Gibalová, Monika, poslankyňa NR SR (2010-10-13):
Ďakujem pekne. Vážený pán podpredseda, vážené panie poslankyne, páni poslanci, vážený pán minister, vládny návrh novely zákona o sociálnom poistení predložený ako tlač 109 je pre mňa istou satisfakciou, pretože obsahuje také zmeny, ktoré sa v predchádzajúcom volebnom období pokúšala presadiť opozícia. V tomto mojom vystúpení, ak dovolíte, sa zameriam výlučne na zmenu valorizácie dôchodkových dávok pevnou sumou, teda na spôsob, ktorý som vo 4. volebnom období navrhovala dvakrát vo forme poslaneckej novely zákona, ktorý bol v modifikovanej podobe zahrnutý do parlamentnej tlače 109, o ktorej teraz rokujeme. Chcem tak urobiť najmä preto, aby som vyvrátila niekoľko mýtov, ktorými argumentujú oponenti tohto spôsobu valorizácie. Najskôr však uvediem základné charakteristiky spôsobu valorizácie pevnou sumou. Po prvé. Tento spôsob valorizácie odstraňuje trvalé a výrazné roztváranie nožníc medzi dávkami rôznych príjmových skupín, čo sa najmarkantnejšie prejavuje pri porovnaní sumy navýšenia vysokých a nízkych dávok. Dôchodok bude rásť každý rok o pevnú sumu v závislosti od výšky inflácie za predchádzajúci rok bez ohľadu na výšku dôchodku. Po druhé. Tento spôsob valorizácie kompenzuje rast životných nákladov všetkým poberateľom dávok, teda aj ľuďom s najnižšími dôchodkovými dávkami. Mechanizmus valorizácie uplatňovaný od roku 2004 tento predpoklad nespĺňa, čo v praxi znamená, že ľudia so značne nadpriemernými dávkami sú po každej valorizácii chudobnejší, pretože prírastok dávky je nižší ako suma zodpovedajúca medziročnému rastu životných nákladov. Dnes zároveň dochádza k tomu, že valorizačný prírastok značne nadpriemerných dôchodkových dávok je niekoľkonásobne vyšší, ako je minimálna suma potrebná na pokrytie zvýšených nákladov spôsobených medziročným rastom cien, čo je celkom oprávnene hlavný dôvod kritiky súčasného systému valorizácie dávok zo strany ich poberateľov. Po tretie. Valorizácia dôchodkov pevnou sumou cielene oslabuje princíp výlučnej zásluhovosti 1. piliera, ktorý v rozsahu podľa platného zákona nemá svoje opodstatnenie, avšak zároveň nespôsobuje nivelizáciu dávok, pretože zachováva pôvodnú diferenciáciu ich výšky. Navrhovaný model úpravy výšky dôchodkových dávok vnáša do 1. piliera princíp solidarity a zároveň rešpektuje princíp zásluhovosti, vďaka čomu poberatelia s nadpriemerným príjmom majú zabezpečenú vyššiu úroveň dávok po celý čas ich poberania. V tomto prevedení je teda istou obdobou kombinácie 1. a 2. piliera pre tých, ktorí nie sú zúčastnení v 2. pilieri dôchodkového sporenia. Predložený návrh teda rešpektuje prvok zásluhovosti charakteristický pre 2. pilier, pretože nadpriemerný príjem v produktívnom veku sa pri vymeraní výšky dôchodku zohľadní ako nadpriemerná dávka, ktorú bude poberateľ dostávať trvale po celý čas svojho života. To isté, ale v obrátenom garde, sa vzťahuje na výšku dôchodku vymeraného z podpriemerného príjmu. Zároveň však tento návrh novely zákona vychádza zo zásady, že uplatňovanie prvkov zásluhovosti končí dňom vymerania výšky dôchodku. To znamená, že v období vyplácania dávok sa už výhradne uplatňuje prvok solidarity v tom zmysle, že valorizačné navýšenie pevnou sumou je rovnaké pre každého, kto sa nachádza v systéme. Po štvrté. Navrhovaný valorizačný mechanizmus nezohľadňuje medziročný rast priemernej mzdy, iba infláciu. Je teda predpoklad, že očakávaný trvale vyšší rast priemernej mzdy ako inflácie má potenciál prispieť k zmierňovaniu deficitu základného fondu dôchodkového poistenia Sociálnej poisťovne. Dovoľte mi, aby som teraz premietla tri diagramy, ktoré sú zostrojené za predpokladu rovnakej inflácie na úrovni 3 %. Ja poprosím technikov, aby ma napojili na tabuľu. Trošku to potrvá, poprosím o trpezlivosť. Čiže prvý graf dokumentuje, aký je rozdiel vo valorizačnom navýšení dôchodkov po ôsmich rokoch podľa súčasného mechanizmu a podľa vládou navrhovaného spôsobu. Na druhom grafe bude vidieť, ako sa zmení celková výška dôchodku po ôsmich rokoch pri obidvoch spôsoboch valorizácie. A tretí znázorňuje, ako sa zmení celková výška dôchodku po dvadsiatich rokoch po valorizácii pevnou sumou pre štyri úrovne dôchodkov, a to pre priemerný dôchodok na úrovni 340 eur, pre dôchodok na úrovni polovice priemerného dôchodku, 170 eur, a pre dôchodky na úrovni dvojnásobku a trojnásobku priemerného dôchodku, t. j. 510 a 680 eur. Na prvom diagrame na stĺpcoch hnedej farby vidieť, že pri súčasnom spôsobe valorizácie vzrastie najnižší, 170-eurový, dôchodok po ôsmich rokoch o 45 eur, zatiaľ čo 680-eurový vzrastie o 181 eur. Teda iba samotné valorizačné navýšenie 680-eurového dôchodku je po ôsmich rokoch vyššie ako celý 170-eurový dôchodok. Stĺpce bielej farby znázorňujú, aké bude valorizačné navýšenie po ôsmich rokoch pre všetky dôchodky bez ohľadu na ich výšku. Teda všetky dôchodky bez ohľadu na ich výšku narastú po ôsmich rokoch podľa spôsobu navrhovaného vládou o 91 eur. Na diagrame dva oranžové stĺpce predstavujú štyri úrovne dôchodkov od 170 do 680 eur. Hnedé stĺpce znázorňujú celkovú výšku dôchodkov po ôsmich rokoch po valorizácii súčasným percentuálnym mechanizmom, pričom biele znázorňujú dôchodky valorizované pevnou sumou. Ak porovnáte výšku dvojíc hnedých a bielych stĺpcov pre jednotlivé úrovne dôchodkov, je z nich veľmi dobre vidieť, o koľko vzrastie dôchodok na úrovni 170 eur pri valorizácii pevnou sumou, a tiež to, o koľko poklesnú dôchodky na úrovni 510 a 680 eur. Z tohto diagramu je zrejmé aj to, že obidva diskutované spôsoby valorizácie majú úplne rovnaký vplyv na zvýšenie priemerného, 340-eurového, dôchodku. Oponenti valorizácie dôchodkov pevnou dávkou udržujú pri živote niekoľko mýtov. Jeden z nich je ten, že po čase dôjde k vyrovnaniu, k nivelizácii všetkých dôchodkov. Ja na treťom diagrame si vám dovolím ukázať, že to je nezmysel. Tu oranžové stĺpce znázorňujú štyri úrovne dôchodkov od 180 do 680 eur. Biele stĺpce predstavujú celkovú výšku dôchodkov valorizovaných pevnou sumou po dvadsiatich rokoch, teda v roku 2031. Všimnite si, prosím, rozdiely vo výške bielych stĺpcov. Toto je jednoznačný dôkaz, že dôchodky sa po dvadsiatich rokoch ani týmto spôsobom nevyrovnajú. Samozrejme, nestane sa tak ani po štyridsiatich rokoch, i keď relatívne sa k sebe priblížia vďaka prvku solidárnosti, ktorý sa zmenou valorizačného mechanizmu zakomponuje do 1. piliera. Vláda navrhuje v tlači 109 rovnaké valorizačné navýšenie, ale nie rovnaký dôchodok, pretože absolútne rozdiely vo výške dávok, ako boli určené po vymeraní dôchodku, zostanú nezmenené. A tak poberatelia dôchodkov zostanú trvale na rôznych stupňoch rebríčka dávok a po valorizácii sa všetci posunú vyššie o rovnakú vzdialenosť. To je rozdiel v porovnaní s doterajším stavom, keď sa po valorizácii posunuli poberatelia na spodných stupienkoch o maličký krôčik a tí vyššie príjmoví o niekoľko dlhých krokov. K vyrovnaniu výšky dôchodkov teda nemôže dôjsť ani teoreticky. A na to, aby sa tak stalo prakticky pri tomto modeli, je dĺžka ľudského života príliš krátka. A tak pripúšťam, že po 1 000 rokoch valorizácie pevnou sumou by sa vysoké a nízke dôchodky naozaj priblížili, ale reálne uvažovať o tom môžeme len vtedy, keď priemerný dôchodca bude žiť ako Matuzalem. Za ďalší mýtus považujem tvrdenie, že nový spôsob valorizácie zhorší situáciu časti dôchodcov. Pravda je taká, že veľká časť dôchodkov tých, ktorých dôchodky sú na úrovni priemeru, zmeny v spôsobe valorizácie prakticky nepocítia. A to sa vzťahuje na približne polovicu dôchodcov, ktorí poberajú dávku v intervale plus-mínus percent od priemernej výšky starobného dôchodku. Významne si však polepšia dôchodcovia s najnižšími dôchodkami, ktorým doterajšie percentuálne valorizačné navýšenie nestačilo kompenzovať ani len medziročný rast cien spôsobený infláciou. Práve oni boli po každej valorizácii chudobnejší a prepadávali sa stále hlbšie do skupiny sociálne odkázaných. To isté sa vzťahuje aj na starodôchodcov, pretože určenie výšky ich dôchodkov nebolo úspešne zvládnuté. A dodnes na to doplácajú. Je pravdou aj to, že nový spôsob valorizácie bude znamenať zníženie valorizačného navýšenia pre zostávajúcu skupinu. A to sú poberatelia s nadpriemernými dôchodkami. Ide približne o 20 % všetkých dôchodcov. Treba však vziať do úvahy to, že nepracujúci dôchodcovia už neprispievajú k akumulácii prostriedkov potrebných na valorizačné navýšenie dôchodkov. A teda nie je dôvod ani na diferencovanie navýšenia dôchodkov. Nie je to dôvodom preto, lebo valorizácia pevnou sumou vychádza z myšlienky, že uplatňovanie zásluhovosti končí dňom vymerania dôchodku. Do istej miery je oprávnená námietka, že valorizácia pevnou sumou zvýhodní osoby s najnižšími dôchodkami, ktoré ich majú na nízkej úrovni vlastným pričinením. Tu však treba povedať, že tieto osoby majú navyšovaný dôchodok z iných zdrojov štátneho rozpočtu. Teda konečný efekt je tak či onak rovnaký. Namiesto záveru zhrniem doterajšie vystúpenie do dvoch viet, ktorými odpoviem na otázku, aký je praktický dopad vládneho návrhu valorizácie dôchodkov na jednotlivé príjmové kategórie. Valorizácia pevnou sumou predstavuje mierny nárast dôchodku pre nízkopríjmové kategórie občanov, mierny pokles pre vysokopríjmové a má žiadny alebo iba nevýznamný vplyv na tých, ktorí poberajú dôchodok na úrovni priemernej dávky. A čo je veľmi dôležité, to je to, že vládou navrhovaný spôsob valorizácie nie je spojený so zvyšovanými nárokmi na financie, predstavuje iba iný spôsob rozdelenia prostriedkov fondu dôchodkového poistenia Sociálnej poisťovne. V tejto chvíli ďakujem za vašu pozornosť. (Potlesk.)