P. Hrušovský, predseda NR SR: (2003-03-06):
Pán poslanec Heriban. J. Heriban, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážení páni ministri, vážené kolegyne, vážení kolegovia, vážení siedmi hostia, sediaci na balkóne, dovoľte mi, aby som, aj keď sme v prvom čítaní, povedal pár slov k predloženému zákonu. Pred niekoľkými týždňami som mal možnosť spolu so svojimi šiestimi kolegami navštíviť škótsky parlament, kde sme sa zúčastnili hodiny otázok. Na tejto hodine otázok odpovedali ministri a hlavný minister poslancom na ich otázky. V škótskom parlamente sedelo 129 poslancov a v aréne bolo okolo 400 divákov, ktorí sledovali túto zaujímavú rozpravu. Bolo to veľmi poučné, veľmi zaujímavé, a, samozrejme, že to bolo hlavne pre mňa inšpiratívne aj preto, že to bolo vlastne veľké divadlo. Štyristo ľudí pozeralo a bolo zvedavých na to, ako ministri odpovedajú, ako sa poslanci správajú a tí poslanci a ministri si uvedomovali, že si vlastne robia svoj imidž svojím vystúpením. Tá situácia bola celkom iná, ako je u nás zvykom, lebo všetci boli pod dozorom svojich voličov. Škótsky parlament je zaujímavý nielen veľkým záujmom verejnosti o jeho prácu, zaujímavý je aj svojou veľkou otvorenosťou v komunikácii s verejnosťou. Dúfam, že raz sa nám podarí dosiahnuť ich profesionálnu marketingovú a PR úroveň. Keď rozmýšľam, prečo u nás na Slovensku tento vzťah parlament, teda my poslanci, a verejnosť, teda naši voliči, je taký zdržanlivý, vychádza mi, že musíme ešte veľa urobiť, aby sa zmenil imidž slovenského parlamentu, aby sa zmenil imidž nás poslancov. Je mi, samozrejme, jasné, že z tohto parlamentu nemôžeme nikdy urobiť arénu, do ktorej budú chodiť stovky divákov. Môžeme však vytvoriť priestor, v ktorom návštevníci parlamentu, deti zo škôl, študenti, cudzinci, nájdu všetky zaujímavé informácie, materiály, darčeky s logom parlamentu, ktoré si budú môcť kúpiť a niekde na poličke vystaviť. Je celkom iné, a my to všetci dobre vieme, keď sme na kandidátke politickej strany, alebo sme v priamom súboji, kde naši voliči, ktorí nás osobne poznajú, rozhodujú, či budeme, alebo nebudeme úspešní. Mám pocit, že tento návrh zákona o voľbách do Európskeho parlamentu, ktorý prijímame v tejto atmosfére, lebo máme pocit, že sa mu nemusíme až toľko venovať, vyvolá diskusiu o oveľa možno zložitejšom probléme – o novej novele zákona č. 80/1990 o voľbách do Slovenskej národnej rady. Chcem len povedať jednu poznámku, že tak ako v našich parlamentných voľbách nemá logiku, že celé Slovensko je vnímané ako jeden volebný celok, pre voľbu poslancov Európskeho parlamentu je takéto riešenie opodstatnené a logické. Štrnásti poslanci, zvolení pomerným systémom, budú reprezentovať nielen všetky najdôležitejšie politické strany pôsobiace na Slovensku, ale výsledok volieb bude aj reprezentatívny politický názor našich voličov. Rád by som využil možnosť poukázať na niektoré, aj keď nie nové myšlienky, ktoré sa objavujú v predloženom návrhu zákona. Tieto myšlienky by sme určite mali použiť aj v zákone, ktorý vznikne a ktorý bude riešiť celú tú diskusiu, o ktorej už rozprávame niekoľko rokov a v nejakej reálnej podobe sa ešte zatiaľ nerealizovala. V § 13 sa hovorí o úhrade kaucie 50 000 Sk pred podaním kandidačnej listiny. Citujem: „Ministerstvo vnútra vráti do jedného mesiaca po vyhlásení výsledku volieb politickej strane alebo koalícii uhradenú kauciu, ak politická strana alebo koalícia získa aspoň 2 % z celkového počtu odovzdaných platných hlasov.“ V dôvodovej správe sa píše, že „účelom volebnej kaucie je čiastočné pokrytie výdavkov spojených s prípravou volieb“. Myslím si, že hlavný dôvod by malo byť zabezpečiť kauciou dôstojný priebeh volieb. Suma 50 000 korún určite neodradí dobre známych exhibicionistov zúčastniť sa volieb do Európskeho parlamentu. Mám pocit, že ak tá kaucia by mala mať zmysel, aby konečne naše voľby prebiehali štandardným spôsobom a aby sa o úspech vo voľbách uchádzali skutočne relevantné politické strany a relevantní kandidáti, tak táto kaucia by mala byť vyššia, pretože 50 000 korún nie je taká suma, ktorá by mohla všetkých tých, ktorí využívajú práve voľby na svoj nejaký súkromný imidž, odradiť. V § 19 predloženého návrhu zákona sa konečne rieši nezmyselná diskriminácia súkromných elektronických médií oproti verejnoprávnym médiám STV a Slovenský rozhlas, pán minister to uviedol už vo svojom príhovore. Myslím si, že toto je veľmi dôležitý moment, a som presvedčený, že v zákone, ktorý schválime, o voľbách do Národnej rady táto diskriminácia bude tiež odstránená. Pretože keď si uvedomíme, že súkromné médiá majú u nás jednoznačne najväčší vplyv, tak to, že nemohli byť zapojené do volieb aj v roku 2002, aj predtým v roku 1998, sa dramaticky neprejavilo len preto, že tretí sektor mal obrovskú kampaň, ktorá podnietila voličov, aby vlastne šli voliť. Ak by sme toto nevyriešili, v budúcnosti môžeme všetci na to veľmi doplatiť. Na záver by som chcel vysloviť presvedčenie, že schválenie zákona o voľbách do Európskeho parlamentu odštartuje práve prípravu novely nového volebného zákona č. 80/1999 Z. z. Verím, že aj keď sa nakoniec prikloníme k väčšinovému pomernému alebo kombinovanému princípu, nový zákon o voľbách do Slovenskej národnej rady zabezpečí, aby budúci poslanci v budúcom parlamente rovnomerne zastupovali záujmy občanov celého Slovenska. Ďakujem.