Osuský, Peter, poslanec NR SR (2013-07-01):
Ďakujem za slovo, pani predsedajúca. Vážený navrhovateľ, spravodajca, milí kolegovia, toto je nepochybne ozaj na prvý pohľad jazykovedná záležitosť, ale nedá mi, aby som nepodporil kolegu Ľuda Kaníka a kolegu Freša s týmto rozumným návrhom. Ja nepoznám a neovládam zákonnú reč uhorskú, ako sa tomu kedysi hovorilo, aby som sa v nej vedel dohovoriť, ale ovládam z nej riadením osudu i mojou filatelistickou záľubou mnoho jednotlivých slov. A jedna z vecí, ktorá mi utkvela v pamäti, bolo, že na pečiatkach, ktoré sa na našom území používali od rakúsko-uhorského vyrovnania až po koniec monarchie, a boli to teda maďarské poštové pečiatky, vždy v dolnom oblúku pečiatky poštovej bolo napísané, ktorá vármegye čiže župa je príslušná k danému mestu, ktoré bolo uvedené v hornej časti pečiatky. Nepochybne teda v tom čase, ku ktorému by sa vzťahovali výčitky vraj „maďarónskeho“ slova župa, mala maďarčina svoje evidentne, jasne, nijako podobné slovo. A aj keď stredoškolská pamäť študenta slabne a ja sa bez bitky priznávam, som mal a dodnes mám rád, aj keď sme to mnohí možno neradi čítali ako povinnú literatúru, slovenských kritických realistov. A k môjmu veľkému triumvirátu Kukučín, Tajovský patril aj neskorší významný literát a náš kolega, náš kolega, pretože bol aj v politike, Janko Jesenský. A Janko Jesenský, ako ho volalo Slovensko, on aj keď bol veľký a dôstojný, bol Jankom Jesenským, napísal popri iných mnohých výborných veciach o živote, aký bol, i novelu s názvom Čara. Čara dnes znie archaicky, ale slovo čara v tom čase v slovenčine znamenalo niečo ako výmena. Nečaroval len čarodejník. Ale napríklad keď sme boli malí, a vtedy ešte zbierali poštové známky dokonca aj dievčatá a nielen chlapci, tak sme na schodisku pred školou čarovali známky, mongolský trojuholník ja tebe, maďarský ty mne, lebo trojuholníkové známky sa tešili veľkej popularite. A tak sa čarovalo. A Janko Jesenský čaroval vo svojej novele niečo úplne iného. A tí, ktorí mali možnosť, neviem, či to niekedy ešte archívy Slovenskej televízie uvedú, si môžu spomenúť, alebo možno uvidia, vynikajúco inscenovanú krátku novelu Jesenského Čara, kde si župan s podžupanom vymieňajú nie známky, ale manželky. Vtedy ešte neboli zámeny manželiek bulvárnym programom, vtedy to bola inteligentná zábava, myslím, nie to čarovanie manželiek, ale to, ako to spracoval Jesenský. A aj keď je to, no bratru, 45 rokov, keď som to videl, tak v hlavnej úlohe župana, ktorý čaroval, bol nesmrteľný, jeden z najväčších slovenských divadelných hercov všetkých čias Ctibor Filčík. A Ctibor Filčík si celkom rád niečo vyčaroval. Takže „župan“ Ctibor Filčík si so svojím podžupanom čarovali manželky. A ja iste môžem v mene veľkého slovenského literáta Janka Jesenského povedať, že teda ak bol k niečomu ďaleko, tak to bolo k maďarónstvu. A že by písal o maďarónskom županovi a podžupanovi Janko Jesenský, on legionár, bojovník za našu štátnosť, potom politik, krajinský prezident a v čase nástupu fašizmu bojovník za demokraciu, predstaviteľné nie je. On by rozhodne nič takého nepísal. A preto ak dnes Ľudo Kaník predkladá návrh na návrat k historickému a, podčiarkujem, slovenskému názvu tejto krkolomnosti, tak bez ohľadu na stranícku príslušnosť a bez ohľadu na to, kto sa stane kde županom, by bolo celkom rozumné a použijúc slovo Václava Havla zmysluplné vrátiť sa k tomuto názvu na ktorom niet nijakej hanby, ale ktorý je náš a ku ktorému sa podobne ako k našej vlastnej národnej histórii celkom oprávnene môžeme vrátiť. Ďakujem za pozornosť.