Sopko, Miroslav, poslanec NR SR (2017-10-13):
Vážený pán predsedajúci, vážená pani predkladateľka, ctené pani poslankyne, vážení páni poslanci, dovoľte aj mne vystúpiť k tomuto bodu, k tomuto konkrétnemu návrhu zákona. Hneď v úvode musím zareagovať na pána poslanca Beblavého, ktorý momentálne, síce nevidím ho, ale veľmi trefne povedal, že očakával, že tento bod prejde tak, ako iné, bez nejakej širšej diskusie, ako to vlastne pri všetkých návrhoch, ktoré sa snažia niečo aplikovať a urobiť niečo lepšie s naším školstvom, ako to už býva pomaly tradíciou. Paradoxne k tomu máme tu diskusiu, polemiku, nebudem ju hodnotiť, pretože považujem za potrebné skôr povedať, že taká diskusia je potrebná, je dobré si vyhraňovať svoje postoje, aj sa pohádať, aj prejaviť emócie, aby nám bolo jasné, aký je vlastne náš obraz sveta, ktorý v sebe nosíme. Ale vždy pritom je dôležité si aj dobre pozrieť, o čom každý návrh zákona je. A najmä si pozrieť, čo je jeho hlavným cieľom. A ja to tu musím možno zopakovať, možno podčiarknuť, možno zvýrazniť. Cieľom tohto návrhu zákona nie je znevážiť slovenský jazyk. Nie je to útok na štátny jazyk. Práve naopak, cieľom tohto návrhu zákona je umožniť, aby sa deti, ktoré by mali byť pre nás vždy na prvom mieste, aby sa deti dokázali tento štátny jazyk naučiť čo najefektívnejšie, aby tá slovenčina sa stala pre nich nástrojom, ktorý im umožní potom sa uplatniť vo svojom živote, aby boli, a teraz skúsme sa na to pozrieť pragmaticky, naozaj uplatniteľní potom na trhu práce, aby sa nestratili. Či sa vám zdá, že súčasný stav je dobrý? Pokiaľ by to bolo tak a ste o tom presvedčení, potom nemáme sa o čom baviť, ak sa vám naozaj zdá, že súčasný stav je naozaj dobrý. Čo sa týka optimizmu, že ministerstvo v spolupráci so svojimi nejakými priamo riadenými organizáciami vypracuje čosi zmysluplné, dovolím si jednu krátku poznámočku. Z posledných mesiacov sa z optimistu v mojom prípade stal skeptik, ktorý veľmi nevidí svetlo na konci tunela a skôr naozaj budem veľmi opatrne sledovať akékoľvek návrhy, ktoré prídu zo strany ministerstva, pretože sa mi naozaj zdá, že môžeme síce prísť s návrhom zákona, ktorý sa tvári, že problém rieši, ale v skutočnosti to môžeme urobiť len aj tak, že sa budeme tváriť, že ideme problém riešiť. Tým narážam aj na to, čo v súčasnosti vidíme okolo Učiaceho sa Slovenska. Dlhé mesiace tu tím expertov niečo vypracoval a teraz počúvame, že to treba prepracovať. Včera sa otvoril štvrtý ročník Teach For Slovakia. Je to úžasný projekt, ktorý umožňuje prístup mladých, energiou nabitých ľudí, ktorí prejdú tvrdým tréningom, aby sa venovali deťom v takých školách, kde je naozaj problém dostať sa ku kvalitnejšiemu vzdelávaniu, aby sa im plne venovali. Ale čo to je projekt, ktorý pokryl niekoľko desiatok škôl? My sa musíme sústrediť už konečne a začať hovoriť si pravdu priamo, že máme tu problém aj konkrétne v tejto otázke. Akým spôsobom zabezpečujeme pre deti, pre ktorých nie je, bohužiaľ, slovenský jazyk tým materinským, aby ich výučba tohto jazyka bola čo najefektívnejšia a oni ho naozaj mohli používať v svojom živote, pretože tu chcú ostať. Každý takýto projekt, môže byť ich aj desiatky, je len kvapkou v mori a neporieši túto situáciu. K záveru, sa ospravedlňujem, ak budem teraz možno viac emocionálnejší, ale mne to niekedy tak pripadá, že my si tu hrajeme taký pingpong. Na jednej strane stolnotenisového stola je koalícia, na druhej opozícia. Ak bude hlasovanie o tomto návrhu zákona, chcem vás veľmi pekne poprosiť, najmä v koalícii, ak budete stláčať to tlačítko a budete si myslieť, že s touto stolnotenisovou raketou dávate víťazný úder a tým odsuniete tento návrh zákona do zabudnutia, aby ste videli na druhej strane nie pani navrhovateľku, nie opozíciu, aby ste tam videli tie deti, tak ako som ich včera videl ja na tom projekte. Aby ste sa im potom vedeli pozrieť do očí, pretože oni sú to podstatné. Deti a ich rodičia, všetky tie, ktoré majú s týmto problém, a tento návrh zákona im môže pomôcť. Prijímajme už konečne riešenia bez ohľadu na to, kto ich predkladá. Prosím vás o to. Urobme alebo robme veci pre vec samotnú. Prestaňme pozerať na to, od koho to prišlo. Ja verím tomu, že sme tu ľudia, pre ktorých je prvoradý a vždy ostane záujem dieťaťa na prvom mieste. Ďakujem.