Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2013-03-26):
Vážená pani podpredsedníčka Národnej rady Slovenskej republiky, vážený pán predkladateľ, vážený pán spravodajca, vážené kolegyne poslankyne, vážení kolegovia poslanci, daj pokoj, máš pokoj, páni boli aj budú alebo, do tretice, nehodno bosou nohou hada dráždiť. To je len také ľahké načretie do studnice slovenských prísloví, ktoré... (Hlas z pléna.) Áno, čo ťa nepáli, nehas, ešte lepšie. Určite by sme našli ja neviem v Zechenterovi-Laskomerskom ďalšie desiatky a desiatky takýchto trefných prísloví, ktoré majú v sebe možno ľahký nádych čohosi, čo nie je celkom lichotivé pre históriu nášho národa, lebo tam možno trocha to zaváňa nejakou ľahostajnosťou, obavou, strachom, ba možno niekedy aj zbabelosťou. Na druhej strane historickí sociológovia povedia, že, hop, nie je to také všetko zlé, lebo možno vďaka takýmto múdrostiam v dobách, v stáročiach poroby náš národ prežíval, dokázal sa prikrčiť, vedno predsa, že neradno dvíhať hlavu, lebo sa to veľmi potom neopláca. V stredoveku také rebélie prinášali jednoznačne trest na hrdle, v takej nedávnej minulosti minimálne stratu slobody, keď sa človek zúčastnil nejakého preteku o Zlatú mrežu. No a v súčasnosti možno takíto rebelanti prichádzajú o zamestnanie. Je to všetko zaujímavé. A človek by povedal, že cena odvahy stáročiami klesala, lebo vlastne už to riziko nie je také veľké, keď sa ten rebel voči dačomu postaví, keď poukáže na nejaké zlo. Takže by to malo potom spôsobiť taký výsledok, že takýchto ľudí by malo pribúdať a nemal by byť problém s javmi zlými. A korupcia je strašne zlý jav. Korupcia je jeden z najhorších javov, ktorý nás obklopuje. On je ako taká ponorka. To je taká, ja si ho predstavujem, temná ponorka, ktorá chodí v mori nespokojnosti. A my len tak cítime tú machuľu tam pod vodou. Občas vystrčí ten periskop, kukne sa, kde môže zaútočiť, a zase ako keby jej nebolo. Ale to more je veľké a tých ponoriek korupčných prípadov, netreba ich menovať v tejto chvíli, aby som nebol nespravodlivý, že by som zabudol na nejaké veľké nástenky, je veľmi veľa. Nuž pýtajme sa, ak to riziko už nie je také veľké, prečo teda vlastne nepribúda ľudí, ktorí by veľmi ľahko a bez veľkých obáv poukazovali na to zlo korupcie okolo nás. No príčin môže byť niekoľko. Určite netrafím všetky, ale skúsme to. No napríklad jeden z argumentov môže byť ten, že korupcia nám vyhovuje, že sami lovíme v týchto korupčných vodách a že vlastne by sme boli hlúpi, keby sme išli sami proti sebe, najmä keď život doteraz ukazuje, že takýto spôsob správania je celkom úspešný, že stačí zahodiť nejaký ten náter výchovy či etiky, či morálky a život sa dá prežiť v relatívnom blahobyte, aj keď teda s hnusným základom. Potom je to možno druhá skupina, ktorá si hovorí: „No, áno, veď ja nepodlieham korupcii ale som sám, veď tu keď ja z toho radu sa vytočím, vybočím, tu mi nikto nepomôže. Tak počkajú ľudia poza bučky, ako to dopadne, ale nepridajú sa. Tu ma napadá niekedy analógia s tým, keď sa robia tie sociologické pokusy, keď niekoho mlátia a koľkí z nás sa obrátime a tvárime sa, že to nevidíme, a možno máme aj svoju pravdu, lebo vieme, že keď priskočíme odvážne, tak tí ďalší sa nepridajú a vlastne len utŕžime. Potom je tu ešte iná skupina, ktorá si hovorí, že to je asi v poriadku, že tá korupcia nie je až takým problémom, že spoločnosť to nevníma ako zásadný problém, ktorý by bolo treba riešiť, a že nie je dôvod veľmi sa tým zaoberať. Určite je možné aj tak sa na to pozerať, či už je to už dôsledok bláhovej nevedomosti, nevšímavosti, ľahostajnosti alebo to ozaj niektoré také prieskumy zaraďujú, lebo sú také prieskumy, ktoré hovoria, že ľudia korupciu nevnímajú ako najvyšší problém alebo jeden z veľkých problémov. Aj to je jedno z možných vysvetlení. No tak potom ak máme takéto vysvetlenia, mali by sme hľadať aj riešenia, ktoré by pomohli tomu, aby sa zásadný problém korupcie, ktorá tu evidentne existuje, vyriešil, aby sa vyriešil aspoň tak, že by sa znížila korupcia v tejto krajine o nejaké výrazné percento. Však všade, aj v minulých dobách, aj v iných krajinách, korupcia existuje, len problém je u nás v tom, že sa stala bezbrehá, tolerovaná, ako keby bola tu zákonite medzi nami bez toho, aby bola možnosť s tým zabojovať. No a práveže tá možnosť zabojovať tu je, musí byť a ja preto chcem mimoriadne úprimne oceniť tieto dva návrhy a povedať, že ich budem podporovať. A verím, že aj táto snemovňa všetkými prstami ich podporí. Nie je možno dôležité, aby sme sa v tejto chvíli zamýšľali presne nad mechanizmom, aký tvorcovia tohto návrhu zákona použili ako funkčný technologický model zabezpečenia ochrany bojovníkov s korupciou. Určite tu existujú aj iné možnosti a určite bude čas ešte o nich rozprávať. Ale chcem upozorniť na inú vec, ktorú považujem za hodnú mimoriadneho ocenenia, uznania, vďaky a potreby takýto zákon vniesť do legislatívneho systému fungovania tejto krajiny. Tento zákon totižto vytvára to, čo mne tu doteraz veľmi chýbalo. Vytvára priestor na to, aby sme dali pocítiť občanom krajiny, že všetkých, ktorí dokážu z toho radu vybočiť s tými všetkými rizikami, ktoré som spomínal, si nadovšetko vážime, že si ich váži pán prezident tejto republiky, že si ich váži predseda vlády, že si ich váži predseda parlamentu, že si ich váži 150 poslancov, že sú to jednoducho ľudia, ktorých ani nás náhodou nenapadne označiť udavačmi alebo tými, čo si špinia do vlastného hniezda, alebo tými, čo sú večne s niečím nespokojní, ale že sú to ľudia, ktorí by nám mali byť vzorom, že sú to ľudia hodní všeobecnej úcty a podpory. To je posolstvo, ktoré som vyčítal v tomto návrhu zákona ako najdôležitejšie. Opakujem, technológie, techniky, postupy ochrany, finančné limity, odmeny, šírky a rozšírenia, to všetko môžeme a zrejme aj budeme hravo a veľmi efektívne riešiť. Ale sa tu vytvára prvýkrát predpolie na to, aby sme z tejto skupiny ľudí urobili naše vzory, aby sme ich povýšili tam, kde patria, a aby sme povedali: „Veď my vieme, vážení, že ste pre nás neoceniteľní, nie kvôli tomu, že tu je taký zákon, ale kvôli tomu, že žiadny štát nemá taký aparát, aby vedel dohliadnuť na všetkých generálnych riaditeľov, na všetkých riaditeľov odborov, na všetkých šéfov štátnych podnikov, ani kontrolné oddelenia nie sú toho schopné, ani žiadne útvary, nech by sme ich akokoľvek kreovali, nie sú toho schopné, ale kvôli tomu, že ľudia vidia všetko.“ Ale my im musíme povedať, že my potrebujeme, aby s tým, čo vidia, aj vedeli pracovať, aby to vedeli pomenovať, aby si to nenechávali sami pre seba, nie kvôli tomu, že tu chceme mať triedu bojovníkov s korupciou, ale kvôli tomu, že tu chceme mať predsa vyššie dôchodky pre našich dôchodcov, že tu chceme mať učiteľov, ktorí budú mať vyššie platy, že tu chceme mať zdravotníkov, ktorí budú mať lepšie zariadenia vo svojich nemocniciach, že tu chceme mať ľudí, ktorí keď celý život robia v trojzmenných prevádzkach, aby mohli dôstojne užívať roky dôchodku. Tie peniaze sú tu, to nie je nejaká fikcia. Ak v Českej republike protikorupčný fond Karla Janečka hovorí, že v Českej republike každý mesiac každému občanovi Českej republiky od nemluvňaťa až po 99-ročného v dôsledku korupcie je z vrecka vyťahovaných tisíc českých korún, vari si myslíme, že u nás korupcia vyťahuje z našich vreciek, z vreciek našich občanov menej? Ja si myslím, že je to viacej, ale tie štatistiky nemá význam hodnotiť, pretože to nevie nikto napočítať. Ale fakt, že peniaze utekajú, že to ľudia vidia a že my máme spôsob, ako to zastaviť, je nespochybniteľný. Nechcem sa opakovať, ani sa nebudem opakovať, pokiaľ ide o Lesy Slovenskej republiky, lebo už by som bol tým otravný, ale tých prípadov je strašne veľa. My o nich všetko vieme, len chýba nám práve efektívna koncovka. Predsa len si zaspomínam, pretože príklady vytvárajú šťavu takýmto vystúpeniam. Vrátim sa do toho Národného lesníckeho centra. Už sme to riešili a s pánom ministrom Jahnátkom si za otca nevieme porozumieť. Z kontrolórky, ktorá bola prepustená, vytvoril moju chránenkyňu. A ja pritom len hovorím, tá žena poukázala na to, že to, čo malo stáť 700 eur, stálo 700 tisíc eur. Je to pekný rozdiel, iba nejaké nuly tam lietajú. A odmena je taká, že táto kontrolórka je prepustená z pracovného pomeru po 30-ročnej či 20-ročnej službe, neviem. Nie, nie je ona moja chránenkyňa. Ona a takéto kontrolórky by mali byť chránenkyňami nás všetkých, ktorí tu sedíme a ktorí máme možnosť to ovplyvniť. A máte to možnosť ovplyvniť práve prostredníctvom takéhoto návrhu, aký tu dnes predložil pán predkladateľ a aký tu ešte bude predložený. Ja dokonca v tej duplicite vidím istú eleganciu. Je to možno tak dôležité, že sa patrí opakovať dôležité veci. A aby som sa priznal, možno vás to tak trocha aj prekvapí, prečo Obyčajní ľudia a možno ja sám osobne doteraz s takouto iniciatívou sme neprišli. Ja nevyzradím žiadne klubové tajomstvo, my sa veľmi intenzívne zaoberáme touto problematikou. A možno aj tie návrhy, ktoré dáme, pozmeňujúce budú z týchto skúseností vychádzať. A možnože predložíme, ak by náhodou sa stala taká neuveriteľná vec, že tento zákon by táto snemovňa nepodporila, tak by sme predložili možnože ten tretí. Budeme ich predkladať, pretože to nie sú zábavy preto, aby páni poslanci sa prezentovali, že sú šikovní. To je naša obrovská povinnosť, ak sú zákony všetky dôležité, s tým súhlasím, ale niektoré sú veľmi dôležité. Povedať ľuďom tejto krajiny, že tých, ktorí sa neboja, vidieť ďalej ako za plot svojej záhradky a ako je pozerať sa na priestory verejné a občianske s tým, že si ich veľmi vážime a že ak tam vidia také nečistoty, takže si vážime, že majú chuť s tými nečistotami trošinka zabojovať, tak to je vec, ktorá sa mi zdá mimoriadne dôležitá. A ja chcem vysloviť presvedčenie celkom úprimné, že sa vari nestane, že by niekto v prvom čítaní mohol mať pocit, že takýto zákon netreba podporiť, lebo ho nepotrebujeme. Tak tomuto by som ozaj neuveril. Dnes už tu zaznievalo, že niektorí kolegovia poslanci neveria kadečomu, ale ak by sa stalo niečo takéto teraz, tak si poviem, že potom ozaj nesedím v správnej budove. Možno sa mi žiada povedať ešte jednu vec, lebo to možno osloví ešte viacej nás všetkých zľava, sprava, zo stredu. Chcem pripomenúť slová Karola Wojtylu, tohto impozantného pána v blahej pamäti, ktorý svojím posolstvom neraz obletel svet. A obleteli aj tie dve slová, ktoré sa mi zdajú vhodným mottom pre tento zákon: „Nebojte sa." Je to úžasná kombinácia dvoch jednoduchých slov. To sú presne tie slová, ktoré týmto zákonom hovoríme našim všetkým občanom. Nebojte sa, lebo jednoducho ak sa aj bojíte, tak to prekonajte, lebo tu niet sa čoho báť, iba vtedy, ak po jednom budete sa ozývať a veľmi sa báť, vtedy jednoducho nemôžeme tento boj vyhrať. Ale ak sa ľudia rozhodnú nebáť sa a poukázať na to zlo, tak verte, že sa budú báť iní, budú sa báť tí, ktorí sa báť majú, lebo oni vedia totižto, že my vieme, len zároveň počítajú s tým, že nepovieme. A ja si veľmi želám, aby sa začali báť tí, ktorí sa majú báť, a aby tí, čo sa nemajú prečo báť, aby sa nebáli. A som presvedčený, že táto úprava, ktorá prichádza k nám, tomu veľmi napomôže. A chcem povedať, že som za ňu vďačný. Určite ju podporím a určite aj podporíme ju všetci. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)