D. Muňko, poslanec: (2004-05-19):
Vláda nám predložila na rokovanie súbor zákonov, ktoré nazýva reformnými. Ale to nie je reforma. Reforma je prebudovanie, zlepšenie existujúceho systému takým spôsobom, aby sa nedeformovali základné, praxou odskúšané a spoločensky zdieľané idey a princípy. Toto nie je reforma, toto je nahradenie jedného systému systémom iným, nahradenie poistného systému systémom liberálnym, v ktorom regulačným mechanizmom je trh. Vláda nám predkladaným súborom zákonov navrhuje zmeniť zdravotný systém založený na povinnom zdravotnom poistení na systém založený na prevahe liberálnych prvkov. Aj tento nový systém má svoje výhody, je veľký výber kvalitných služieb a podpora rozvoja medicínskych technológií. Medzi jeho základné nedostatky však patrí nízka dostupnosť kvalitnej zdravotnej starostlivosti pre nemajetných občanov, nedostatočná preventívna starostlivosť a to je, zdravotná starostlivosť sa značne predražuje aj vďaka vysokému podielu nákladov na administratívu. Dovolím si zacitovať Mukeša Chavlu, experta svetovej banky. Potrebujeme systém, aby každý, kto ochorie, našiel starostlivosť. Je to teda otázka dostupnosti. A dostupnosť, myslím finančnú aj fyzickú, teda nájsť rýchlo lekára, ktorý ma vylieči. Treba tiež pamätať na to, že v USA dávajú na zdravotníctvo 14 až 15% hrubého domáceho produktu, ale stále majú okolo 45 miliónov ľudí nedostatočne poistených, s neadekvátnym prístupom k zdravotnej starostlivosti. Nie to môj výmysel, je to publikované v Trende č. 7/2004, takže to je iba citácia. Takže žiadna reforma existujúceho zdravotného systému, ale jeho zmena na systém iný. Zmena na americký systém, kde nezanedbateľná časť obyvateľov nemá prístup ku kvalitnej zdravotnej starostlivosti. Preto si treba položiť otázku, či občania nášho štátu, či predstavitelia jednotlivých zložiek, lekári, pacienti, predstavitelia zdravotných poisťovní, celá naša spoločnosť je pripravená na zmenu zdravotného systému, ktorý sa v kultúrnom prostredí Európy aj na Slovensku vyvíjal do dnešnej podoby poistného zdravotného systému cez systém liberálny, založený na princípoch trhovej ekonomiky s nerovnosťou zdravotnej starostlivosti. Ja osobne takúto zmenu systému odmietam, pretože je to zmena sociálneho systému na systém trhový, kde sa zdravie stane tovarom a nie základnou hodnotou, na ktorú má každý náš občan nárok bez ohľadu na jeho majetkové pomery. Čakal som, pán minister, a držal som vám dlho palce, pretože som bol presvedčený pri vládnom vyhlásení, že proste s reformou, s ktorou prídete a ktorú naše zdravotníctvo potrebuje, že spravíte jednu serióznu analýzu a zistíte, koľko zdravotníckych zariadení prejde na vyššie územné celky, ktoré ostanú štátne, proste to isté, koľko bude musieť byť prepustených lekárov, zdravotných sestier, koľko bude potrebných lôžok, koľko bude potrebných, techniky a vytvoríte systém krátkodobých, dlhodobých a jednoducho zadefinujete základné veci, ktoré náš systém potrebuje. Toto celé, keď som si preštudoval jednotlivé zákony, a hneď tie prvé, ktoré došli, že občan má platiť dvadsať, päťdesiat korún, je proste na smiech, hlavne pre staršiu generáciu. Nechcem znova tu robiť teraz populistické kroky, ale spýtam sa, položím len takú drobnú otázku, tu vážení poslanci z koalície, boli ste tu v predchádzajúcom období. Vláda navyšovala dve miliardy v Poštovej banke. Tie dve miliardy stačili absolútne na šesť rokov, aby pán minister Zajac nemusel predkladať žiadne zákony, pokiaľ ide o dvadsať, päťdesiat korún, keby teraz bola vláda znova navýšila v Poštovej banke tie miliardy, ktoré navyšovala súkromná organizácia Istrokapitál a Poštová banka je dnes v rukách Istrokapitálu. Pán riaditeľ Hubenák, ktorý bol vtedy riaditeľ, generálny riaditeľ telekomunikácií, odišiel. Vzdal sa miesta, aby nenavyšoval. Pani Schmögnerová napriek tomu dala. Kde sú dve miliardy. Pýtam sa pána ministra, teraz čo sa bude robiť s prostriedkami, ktoré dlhujú železnice, 1,9 miliardy, ako ich bude riešiť, či idú do konkurzu, alebo čo bude ďalej. Sú tu ďalšie otázky, čo sa týka sociálneho poistenia, kde som čakal, že ministerstvo zdravotníctva bude ináč rokovať s ministerstvom práce a sociálnych vecí. Ale tých otázok, ktoré by som mal na pána ministra, je hŕba v jednotlivých zákonoch. Svetová zdravotnícka organizácia v dokumente Zdravie 21, zdravie pre všetkých v dvadsiatom prvom storočí, strategické ciele - financovanie zdravotníckych služieb a rozmiestňovanie zdrojov píše, citujem:  „Pri financovaní a poskytovaní takéhoto sociálneho artikla ako je zdravotnícka starostlivosť, nemôže mať priestor ničím neobmedzený trhový mechanizmus.“ Toľko je citát. A čo nám predkladá vláda a minister zdravotníctva vo svojich zákonoch? Zmenu zdravotníctva na obyčajný obchod, v ktorom ten, kto nemá peniaze, nedostane služby. V predkladaných zákonoch nejde o transformáciu zdravotníctva, ale o zmenu vlastníckych vzťahov, o čom svedčí aj návrh zákonov o zdravotných poisťovniach a dohľade nad zdravotnou starostlivosťou. Chcel by som sa ešte vrátiť k tomu dohľadu. Ja absolútne chápem pána ministra a verím, že má ten najlepší úmysel, ale finančný dohľad nad nebankovými subjektami, finančný dohľad nad oddlžením bánk, kde sme oddlžovali banky o sto miliárd? Dnes je to zhruba 170 miliárd. Vôbec ich nebolo treba oddlžiť. Bolo ich treba predať za jednu korunu a nemáme ten dlh! Ale znova, ide to na úkor, hlavne ľudí, ktorí majú dnes nad šesťdesiat rokov. Keď sme im jednoducho po ´89. znehodnotili ich úspory a nehovoriac o tom, že majú ten smiešny dôchodok, ktorý majú. Čiže zhruba okolo 150 eur, možno niektorí menej ešte, päť a pol, možno šesťtisíc korún. Navrhuje sa zmena. Ako chce pán minister tejto možnosti zabrániť? Vytvorenie úradu pre dohľad, ktorý má pôsobiť nezávisle od štátnych orgánov, pričom predsedu úradu, správnu radu a dozornú radu, menuje a odvoláva vláda na návrh ministra. Bez súhlasu úradu nie je možné zvoliť členov predstavenstva, prokuristov, vedúcich zamestnancov poisťovne. To je pekná nezávislosť. Akciovú spoločnosť z jeho obchodného hľadiska, zameraná na tvorbu zisku. Z navrhovaných zákonov sú jeho príjmy povinní zabezpečovať občania tohto štátu. Takáto absurdná akciová spoločnosť nemá vo svete obdobu. Natíska sa otázka, pre koho je takáto prinajmenšom čudná organizácia potrebná? Relevantným trhom pre zdravotné poisťovne nebudú občania pacienti, ale zdravotnícke zariadenia, voči ktorým bude mať poisťovňa dominantné postavenie, pretože poskytovateľom zdravotnej starostlivosti môže hocikedy vypovedať zmluvu. Navyše pri zriadení konkurenčného zariadenia poisťovňou nebude mať prakticky žiadnu šancu ekonomicky konkurovať takémuto zariadeniu. Takáto sústavná ekonomická neistota povedie k zníženiu kvality poskytovanej starostlivosti. V konečnom dôsledku ovládnu trh, zdravotnícke zariadenie vlastnené poisťovňami, občan bude v plnej moci zdravotnej poisťovne, ktorá prostredníctvom vybraných a svojich zariadení bude občanovi zabezpečovať zdravotnú starostlivosť, čím prakticky zanikne možnosť pacienta slobodne si vybrať lekára a zdravotnícke zariadenie, pričom vzhľadom na prirodzenú orientáciu obchodnej spoločnosti, poisťovne na zisk, pacient bude logicky orientovaný do zariadení s najvyššou cenou, čo bude na úkor kvality poskytovanej zdravotnej starostlivosti. Kto má financovať úrad pre dohľad? Zdravotné poisťovne? Tie poisťovne, ktorých zdroje dnes nestačia na pokrytie základnej zdravotnej starostlivosti? Domnievam sa, že v situácii, keď existuje deficit verejných zdrojov, je nezodpovedné zavádzať do systému ďalšieho konzumenta, ktorého úlohy a kontrolné mechanizmy sa dajú nahradiť zákonnými a systémovými prvkami jestvujúcich inštitúcií. Na jednej strane spochybňujeme súčasný počet poskytovateľov zdravotnej starostlivosti, voči ktorým prijímame reštrikčné opatrenia, a na strane druhej budeme budovať byrokratický administratívny aparát. Ako sa snaží pán minister zabezpečiť nárast zdrojov? Zvýšením platieb od občanov? Minister núti prispievať ľudí peniazmi do nefunkčného systému namiesto toho, aby dosiahol reguláciu nákladov a sfunkčnenie celého systému štandardnými ekonomickými nástrojmi. Dovolím si zacitovať pána ministra: "Vážnym problémom ostáva veľmi nízka efektivita slovenského zdravotníctva. Podľa odborných analýz dosahuje iba 60%, to znamená, že z každej koruny, ktorú vkladáme do zdravotníctva, sa stráca až 40 halierov. Dnešnému systému totiž chýbajú jasné a vymáhateľné pravidlá“. Pravda. 7. 5. 2004. Toľko citát. Kladiem si otázku: Prečo minister zdravotníctva tie pravidlá hry neurčí? Je to neochota, alebo neschopnosť, alebo je to zámer? Samozrejme, že vláda nemá záujem na zavedení jasných vymáhateľných pravidiel hry v rezorte zdravotníctva. Najlepšie sa totiž zarába na netransparentnom, utajenom oddlžovaní nemocníc. Ministerstvo zdravotníctva zverejnilo informáciu, že z celkového počtu zdravotníckych zariadení, ktoré riadi a hodnotí ministerstvo zdravotníctva, len tri dosiahli hodnotenie veľmi dobrý a sedem sa označilo hodnotením dobrý. Hospodárske noviny, 4. 5. a v televíznej relácii na stanici TA3, 6. mája 2004, relácia Analýza a trendy minister vyhlásil: „Máme päť alebo šesť súkromných nemocníc, každá hospodári vyrovnane, ale s malým ziskom. Celý zvyšok nemocníc, štátnych, ktoré ja riadim, všetky veselo tvoria dlh.“ Nepriznáva náhodou týmto svojím prehlásením pán minister aj svoju neschopnosť riadiť rezort? Premenou nemocníc na akciové spoločnosti minister sleduje zefektívnenie ich činnosti, lebo nad nimi bude visieť hrozba bankrotu. Zároveň však hovorí, že žiaden región nezostane bez nemocnice, lebo v prípade, že by tam mali všetky nemocnice skrachovať, štát zasiahne. Tak kde je tu neviditeľná ruka trhu? Dodnes nemáme stanovené ceny výkonov, ktoré by objektívne odrážali náklady a primeraný zisk poskytovateľa zdravotnej starostlivosti. Miesto toho, aby sa minister zameral na jeden z najdôležitejších prvkov vyrovnaného hospodárenia nemocníc, stanovenie reálnych cien za poskytované služby, zmena sleduje liberalizáciu a privatizáciu celého zdravotníctva. Pán minister sa snaží novými zákonmi opätovne zmeniť systém fungovania nášho zdravotníctva, pričom nevie ustrážiť poriadok ani v tých niekoľkých nemocniciach, ktoré sú pod jeho priamym riadením. Ako je možné, že trebárs Rooseweltova nemocnica, v ktorej prednedávnom zomrela pacientka po podaní nesprávnej krvi, nemala v tomto čase licenciu na výrobu, spracovanie a podávanie transfúzie. Dodnes niektoré nemocnice nemajú povolenie podľa zákona č. 140/1998 Z. z. o liekoch a zdravotníckych pomôckach pre vykonávanie činnosti hematologicko-transfuziologických oddelení. Kto zodpovedá za kontrolnú činnosť? Namiesto toho, aby pán minister, aj úradníci trvali na prísnom dodržiavaní spomínaného zákona a ďalších, ktoré chránia životy pacientov, ešte aj v apríli 2004 riaditeľ odboru liekovej politiky ministerstva zdravotníctva pán Slaný konštatoval, že na Slovensku stále existujú nemocnice, ktoré zákon nesplnili. Ak ide o neštátne zdravotnícke zariadenia, štátny tajomník pán Ottinger okamžite hrozí polmiliónovou pokutou. Prísne podmienky na výrobu transfúznych liekov už štvrtý rok nespĺňajú mnohé slovenské nemocnice a všetci sa spoliehajú na to, že doteraz sa nič tragické nestalo. Aj v banskobystrickej Rooseweltovej nemocnici sa spoliehali viac na rutinu ako na zákon. Národná obroda, 29. apríla 2004. Svoju neschopnosť urobiť poriadok v zdravotníctve minister zastiera podľa neho prenesením zodpovednosti za svoje zdravie na občana, pričom ide o obyčajné vyťahovanie peňazí z vreciek občanov. Že vlastníkom najväčších poisťovní bude štát, ten štát, ktorý vlastnil Naftu Gbely, Slovnaft, Východoslovenské železiarne, telekomunikácie a mnohé iné podniky a akciové spoločnosti. Čo sa stane v prípade bankrotu zdravotnej poisťovne? Kto bude garantovať platobnú schopnosť? Kto vytvoril tajnými uzneseniami akciovú spoločnosť Veriteľ, ktorá dnes reálne drží v hrsti všetky nemocnice? Viete, pripadá mi táto reforma asi ako reforma verejnej správy v roku ´96, ktorú uskutočnila Mečiarova vláda a s ktorou sa budeme vyrovnávať, táto snemovňa, ešte desať rokov, pretože nebude politická vôľa, aby sme sa vrátili k reforme verejnej správy a spravili to, na čo tento štát má. A takisto sa budeme vyrovnávať aj s touto reformou, ktorú dnes predkladá pán minister Zajac. V nadväznosti na uvedené citáty chcem zopakovať pripomienku, ktorá sa objavila v rámci pripomienkového konania návrhov nových predpisov. Je však taká závažná, že má svoje miesto aj v tomto vystúpení. Hoci sa predkladateľ nezmieňoval o dôvodovej správe a o dopadoch na zamestnanosť, je reálny predpoklad, že o prácu príde cca 8 000 zamestnancov zdravotníckych zariadení vrátane lekárov. Nie je tajomstvom, že v niektorých zdravotníckych zariadeniach existuje prezamestnanosť, ktorú treba riešiť. Akú alternatívu ponúkajú návrhy? Bude minimálna sieť so zárukou financovania zdravotnými poisťovňami? Ostatné zariadenia môžu byť financované zdravotnými poisťovňami, ak budú na to zdroje? Ak nie, budú musieť existovať z priamych platieb pacientov. Je to nezodpovedné voči lekárom ale aj voči občanom. Lekári ako odborníci nemajú záruku uplatnenia vzhľadom na platobne neschopných klientov a títo nemajú záruku, že sa im v potrebnom čase poskytne zdravotná starostlivosť zo zdravotného poistenia. Pán minister tvrdí, že návrhy zákonov boli tvorené pre pacienta a pre jeho prospech. Nepovedal však, že z pacienta urobíme pisateľa, ktorý bude podľa návrhu zákona o zdravotnej starostlivosti v prípade nespokojnosti žiadať poskytovateľa o nápravu písomnou formou, hlavne dôchodcovia budú mať z toho práva veľa radosti najmä pri predstave, že im pridáme starosť s písaním, poštovným a potom im nebude vyhovené. Môžu sa obrátiť na úrad pre dohľad. Skutočne, plnohodnotná garancia kvalitnej zdravotnej starostlivosti v porovnaní s tým, že majú ešte existenčné problémy a súčasne často vážne zdravotné problémy. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, myslím si, že je namieste pripomenúť, že všetci sme skladali sľub poslanca, ktorým sme občanom tohto štátu sľúbili a zaviazali sa, že svoje povinnosti budeme plniť v ich záujme. Majme preto na pamäti tieto záujmy, ako zvolení zástupcovia občanov rozhodujme o predložených zákonoch s uplatnením mandátu podľa svedomia a presvedčenia. Do pôsobnosti Národnej rady Slovenskej republiky prináleží rokovať aj rozhodovať o základných otázkach hospodárskej, sociálnej a inej politiky. Súbor predložených zákonov a stav, ktorých prijatím nastane, nie je prijateľný ani pre mňa a domnievam sa, že ani pre občanov tohto štátu. Navrhujem preto, aby sme pri dnešnom hlasovaní o návrhoch zamietli postúpenie súboru predložených návrhov do druhého čítania. Ďakujem pekne.