V. Veteška, podpredseda NR SR: (2006-02-07):
Ľ. Lintner, poslanec: Ďakujem pekne za slovo, pán predsedajúci. Teraz, keď som počúval pána poslanca Chovanca, ale, samozrejme, od začiatku tejto rozpravy sa tu spúšťa oheň a síra na to, ako vyzerá naše zdravotníctvo. A ja si, samozrejme, cením aj vaše postrehy, ktoré sú, lebo ja mám tiež nejaké postrehy zo zdravotníckych zariadení. Som rád, že zaznel aj takýto hlas. Nebudem sa, samozrejme, púšťať do odbornej polemiky, na to si vysoko cením tu prítomných lekárov. Ja by som chcel a, samozrejme, dopredu hovorím, že budem obhajovať človeka, s ktorým som zviazal život od roku 2001. Keby som nežil 40 rokov pred rokom 1989 a mal vtedy možnosť vnímať vtedajšiu úroveň zdravotníctva, keby som nemal možnosť vnímať od roku 1989, ako v podstate neexistovala snaha vládnucich politických reprezentácií niečo meniť v systéme zdravotníctva, aj v tejto chvíli poznamenávam, že malý krok urobil pán Dr. Soboňa, a ten systém, tak ako bolo už spomínané veľakrát, generoval dlhy a boli to dlhy na úrovni 9 mld. ročne, tak tá záplava negatívnych slov na dianie v rezorte zdravotníctva by ma dokázala presvedčiť, že tých 5 rokov, čom som spoznal Dr. Zajaca, som sa stretával s človekom, ktorý nastúpil do funkcie zničiť zdravotníctvo. Stretol som sa s pánom Dr. Zajacom v apríli 2001, pár metrov od tohto miesta, tu v Parlamentke, v tom dennom bare na poschodí, a vtedy mi prvý raz vysvetlil svoje predstavy, ako chce zmeniť zdravotníctvo. Zaujala ma veta, že nepotrebuje do systému dostať ďalšie zdroje. Ja si uvedomujem, a to všetci tí, ktorí sú zúčastnení, že, samozrejme, systém by potreboval viac zdrojov, len vždy je otázka, odkiaľ ich zobrať. Niekedy na začiatku volebného obdobia som bol asi v dvoch polemikách s pánom poslancom Urbánim, lebo ten prišiel s tézou, že on vie o 20 mld., ako ich dostať do zdravotníctva, len nikdy nepovedal, odkiaľ ich zobrať. Pán doktor vysvetlil svoju predstavu a bol som rád, že sa toho ujala vtedy aj Aliancia nového občana, že v Aliancii prijali jeho predstavu a voľby chceli a potom aj následné udalosti, že pán doktor dostal možnosť aj po voľbách svoje predstavy realizovať. Často sa tu používa argumentácia, že pán Dr. Zajac nekomunikuje s odbornou verejnosťou. Bol som na niekoľkých desiatkach stretnutí s lekármi, so zamestnancami nemocníc, kde vysvetľoval svoje predstavy. A skutočne, tak ako som vnímal lekárov, vysoko postavených odborníkov, tak ťažko nachádzali výhrady. Skôr to boli obavy o to, či takáto rozsiahla zmena nájde úrodnú pôdu v akceptácii politickými reprezentáciami. Žil som štyri desiatky rokov v systéme, ktorý zaručoval vysokú kvalitu života pre všetkých bez rozdielu. Platilo to aj v starostlivosti o zdravie, ale zároveň sme so závisťou sledovali kvalitu zdravotnej starostlivosti v Rakúsku alebo vo Švajčiarsku. Naschvál spomínam tieto dve krajiny, lebo geograficky sú veľmi podobné, a keby sme my neboli mali v roku 1948 tú smolu a neboli padli do toho druhého tábora, tak u nás by sa systém zdravotníctva bol vytváral tak, ako sa vytváral v Rakúsku alebo vo Švajčiarsku. A napokon skúsenosti aj z ostatných rokov, keď na súkromnej klinike v Rakúsku zachránili život dvom prezidentom, prezidentovi Havlovi a prezidentovi Schusterovi, pripomínam, že na súkromnej klinike, to znamená, že strašenie, že keď bude zdravotníctvo v súkromných rukách, tak doplatí na to občan, je iba politickou tézou slúžiacou na to, aby sa zneužívali osobné pocity občanov. Veď ja tiež chodím do nemocníc, tiež sa stretávam aj s ľuďmi a vnímam všetky tie negatívne reakcie. Ale mám preto odsudzovať snahu o zmenu systému, ktorá bola nutná? Iste, zdravotníctvo a stav v ňom pociťujeme a preciťujeme veľmi intenzívne, či už cez vlastnú skúsenosť alebo cez skúsenosť našich blízkych, a keďže Slovensko je akoby jedna rodina, vždy sa niekto stretáva s nutnosťou vyhľadať lekársku starostlivosť a nikto netvrdí, ani ministra Zajaca som to nepočul hovoriť, že počas jeho účinkovania sa prudko zmení alebo mala by sa zmeniť kvalita zdravotnej starostlivosti. Počas jeho účinkovania je z jeho krokov vidieť výraznú snahu o zmenu systému. A tá zmena bola nevyhnutná a som rád, že to aj pri tej kritike mnohí uznávate. A som rád, že vnímam na Slovensku aj zdravotné ústavy, ktoré začínajú v meniacom systéme fungovať na takej úrovni, že už negenerujú dlh a to je prvý predpoklad zlepšovania aj samotnej kvality starostlivosti, aj zlepšovania vzťahu medzi lekárom a pacientom. Poznám situáciu v nemocnici v Revúcej, z červených čísel sa dostala do modrých. Napokon mnohí aj prítomní lekári, ale aj poslanci poznajú nemocnicu v Šaci, ktorá pracuje v systéme súkromného vlastníctva. Dobre viete, aká je tam kvalita zdravotnej starostlivosti. Poznám situáciu, a rozprával som to alebo spomínal som to aj pri schvaľovaní zdravotných zákonov, v oblasti severnej Moravy, kde 10 zdravotníckych zariadení vlastní súkromná spoločnosť, diverzifikovali činnosti a funguje tento systém a nepočujete, že v oblasti severnej Moravy sa ľudia sťažujú, že by nefungoval zdravotný systém. V argumentácii, prečo vyjadriť nedôveru ministrovi Zajacovi – a použil to aj pán poslanec Paška vo svojom úvodnom slove – sa často používa ten prieskum alebo niekoľko prieskumov o vnímaní zdravotníctva. Aj z toho je však vidieť, že sa nehľadá v posudzovaní činnosti ministra racionalita, ale priestor dostávajú osobné pocity. Všetci veľmi intenzívne vnímame to, čo sa v zdravotníctve deje. Ale tým, keď nastavím otázku práve v zdravotníctve tak, či som spokojný, no tak kto bude odpovedať na to, že som spokojný. To je rovnako, ako keby som nastavil otázku, či som spokojný s tým, že nemám za rohom predajňu potravín. Tiež nie som spokojný, tiež by som si chcel kúpiť už za rohom potraviny. Aj v súvislosti s prejavmi nespokojnosti s ohodnocovaním zdravotníckych pracovníkov sa často nastoľuje otázka, či nebolo širšie zvýšenie platu lekárov na dôstojnú úroveň súčasťou reformy. Minister Zajac a jeho spolupracovníci v návrhu tvrdili, že sa musí zvýšiť efektivita systému a zaviesť finančné pravidlá. Verím, že to aj pán poslanec Paška musí ohodnotiť, že sa efektivita zvýšila a zaviedli sa pravidlá. Nie je umenie ľuďom nasľubovať modré z neba, umenie je im poctivo povedať o situácii, v akej sa Slovensko nachádzalo vinou svojej dávnej aj nedávnej minulosti. Slovensko, ktoré má polovičnú produkciu HDP, než je priemer EÚ, je to chudobná krajina. A ak je chudobná krajina, musí kupovať energie, lieky, špeciálny zdravotnícky materiál za európske ceny, tak, samozrejme, bude chudobná aj na mzdách. A pokiaľ nebude ekonomický rozvoj, tak nedostaneme ani do zdravotníctva viac peňazí. Mám pocit z pozorovania diania v oblasti zdravotníctva, že sa vedie zákopová vojna. Autori reformy nesľubovali abnormálne zvyšovanie miezd, hovorili, že sa prestane tvoriť dlh a ten, iste uznáte všetci, sa nabaľuje už menej, ako to bolo, a že sa vytvoria podmienky na ekonomizáciu. Už som to spomínal, že systém nabaľoval dlh 9 mld. Sk za rok. Napr. za rok 2005 nemocnice vytvorili dlh asi na úrovni 2 mld. Sk, poisťovne majú prebytky asi na úrovni 2,5 mld. Sk. Pokiaľ doplatia zdravotnú starostlivosť, je predpoklad vyrovnaného hospodárenia. Kritici vravia, že poisťovne šetria na zdraví. Prvé kroky alebo kroky, ktoré sa dejú, ukazujú, že opak je pravdou. Poisťovne sú dnes schopné hradiť aj také výkony, o ktorých sa im predtým nesnívalo. Zvýšila sa intenzívna kardiologická starostlivosť v troch nových ústavoch. Rovnako je v zákone zadefinované, aký veľký bude povinný balík. Kritici Zajacovej reformy hovoria o nutnosti jej zrušenia, ale v alternatívach je základným čarovným prútikom dať viac peňazí do systému. Lenže pri takomto uvažovaní by sme pokojne mohli robiť ministra zdravotníctva viacerí. Kritici hovoria viac peňazí, ale kde je ten zázračný mešec s peniazmi, to už neuvádzajú. Nedávno sa pri prezentácii jednej snahy o alternatívu objavila takáto téza: zákonom stanoviť povinnosť štátu uhrádzať poistné za tzv. poistencov štátu v rovnakej výške, ako je výška poistného stanovená pre ostatných. Táto formulácia je mnohozmyselná, ostatní poistenci platia 14 % zo svojho príjmu, deti príjem nemajú, bude za nich štát odvádzať nulu? A za dôchodcov 14 % ich dôchodkov? Takýto variant znamená potrebu dodatočných 57 mld. Sk ročne. Na porovnanie: výnos dane z príjmov fyzických osôb sa na rok 2006 odhaduje zhruba na 39,3 mld. Sk. Čiže tá téza znamená buď zásadné zvýšenie daní, aspoň na dvojnásobok, alebo brutálne škrty vo výdavkoch iných rezortov – ale ktorých? Myslím si, že zásadnou chybou je aj téza, od ktorej sa odvíjajú všetky ďalšie úvahy, že štát je zodpovedný za zdravie občanov. Pritom je zrejmé a opakovane sa potvrdzuje, že štát takúto úlohu nevie a nemôže zvládnuť. Za svoje zdravie je zodpovedný každý sám. To, či fajčí, prejedá sa, pije alebo sa nehýbe, to nie je predsa chyba štátu, ale len daného jednotlivca. Ale úlohou a zodpovednosťou štátu je vytvoriť podmienky, aby sa občan mohol o svoje zdravie efektívne postarať a prípadne ho chrániť pred rizikom katastrofických nákladov. Na to má slúžiť solidarita s pevne vymedzenými hranicami. Zdravotníctvo dokáže bez problémov skonzumovať ľubovoľné zdroje. Američania minú 15 % svojho gigantického HDP na zdravotníctvo a myslím si, že nie sú vôbec zdravší ako napr. Španieli, ktorí do zdravotníctva dávajú len polovičný podiel svojho oveľa skromnejšieho HDP. K argumentácii, že lekári sú proti reforme a Zajacovi, som včera objavil taký postoj Slovenskej lekárskej únie špecialistov a prečítam niekoľko bodov z toho stanoviska. Smeruje k pozíciám a prezentácii ľudí zo Slovenskej lekárskej komory: „- Vedenie Slovenskej lekárskej komory sa otvorene angažuje v prospech záujmov niektorých politických strán, čím porušuje princíp apolitickosti tejto stavovskej organizácie. - Vedenie Slovenskej lekárskej komory zaujalo pozíciu jediného zástupcu a tlmočníka záujmov lekárskeho stavu, čo nezodpovedá pravde. Nezískalo podporu nielen viacerých zdravotníckych organizácií, ale ani väčšiny svojho vlastného členstva. - Vedenie Slovenskej lekárskej komory cieľavedome potláča inú názorovú platformu ako svoju. - Vedenie Slovenskej lekárskej komory nahradilo argumentáciu založenú na faktoch politickou demagógiou. Nepravdivo informuje o priebehu rokovaní o základných zmluvách so zdravotnými poisťovňami. - Zo svojho pracovného stretnutia v Banskej Bystrici dňa 31. januára tohto roku vydala Slovenská lekárska komora vyhlásenie, v ktorom informuje o pripravenosti lekárov nepristúpiť k podpísaniu zmlúv so zdravotnými poisťovňami, ako aj o tom, že lekári zvažujú pripraviť osobitný režim zabezpečovania zdravotnej starostlivosti. Táto informácia sa nezakladá na pravde, podpis zmlúv s poisťovňami je prioritným záujmom ambulancií súkromných lekárov a tímy odborníkov hľadajú riešenie, ktoré by sa čo najviac približovali k optimu. - Rovnako sa na pravde nezakladá ani tvrdenie generálneho sekretára Slovenskej lekárskej komory pána Kováča, že poisťovne sabotovali rokovania o základných zmluvách. Vyjednávania s poisťovňami v celej histórii vzťahov medzi poskytovateľmi a poisťovňami neboli zatiaľ také konštruktívne ako práve teraz. Z úspešných rokovaní s poisťovňami sa konštruuje umelý problém, čím sa vysoko odborná vec presúva do politickej roviny. - Úvahy o možnosti nepodpísania základnej zmluvy s poisťovňami, prezentované vedením Slovenskej lekárskej komory, v najvyššej miere zneisťujú vzťahy medzi poskytovateľom a poisťovňami, ale aj poskytovateľmi a občanom.“ To je stanovisko Slovenskej lekárskej únie špecialistov k tomu, ako sa istým spôsobom prezentujú pozície lekárov, ako keby to bol monolitný celok a neexistovali aj iné postoje. Pred 15 rokmi po novembri bola odštartovaná zásadná ekonomická reforma. Liberalizovali sa ceny, spustila sa malá a veľká privatizácia. Môžeme si dnes o ekonomickej reforme hovoriť, čo chceme, ale nakoniec možno drahšie a dlhšie, ako bolo možné, je zmena vykonaná. Je odštátnený priemysel, banky. Tiež by som sa mohol vracať k tomu s prepojením na zdravotníctvo, koľko bolo nevymožiteľných úverov nad 100 mld. Sk. Iste, mohli ísť do zdravotníctva tie peniaze, ale tak sa správali politické elity vo vtedajšom období. V poslednom čase prišli na rad reformy druhej generácie v zdravotníctve, školstve, súdnictve pri nastoľovaní poriadku. Ich špecifickou vlastnosťou je, že zasahujú každého človeka jednotlivo a sú takpovediac behom na dlhé trate. Komunikujem s lekármi, stretávam sa so sestrami, rozumiem pacientom, vnímam ich postoje, chodím či do Bardejova, kde mám kanceláriu, alebo do Revúcej, kde mám kanceláriu. Rozumiem občanom, ktorí sa okrem toho, že sa dožadujú bezpečnosti, spravodlivosti, práce, dožadujú sa aj dobrého zdravia. Viem, že vnímajú argumentáciu na jednej strane, že reformy sú nevyhnutné, ale zároveň nevidia zlepšenia. V čakárňach u lekárov sú rovnaké rady ako predtým, v nemocniciach sú na nich rovnako nevrlí, nemajú teplú stravu, doplácajú na lieky. Je fakt, že reformy, ktoré sa robia na Slovensku, obsahujú väčšie či menšie chyby. Znovu sa však opakuje ten istý scenár, znovu sa objavujú akoby záchrancovia, ktorí sa k týmto reformám stavajú nenávistne. Hovorí a píše sa len o chybách, ktoré sú veľmi viditeľné voľným okom, a reformy, ktoré sú životne dôležité a správne, sa začínajú odmietať. Niekedy sa slovo reforma už používa ako nadávka. Prestáva sa rozlišovať medzi reformami a antireformami. Ľudia, ktorí preukázali v zdravotníctve úplnú neschopnosť, ronia krokodílie slzy nad jeho dnešným stavom. Žiada sa jasne povedať, že Slovensko potrebuje prebudovať a obnoviť poriadok v kľúčových oblastiach, akým nepochybne aj zdravotníctvo je. A ja sa domnievam – a mnohí nebudete súhlasiť, ale zas je to môj názor po piatich rokoch poznania, napriek tomu, ako poznám Dr. Zajaca a tiež mám koľkokrát problémy s komunikáciou s ním –, domnievam sa, že pán minister Zajac je človek, ktorý sa nebál zlý systém prebudovať, a preto si myslím, že má mať šancu svoju prácu dokončiť. Ďakujem vám pekne.