán prezident. No ja vám teda prečítam z § 28 zákona, ktorý je vrátený: „Agentúra nariadi zrušenie študijného programu, ak po pozastavení“, čiže prvý krok je pozastavenie, „uskutočňovania študijného programu: a) vysoká škola v určenej lehote nenavrhne úpravy študijného programu, alebo neoznámi jeho zrušenie, b) agentúra nepotvrdí schválenej úpravy študijného programu vysokou školou, c) návrh študijného programu podľa § 27 odsek 7 ani tretíkrát, čiže to upozornenie je opakované, čiže ak ani na tretíkrát nevytvára predpoklad na splnenie štandardov pre študijný program.“. Treba povedať, že zruší študijný program v danom stupni, v danom stupni znamená bakalárske štúdium a magisterské štúdium a v danom odbore. Ja sa vás pýtam, ak niekto nereaguje na upozornenie akreditačnej agentúry, že to, čo robí, je v rozpore so zákonom, to, čo robí, nespĺňa žiadne štandardy na kvalitu vysokoškolského štúdia a on nezareaguje ani na tretíkrát, tak čo mu máme? Zvýšiť finančné príspevky pre to, aby sa mohol trošku rozkukať po svojom okolí? Dámy a páni, vrátane váženého pána prezidenta, tento argument snáď nemyslíte vážne. O akom skvalitňovaní vysokoškolského štúdia hovoríte, keď v priamom prenose nabádate „vykašlite sa na to aj tretí aj štvrtýkrát, robte si, čo chcete, aj tak vám je štát povinný len posielať finančné prostriedky, lebo vy viete, čo chcete a máte a akým spôsobom to máte robiť“. Toto nepovažujem za zvyšovanie kvality vysokoškolského štúdia a tieto argumenty považujem za absolútne, absolútne scestné. Ďalšiu otázku, ktorú spomína pán prezident vo svojom zdôvodnení, hovorí o tom napríklad, sú to výhrady k členom akreditačnej agentúry. Budem citovať: „Nominácie nezabezpečujú výber najkvalitnejších ľudí, ktorí dokážu ohodnotiť napríklad kvalitu pedagogického procesu.“. V inej časti tejto správy pána prezidenta k tejto téme hovorí: „Možno mať pochybnosti o odbornej spôsobilosti študenta vysokej školy posudzovať komplexné otázky týkajúce sa vysokoškolského vzdelávania, najmä ak ostatní členovia výkonnej rady majú byť odborníci pôsobiaci v danej oblasti niekoľko rokov. Ak už zákonodarca považoval za užitočné vytvoriť nejaký priestor vo výkonnej rade aj pre študentov, potom mohol uvažovať radšej o tom, aby takýto člen nemal rozhodovacie práva, iba právo byť vypočutý, resp. mal poradný hlas.“. Dámy a páni, toto je prvýkrát od novembra 1989, keď niekto spochybňuje účasť študentov na správe akademického prostredia. A to nie je niekto, kto to spochybňuje, to je prezident Slovenskej republiky. Ten pán prezident, ktorý je zástancom demokratických procesov v tejto krajine a stavia sa za jediného obhajcu demokracie v tejto krajine. Ja si myslím, že tieto tvrdenia, ktoré sú v predkladacej správe k vrátenému zákonu pána prezidenta, nepotrebujú žiaden ďalší komentár. Dotknem sa ešte jednej otázky, a to je otázka, ktorá nadväzuje na to, čo som hovoril, a to sú kritériá na výber členov výkonnej rady. Navyše spôsob výberu nezaručuje dostatočné zastúpenie rôznorodých vedných a umeleckých činností. No ja musím povedať, že my sme o týchto otázkach viedli veľmi dlhé rozhovory so všetkými reprezentáciami vysokých škôl: Slovenskou rektorskou konferenciou, Radou vysokých škôl, Študentskou radou vysokých škôl, s dekanmi fakúlt, s odborovým zväzom školstva. Zo všetkých vecí sme posudzovali napríklad priame výberové konania, posudzovali sme nominačný princíp, posudzovali sme kombináciu týchto princípov a po vzájomnej zrelej úvahe a dlhých diskusiách sme dospeli k názoru, že práve nominačný princíp, ak sa dohodneme, akým spôsobom tam budú jednotliví nominanti, zabezpečí, aby bolo zastúpenie rôznych vedeckých odborov a rôznych umeleckých oblastí vrátane toho, že bude zabezpečené aj teritoriálne rozloženie jednotlivých členov, že nebudú všetci napríklad len z Bratislavy, ale budú aj zo stredu a východu Slovenska, kde máme rovnako významné, kvalitné a uznávané univerzity, ktoré pôsobia na Slovensku. Výberové konanie, ktoré bolo druhou možnosťou pri splnení kritérií, by mohlo napríklad znamenať, že všetci členovia výkonnej rady budú napríklad právnici a budú napríklad z Bratislavy, čo nedávalo žiadnu logiku, lebo potrebujeme posudzovať problémy komplexne a preto sme sa na tomto zhodli. Je to spoločná dohoda reprezentácií vysokých škôl, odborov a poslancov, ktorí rokovali o tomto návrhu zákona spolu s ministerkou školstva. Ja sa vás pýtam, a akú širšiu spoločenskú dohodu chcete dosiahnuť, ako tú, o ktorej sme hovorili? Ako existuje to jediné, jediné právo na pravdu a jediný výklad pravdy a ten výklad má v rukách pán prezident? A všetci ostatní, vážení páni profesori, doktori vied, rektori, vy ste asi v tejto republike nikto podľa pána prezidenta? Ja si to nemyslím a stojím za týmto návrhom zákona, tak ako bol predložený. (Potlesk.) Ďalšia otázka, ktorú chcem otvoriť, je otázka rozhodovacej právomoci a súvisí to presne s tým, čo pán prezident vo svojom, vo svojom predkladacom návrhu hovorí, že kritériá, ktoré majú sľubovaný tlak na kvalitu vysokoškolského vzdelávania vyvolávaciu, nedostatočne, úplne, úplne chýbajú a že sú tu prvky, čiastočne prvky samosprávy, ktoré ale napríklad v súdnictve neznamenajú kvalitu. Áno, ak budeme porovnávať samosprávu v súdnictve, môžme mať k tomu vážne výhrady, ale na druhej strane napáda pán prezident spôsob hlasovania výkonnej rady, kde je povedané, že má hlasovať sedem z deviatich za prijaté, za prijatie uznesenia. Opakovali sme to pri predkladaní tohto zákona v druhom čítaní a sme to zdôvodňovali úplne jasne. Dvaja reprezentanti sú za Slovenskú rektorskú konferenciu, dvaja sú za Radu vysokých škôl a dvaja sú za Študentskú radu vysokých škôl. Z akademického prostredia je tam šesť nominantov. Dvaja sú protiváha, ktorí sú za zamestnávateľské zväzy a jeden je za ministerstvo a k tomu sa volí predseda. Aby bolo prijaté, aby bolo prijaté rozhodnutie, nemôže dôjsť k situácii, že predstavitelia Rady vysokých škôl a Slovenskej rektorskej konferencie, napríklad s jedným študentom alebo napríklad s jedným členom za zamestnávateľov sa dohodnú a upravia prostredie, inými slovami budú mať snahu zakonzervovať súčasný stav, ktorý bude znamenať bezbolestné pôsobenie v oblasti akademického prostredia na ďalšie roky. Toto práve znemožňuje tento stav a znamená to, že je potreba, aby sa akademické prostredie dohodlo minimálne so zamestnávateľmi alebo minimálne s ministerstvom tak, aby posuny, ktoré slovenské vysoké školstvo potrebuje, boli racionálne a posúvali kvalitatívne proces vysokoškolského vzdelávania na Slovensku dopredu. Toto je celé, toto je celá logika tohto návrhu zákona, ktorú zjavne pán prezident a jeho poradcovia nepochopili. Mne je veľmi ľúto, že o týchto veciach musíme hovoriť možno aj trošku tvrdšími slovami, ale pokiaľ by nešlo o prvého muža v štáte a pokiaľ by nešlo o úrad, ktorý mám v hlbokej úcte, lebo si myslím, že prezidentský úrad má byť špičkou ľadovca každej krajiny, tak by som bol asi omnoho, omnoho tvrdší. Vážené dámy, vážení páni, ja vás chcem poprosiť o podporu tohto návrhu zákona, tak ako bol odsúhlasený na gestorskom výbore a aby sme prelomili veto pána prezidenta, lebo toto je cesta k zvyšovaniu kvality vysokoškolského štúdia. Ďakujem.