Kavecká, Monika, poslankyňa NR SR (2022-11-30):
Ďakujem veľmi pekne za slovo, vážený pán predsedajúci. Vážený pán minister, vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, obraciam sa na vás, milí kolegovia z koalície, viete veľmi dobre, ako sme prežívali tú situáciu v zdravotníctve od začiatku, keď sme prišli do tohto inštitútu, do Národnej rady. Dostali sme do vienka covid a ja tu opäť spomeniem súčasného ministra financií, ktorého v podstate opozícia nenávidí, útočí naňho (reakcia z pléna), ale mali by mu byť vďační, pretože si robia na ňom piár. Ja ho vnímam ako človeka, ktorý sa postavil pred nás a povedal v roku 2020, urobím všetko preto, aby v tejto krajine ľudia nezomierali. Nebudem sa pozerať na peniaze, ale urobím všetko preto, aby ľudia nezomierali. A toto je možno chyba ministra financií, že má cit. Mnohí mu to vyčítajú a robia z neho blázna. Mnohokrát možno aj ja s ním nesúhlasím, ale jedno, čo mi vadí najviac, a to hovorím vám, milí kolegovia, kolegovia z koalície, kolegovia z nášho klubu, si zoberte ako opozícia kričí, ako kričí, aký je minister neschopný, nemožný, aký je amatér, ako nič nevie, ale keď príde na lámanie chleba, tak za svoje politické preferencie by zapredali všetko. Aj ten rozpočet, ktorý nechcú schváliť, a nechcú dopriať tým ľuďom pomoc a záchranu životov, lebo však oni potrebujú preferencie, čím horšie, tým lepšie v tejto krajine. Pretože ja sa môžem dostať na výslnie, ja tu môžem kričať, ziapať, vrieskať, veď my to dokážeme takisto. Čo to pomôže? Čo to pomôže? Takisto v prípade sestier, nebudú sestry všetky spokojné, pretože za to svoje náročné povolanie nebudú nikdy spokojné, ale čo si treba vážiť a ctiť na nich, že tie obetavé zdravotnícke pracovníčky v povolaní sestra ostávajú pri tých pacientoch, lebo majú ten cit, majú to poslanie. Je to veľká vďaka, ale z tej vďaky sa nikto nenaje. Nenaje, nikto nezabezpečí školu svojim deťom, nikto nezabezpečí svoje potreby od elektrickej energie cez náklady na prácu a život. Ale to by sme mohli hovoriť o každom jednom povolaní. Mne je ťažko rozprávať z tohto pultu, keď v spoločnosti panuje názor, poslanec Národnej rady – triedny nepriateľ, lebo ten má plat najväčší na svete. Poslanec Národnej rady má ten plat za svoju prácu. A ten poslanec Národnej rady, ktorý naozaj išiel sem preto, aby pomáhal ľuďom a tejto krajine a má ten cit, tak to prežíva aj srdcom a naozaj mnohokrát si aj ubližuje. Berte to aj takto, prosím, vážená spoločnosť, verejnosť. Nie sú tu len bezcitní ľudia. A keď sme narážali na to, že ideme teraz preplácať lekárov, toto všetko a sestry by sme im mali dať takisto, sa mohlo diať desať rokov. A možno sa otočím aj teraz na tú ľavú stranu, kde ste boli doteraz? Kto kedy tu vystúpil a proste sa bil za tých zdravotníkov. Kto? Vy ste teraz múdri, keď už sme stratili desať rokov? Desať rokov sme stratili našich zdravotníckych pracovníkov, pretože sme ich nedokázali namotivovať. A teraz v tých najťažších dobách po covide, pri vojne na Ukrajine a energetických krízach viníme niekoho, kto sa to snaží dať do poriadku? (Ruch v sále.) Viníme niekoho, kto naozaj hľadá finančné prostriedky, lebo sa na tom výborne vytĺkajú politické body? Nechcela som byť až takáto osobná, ani takáto politická, ale nedá mi to, aby niekto bez hanby si obtieral svoje ústa o tých ľudí, ktorí sa snažia nájsť riešenia. A bude tu vykríkať a ziapať o nezmyselnostiach. Ja mám to morálne právo sa vyjadrovať k zdravotníkom, pretože naozaj 23 rokov som pracovala v nepretržitej prevádzke. Skutočne mi mnohokrát pod rukami zomierali ľudia. Je to neovplyvniteľné. Za toto si tí zdravotníci zaslúžia tie peniaze, za toto, pretože oni naozaj majú takú tú ťažkú prácu, pretože to potom nosia so sebou domov a psychicky to aj prežívajú. Je to tak. Ja nechcem, aby sa v našej zdravotníckej spoločnosti vytvárala nevraživosť. Dosť, že spoločnosť rozdeľujú politici, extrémisti, krikľúni, ale v našej zdravotníckej spoločnosti medzi mojimi kolegami, kolegyňami, ja vás prosím, nezáviďme si. A podporujme sa navzájom, aj keď tá krivda naozaj je najvyššia v profesii sestra a pôrodná asistentka. Sme desať rokov poukazovali na to, že nás nebude. Desať rokov sme protestovali, snažili sme sa, organizovali sme sa, riešili sme veci, dávali sme rôzne návrhy, stretávali sme sa na ministerstvách. Všetko na úkor svojho voľného času. Všetky naše funkcie sú čestné, bez finančného nároku. Ja ďakujem z tohto miesta aj svojim kolegyniam, ktoré desať rokov bojujú o zlepšenie pracovných podmienok sestier, ktoré pracujú v tých nemocniciach aj v ambulanciách, aj keď tam nemáme možnože dosah, alebo v tých nemocniciach, kde majú byť tie ústavy život zachraňujúce. A je mi veľmi ľúto, keď sa takáto téma politizuje na to, aby sa vytvárala ešte väčšia nevraživosť v spoločnosti. Je mi to veľmi ľúto a veľmi ľúto je mi aj mojich kolegýň, ktoré už dlho čakajú na to, aby sa im naozaj zlepšili tie podmienky. A viete, ony nechcú ani tak enormne narásť platy, ale chcú svoje kolegyne, aby im prišli, aby sme ich namotivovali. A to je presne tá chyba tých desiatich rokov spätne, ktoré už nevrátime. Lebo my tie kolegyne tu nemáme. A to je tá vec, ktorá bolí, a preto by sa mali aj kolegovia z opozície, tí, ktorí mohli vtedy riešiť túto situáciu a neurobili nič, iba sa prizerali. Lebo to vtedy nebola téma, vtedy to bolo treba upratať pod koberec. Či si každý bude spytovať takto svedomie. Preto som vďačná aj za to, že vieme nájsť peniaze, síce ťažko, ale vieme nájsť. Ja prečítam za chvíľu náš pozmeňujúci návrh, ktorý aspoň sčasti bude opravovať tieto krivdy, a z tohto miesta dúfam, že bude tá príležitosť, aby sme tie podmienky systematicky a do budúcna zlepšovali. Pretože keď príde akákoľvek vláda do tejto krajiny, tak jej prioritou musí byť zdravotníctvo, pretože tieto napáchané škody, ktoré sa tu stali, musia byť systematicky opravované. A už nikdy neurobme chybu, že každý jeden rok, prepáčte, budem ešte pozmeňujúci návrh hovoriť, tak... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)