S. Kahanec, poslanec: (2009-10-15):
Na úvod mi dovoľte pripomenúť jeden tragický príbeh, tragický príbeh nekompromisného prokurátora, sudcu Giovanniho Falconeho, muža, ktorý položil na lopatky Cosa Nostru. Narodil sa v Palerme, v nie tak dávnej dobe, 1939. Muž, ktorý sa otvorene postavil na čelo boja proti organizovanému zločinu. Jeho celoživotná snaha vyústila do súdneho procesu, aký Sicília nezažila. Aj napriek tomu, že sa snažil chrániť svoj život i život svojej rodiny, však na ceste do Palerma zahynul. Zahynul nie pre osobnú chybu ako vodiča, keď viedol vozidlo, ani pre technickú chybu svojho vozidla a nepomohol mu ani jeho obrnený Fiat. Tí, ktorí sa ho chceli zbaviť, asi nenechali nič na náhodu a kvôli tomu, aby sa tohto sudcu zbavili, boli schopní použiť takú nálož, ktorej výbuch zničil 100 metrov úseku diaľnice, zabil jeho manželku, troch policajtov z prvého auta a ďalších 20 ľudí bolo vážne zranených a svojim zraneniam podľahol aj sudca Giovanni Falcone. A teraz by som rád nadviazal na dnešný materiál. Chcem ešte teraz v začiatku povedať, že dnešnú mimoriadnu schôdzu k prerokovaniu návrhu skupiny poslancov na vyslovenie nedôvery podpredsedníčke vlády Viere Petríkovej nepovažujem ani za divadlo, ani za politikum, ani za povinnú jazdu, ani za cirkus, ba ani za kampaň, ako sa vyjadrili niektorí poslanci súčasnej vládnej koalície v záujme bagatelizovania vážnych problémov a stavu v súčasnej slovenskej justícii. Takéto ich vyjadrenia si dovolím skôr nazvať a považovať to za tragédiu, ktorú verejne prezentujú ako poslanci vládnej koalície na tejto pôde Národnej rady. Niektorí poslanci súčasnej vládnej koalície by napríklad chceli aj hlbšiu analýzu a nepovažujú za náležite ani zodpovedné odvolávať súčasnú ministerku spravodlivosti v tak krátkom čase. Myslím si, že človek nemusí byť ani právnik a že stačí gazdovský rozum, aby pochopil vážnosť argumentov uvedených v odôvodnení návrhu skupiny poslancov Národnej rady na vyslovenie nedôvery ministerke spravodlivosti. Napríklad postih sudcu za verejne prezentované kritické názory na stav slovenskej justície či nepohodlného sudcu pozastavením výkonu funkcie. Napríklad postih sudcu, ktorý poukáže na personálnu závislosť veľkej časti Súdnej rady, teda sudcov, od bývalého ministra spravodlivosti, ktorých pred svojím vymenovaním do pozície, ktorý pred svojím vymenovaním do pozície predsedu Najvyššieho súdu, pardon, ktorý ich pred svojím vymenovaním do pozície predsedu Najvyššieho súdu, ale zvlášť, ak by nebol nimi odsúhlasený, teda zvolený, mohol odvolať! Čo môžeme očakávať pri takomto vývoji slovenského súdnictva? Ako možno brať na ľahkú váhu evidentnú snahu o zastrašovanie sudcov, ak sa ich názor odlišuje od najvyšších orgánov či predstaviteľov súdnej moci na Slovensku? Ako možno brať na ľahkú váhu, ak niektorí zo sudcov, ktorí majú odvahu, verejne priznávajú snahu vedenia súdov ovplyvňovať ich konkrétne rozhodnutia? Naopak, ako možno brať na ľahkú váhu, ak sa pri sudcoch, ktorí sú trestne stíhaní alebo sa dopustia vážnych prešľapov pri svojich rozhodnutiach vo veciach závažnej trestnej činnosti, nekoná? Ak sa chce niekto spýtať, prečo som v týchto otázkach nekonkrétny, ku všetkým mojim otázkam uviedol konkrétne údaje v úvodnej reči poslanec Daniel Lipšic. Ako možno brať na ľahkú váhu výzvu Päť viet stopiatich sudcov k stavu slovenského súdnictva, k nedostatočnej dôvere ľudí k justícii, k snahe o obmedzovanie slobodného rozhodnutia sudcu a podobne? Či to nebolo dosť odvážnych sudcov, keď sa ich viac ako sto zaktivizovalo vo výzve? Dovoľte mi pripomenúť, že k záchrane Sodomy, Gomory by bolo stačilo, ak by sa bolo našlo len pár spravodlivých. A ešte jednu poznámku na margo výhrady, že len 105 sudcov, ktorá tu zaznela predrečníkmi. Počet podpisov signalizuje len percento odvahy, pravdivosť a obsah týchto viet vo výzve k zmene stavu slovenského súdnictva však počet podpisov ani neposilní, ani neoslabí. Skúste sa opýtať občanov na Slovensku, ktorí mali osobnú skúsenosť v súdnych konaniach, na ich názor na stav súdnictva, či mu dôverujú, či sú s ním spokojní! A ako mám chápať stanovisko vlády Slovenskej republiky k návrhu skupiny poslancov Národnej rady na vyslovenie nedôvery ministerke spravodlivosti, keď je spracované v rozsahu troch štvrtín tohto papiera a iba necelé tri riadky tvoria nepodstatné a nekonkrétne výhrady voči faktom uvedeným v návrhu poslancov na vyjadrenie nedôvery? Ale aby som bol k tomu konkrétnejší. Prvých 12 riadkov tohto stanoviska vlády tvorí iba úvodné slovo a strohá konštatácia k prípadu sudkyne Dubovcovej od doručenia disciplinárneho návrhu Okresného súdu v Banskej Bystrici cez konštatovanie, že vo veci rozhoduje minister spravodlivosti, až po informáciu, že 25. 9. 2009 ministerka spravodlivosti Slovenskej republiky rozhodla o dočasnom pozastavení funkcie sudkyne Dubovcovej. Čiže iba strohá konštatácia. V záverečných šiestich riadkoch je iba bagatelizovanie problému. A aby som to potvrdil, tak si dovolím zacitovať, stačí jednu vetu zo záverečných slov, ktorá je konkrétna. Citujem: „Predmetný návrh sa však prevažne opiera o medializované informácie, menej o fakty.“ Asi v tom veľa konkrétnosti nenájdeme. A dovolím si pripomenúť, že medializované boli aj mnohé kauzy za súčasnej vlády. A ako skončili a ako končia? Dnes je veľmi aktuálna kauza nástenkového tendra. A uzáver je taký, že Slovensko na túto akciu nedostane peniaze z európskych fondov a že Európska komisia stopla prísun týchto peňazí. A my to ešte nazveme zo strany ministra, že Slovenská republika si nezoberie cukríky, ale keksíky. No ďakujem pekne za také argumenty! No a tri riadky, ktoré konštatujú nepodstatné a nekonkrétne výhrady voči návrhu poslancov, si dovolím tiež zacitovať. Citujem: „Nezakladá sa na pravde, ako tvrdia poslanci Daniel Lipšic a Lucia Žitňanská, že neváhala ani jeden deň, rozhodla sa okamžite pozastaviť jej výkon funkcie sudcu.“ Koniec citátu. Tento citát považujem za potvrdenie vážnych faktov v odôvodnení skupiny poslancov, lebo logika hovorí, že ďalšie fakty a vážne skutočnosti, ktoré sú uvedené na troch stranách stručného zdôvodnenia návrhu poslancov na vyslovenie nedôvery ministerke spravodlivosti, sa teda logicky na pravde zakladajú. Lebo ani jeden z nich nebol napadnutý. Pre mňa sú tieto argumenty a fakty dostatočne vážnym mementom a dostatočne vážnym upozornením, aby sa stav slovenskej justície menil. A menil k lepšiemu. Momentálne má hlavnú zodpovednosť šéfka rezortu, teda ministerka spravodlivosti. Dovoľte mi môj názor, že podľa mňa sa stav súdnictva nezlepšuje, ba naopak, zhoršuje počas súčasného vedenia. A úplne na záver. Prečo som povedal príbeh o sudcovi Falconemu na začiatku? Preto, aby som teraz povedal záverečnú vetu: Nechcel by som, aby moja rodina, moje deti ani nasledujúca generácia občanov žili v podmienkach, pre ktoré musel v Taliansku násilnou smrťou zomrieť sudca Falcone. Ďakujem pekne. (Potlesk).