I. Šimko, poslanec: (2005-09-27):
Po skončení studenej vojny vo svete zavládla eufória. Obrovské zdroje, ktoré šli pred rokom 1989 do zbrojenia, sa uvoľnili na mierové účely. Kde-tu síce ešte vypukol nejaký regionálny konflikt, ale bolo jasné, že už nákladné armády, zložité mobilizačné mechanizmy a všetko, čo s tým súviselo, nebudú potrebné. Stratégie vychádzajúce z rizika veľkého, prípadne globálneho ozbrojeného konfliktu bolo potrebné nahradiť novými, pružnými stratégiami pre oveľa stabilnejšie a pokojnejšie prostredie. Na základe týchto stratégií sa začali redukovať počty pravidelných ozbrojených síl, odstraňovali sa predovšetkým ťažké zbrane, znižovali sa rozpočty na obranu. Toto sa u nás premietlo v plnom rozsahu až do strategických materiálov prijatých po roku 2000. Áno, chytali sme vývoj takpovediac za chvost, pretože v tej dobe, osobitne však po septembrovom útoku na dvojičky v roku 2001, sa stále viac začalo ukazovať, že démoni, ktorých sme v časoch studenej vojny vedeli oveľa lepšie rozpoznávať, sa pádom železnej opony zo sveta nevytratili. Rozptýlili sa, ale ohrozujú ľudí vo svete prinajmenej tak ako predtým. A preto prichádzajú vyspelé demokratické krajiny s novými stratégiami svojej bezpečnosti. Usilujú sa rozpoznať nové prvky bezpečnostného prostredia, úplne prekvapivé nové hrozby a na základe tohto menia i svoje nástroje na predchádzanie týmto hrozbám, ale často už len na minimalizáciu dôsledkov toho, ak sa tieto hrozby stanú skutkom. Na toto by mala odpovedať i nová Bezpečnostná a Obranná stratégia Slovenskej republiky. Vtedy by mala zmysel. Uznajte však sami: Čo je napísané v týchto materiáloch? Vyplýva z nich skutočne nejaká nová stratégia? Asi hlavnou zmenou oproti studenej vojne je nepredvídateľnosť na strane protivníka. Vtedy bolo jasné, kto je na druhej strane železnej opony a zhruba aj čo chce. Len mohutné sily a špirála zbrojenia zabránili veľkému konfliktu. Stratégia odstrašovania sa napokon pre ľudstvo ukázala užitočnou, aktéri sa správali racionálne. Po skončení tohto merania síl svet na desaťročie prepadol ilúzii, že protivníci globálneho rozsahu nie sú. Do nášho strategického uvažovania sa to premietlo ako téza, že Slovenská republika nemá nepriateľov. Ukazuje sa však, že naša spokojnosť bola predčasná. Riziká i protivníci v globálnom meradle jestvujú. Je však oveľa ťažšie ich identifikovať, ich zámery sú rôznorodé,  sčasti neznáme a ich správanie je neraz iracionálne. Na toto dnes noví stratégovia demokratického sveta hľadajú nové odpovede. Najstarší známy stratég a mysliteľ, čínsky majster  Sun  dávno pred viac ako 2300 rokmi napísal, že kto pozná protivníka a pozná i seba, vybojuje sto bitiek bez strát. Kto protivníka nepozná, ale pozná aspoň svoje sily, raz zvíťazí, raz prehrá. Kto ale nepozná ani protivníka, ani svoje vlastné možnosti, ten prehrá každú bitku. Preto je, dámy a páni, dobre, ak si v otázka bezpečnosti budeme radšej hovoriť pravdu. Predložené materiály obsahujú frázy, mnoho módnych slov, sú formálne, ale nedávajú skutočné odpovede na to, čo je dnes naozaj hrozbou. Nie sú novou stratégiou. Spomínam si na príbeh, ktorý mi rozprával istý môj kamarát, čo koncom sedemdesiatych rokov slúžil ako pohraničiar na západnej československo-nemeckej hranici. V kasárňach mali propagačnú nástenku, na ktorej bolo polmetrovými písmenami napísané rozhodné heslo „Neprojdou“. Švejkovský vtipálek tam rukou nesmelou dopísal „Když nepůjdou“. Mali z toho veľké vyšetrovanie, ale dnes sa na prvý pohľad zdá, že ľudový vtipkár mal v zásade pravdu. Veď naozaj nešli. Ale v skutočnosti to bolo inak. Protivníci v studenej vojne sa dobre poznali. Vedeli, že odstrašujúca  sila obrovských potenciálov nikoho z veľkých hráčov nedovedie k samovražde. Bolo to stratégia, ktorá fungovala a dnes môžeme povedať, že ľudstvu na prospech. Táto stratégia však neplatí na živelné pohromy, neplatí ani na fanatikov, ktorí so samovraždou počítajú. Preto bude naozaj dobre, ak štúdiu zmien bezpečnostného prostredia budeme venovať náležitú pozornosť a ak z toho dokážeme vyvodiť i vážne strategické závery. Dovoľte mi z toho dôvodu predniesť niekoľko slov o bezpečnostnom prostredí, v ktorom sa nachádzame. Tieto úvahy sú výsledkom konzultácií a štúdia materiálov odborníkov, ktorí dokážu vidieť ďalej a vyvodzovať z tejto perspektívy skutočne strategické závery. Aspoň si to myslím. Nechcem tým povedať, že vo vládnom návrhu nič z toho nenájdeme. Je to však uvedené bez jasnej hierarchie, bez súvislosti a povrchne. Mimochodom, vystúpenie predsedu vlády pred chvíľkou sa usilovalo do toho nejakú hierarchiu dať, ale tá hierarchia v tých materiáloch podľa môjho názoru nie je. Podľa analytickej nepublikovanej štúdie plukovníka Generálneho štábu v zálohe Petra Šveca z apríla tohto roku moderná spoločnosť, a teda i Slovensko v súčasnosti čelí predovšetkým týmto ohrozeniam. Po prvé. Za prvú skupinu ohrození sa dnes všeobecne uznávajú teroristické akcie a organizované aktivity medzinárodného zločinu mimoriadneho rozsahu. Po druhé. Cielené akcie subjektov cudzej moci, štátnej i neštátnej, proti osobám a štátom v dôsledku účasti štátu na medzinárodných misiách alebo podpore ozbrojeného zásahu, alebo sankcií voči inej krajine. Môžu mať skrytý alebo otvorený charakter a rôzne formy. Môžu sa vysvetľovať aj ako legitímne prostriedky boja zo strany slabších, Po tretie. Rozsiahla a závažná diverzná činnosť, ktorej cieľom je v rámci podkopávania infraštuktúry štátu bez prípravy na otvorený zápas znehodnotiť funkčnosť štátu, narušovať jeho spôsobilosť účinne zabezpečovať základné potreby spoločnosti. Po štvrté. Narušovanie štandardných medzinárodných ekonomických vzťahov, prerušenie toku strategických komodít, surovín, ale aj informácií. Po piate. Živelné pohromy a katastrofy, priemyselné a ekologické havárie, vznik a šírenie epidémií. Klimatológovia nás upozorňujú, že tieto hrozby budú skôr naberať na účinnosti a častosti  než naopak. Sú vysoko aktuálne a môžu vnikať v priebehu niekoľkých hodín až dní a majú ťažko predvídateľný rozsah a existuje možnosť ich premeny na nevyspytateľné  ohrozenia. Po šieste. Rozsiahle migračné vlny, ktorých prenikanie na územie štátu môže prerásť do násilnej činnosti migrantov. Po siedme. Etnická a náboženská neznášanlivosť, ale aj pocity etnického a náboženského ohrozenia. Po ôsme. Destabilizácia štátnej moci vplyvom korupcie, infiltrácie ekonomických mafií do štruktúr štátnej moci, ktoré môžu viesť až k strate kontroly legálne zvolených zástupcov nad štátom. Nie všetky z týchto nových ohrození sú dnes rovnako aktuálne i pre Slovensko. Ale sme otvorenou spoločnosťou, myšlienky, financie i ľudia dnes prechádzajú cez hranice rýchlo a bez zásadných zábran. Toto sčasti reflektuje, i keď nie systematicky aj predložený materiál, ale nevyvodzuje z toho nové závery, neprichádza so skutočne novou bezpečnostnou stratégiou. Jedinou naozaj strategickou tézou, ktorú obsahuje návrh Bezpečnostnej stratégie Slovenskej republiky je účasť Slovenska v Severoatlantickej aliancii. Členstvo v NATO je i podľa mňa životne dôležité, predovšetkým však civilizačne a kultúrne. Je jasné, kam patríme. Z hľadiska bezpečnostných rizík je toto členstvo mohutnou zárukou, ale predovšetkým pred hrozbou klasických vojenských konfliktov. Chráni nás pred rizikom, ktoré i navrhovaná Bezpečnostná stratégia hodnotí ako málo aktuálne. Toto už dnes nepostačuje. Potrebujeme hlbšiu analýzu a závery, ktoré sa vzťahujú aj k oveľa aktuálnejším rizikám. Pri mnohých z nich nám členstvo v NATO bezprostredne nepomôže. Zásadný záver, ktorý dnes bezpečnostní stratégovia v demokratických krajinách z analýz zmien bezpečnostného prostredia robia, je téza, že tradičné ozbrojené sily, a to aj reformované po skončení studenej ich vojny, a tradičný systém obrany nie sú postačujúcim nástrojom na ochranu občanov pred spomínanými skupinami v ohrození. Tento záver by mal platiť i pre Slovensko, ale to nestačí. Treba ho premietnuť ďalej. Skúsim načrtnúť päť základných ideí. Prvá. Ťažkopádny mobilizačný mechanizmus je potrebné doplniť nadrezortným pružným krízovým manažmentom. Riziko klasického vojenského konfliktu, ktorý spravidla vzniká postupne zhoršovaním medzinárodných vzťahov, úplne nezaniklo, ale pravdepodobnosť jeho naplnenia je nízka. Netreba sa však obávať, že by nastalo rýchlo a neočakávane. Dá sa naň náležite pripravovať, ak by sa k nemu schyľovalo. Navyše tu naozaj naše členstvo v systéme kolektívnej bezpečnosti NATO podstatne znižuje riziko klasického konfliktu. Dnes sú pravdepodobné iné ohrozenia, ničivé udalosti, ktoré prichádzajú náhle, neočakávane, ich vzniku nedokáže účinne zabrániť odstrašujúca sily ani našich ozbrojených síl, polície a ani obrovského spojeneckého potenciálu. Tu nám klasický mobilizačný mechanizmus, ktorý sústreďuje sily rádovo v hodinách a dňoch a bez nejakej extra špecializácie nepomôže. Je nutné nahradiť ho krízovým mechanizmom, ktorý rádovo v minútach po prvej správe o udalosti predtým, než sú schopné zasadať rozhodovacie vojenské a politické štruktúry začína konať. Začína sústreďovať sily a udeľuje im presné, často odborne vysoko náročné úlohy, má pôsobnosť dávať im pokyny, kde a ako pôsobiť. Takýto krízový mechanizmu musí disponovať použiteľným potenciálom všetkých rezortov, ktoré prichádzajú do úvahy. Rýchlosť a fundovanosť takýchto zásahov môže byť rozhodujúca pre záchranu tisícov životov. Mimochodom, toto sa už v mnohých krajinách Severoatlantickej aliancie vytvára, my sme to zatiaľ urobili len veľmi, veľmi byrokraticky a povrchne. Nebolo by to schopné fungovať v prípade skutočnej udalosti. Druhý okruh. Musíme prekonať uzavretosť rezortov, predovšetkým obrany, vnútra, ale i ďalších, ako je zdravotníctvo, doprava a niektoré ďalšie. V Spojených štátoch po útoku na dvojičky vytvorili na tento účel špeciálne super ministerstvo na ochranu domoviny. Veľmi dobre vedia, prečo to bolo nutné. To je príklad novej stratégie v praxi. Sú však aj príklady z minulosti a z Európy. Tam, kde činnosť organizovaného zločinu prekročila istý rámec a účinnosť zásahov klasických policajných jednotiek už evidentne nestačila, vznikli špeciálne vojensko-policajné zbory s pôsobnosťou delenou medzi obranou a vnútrom. V Taliansku sú to karabinieri, vo Francúzsku napríklad žandári. I u nás jestvovala idea utvoriť zo špeciálnych útvarov a jednotiek ministerstva vnútra a ministerstva obrany takzvané dispozičné sily. Tieto príklady sú odpoveďou na vyššie uvedenú analýzu, podľa ktorej v dnešnom bezpečnostnom prostredí reálnu globálnu hrozbu nevytvárajú už ani tak pravidelné armády ako skôr rozličné paramilitaristické jednotky. Ak tomuto riziku chceme účinne čeliť, musíme proti nim vytvoriť zodpovedajúcu protiváhu. Tretí okruh. Treba tiež podstatne zvýšiť spravodajskú ochranu štátu. Globálne teroristické ohrozenie vedie teda k centralizácii týchto spravodajských služieb alebo aspoň k výraznej koordinácii činnosti spravodajských služieb. My sme zatiaľ neurobili nič systémové a ani nenavrhujeme. Treba tiež zdôrazniť, že je to nevďačná služba, pretože o jej úspechoch sa ľudia málokedy dozvedia. Dozvieme sa väčšinou len o ich zlyhaní. Nepopulárne je tiež, že úroveň spravodajskej ochrany sa dá niekedy účinne zvyšovať len za cenu istých zásahov do súkromia, ale treba to otvorene povedať, aby občania vedeli, že úroveň spravodajskej ochrany pred zločinom a terorom závisí aj to toho, ako vysokú daň vo forme zásahov do svojho súkromia sme ochotní platiť. Štvrtý okruh. Po zániku vojenskej služby, povinnej vojenskej služby bude potrebné sa vrátiť k myšlienke teritoriálnych jednotiek ozbrojených rýchlo mobilizovateľných záloh použiteľných na plnenie limitovaného rozsahu najmä nevojenských operácií. V USA majú národnú gardu, v Spojenom kráľovstve Veľkej Británie vojská teritoriálnej obrany. Význam týchto jednotiek potvrdili i najnovšie tragické udalosti. Práve ony boli tie, čo zasahovali a pomáhali v prvom slede v New Orleans. Vážne úlohy plnili aj v chaose, ktorý nastal po teroristických útokoch na Londýn v lete. A po piate. Zmeny v reforme ozbrojených síl Slovenskej republiky, orientácia na ľahké špecializované jednotky, na špeciálne vysoko profesionálne služby, vojenské zdravotníctvo, ono je schopné sa pripravovať na prípadné útoky zbraní hromadného ničenia, vykonávanie strategických prepráv, ochrana pred zbraňami hromadného ničenia a pravdepodobne ďalšia redukcia plánovaných počtov. Ukazuje sa, že revolúcia vo vojenstve v technologickej oblasti je mimoriadna nákladná aj pre vedúcu vojenskú veľmoc Spojené štáty. Podľa analytikov sa medzera medzi ozbrojenými silami USA a ich spojencami v NATO rozširuje. Zmeny a prispôsobovanie sa novej bezpečnostnej situácii v oblasti stratégií a v organizačnej oblasti sú však efektívnejšie a lacnejšie, a preto by im menšie krajiny, akou je aj Slovensko, mali venovať podstatne vyššiu prioritu ako zmenám v technologickej oblasti. Ucelený balík operačných spôsobilostí v presne definovaných oblastiach vojenskej pripravenosti má pre nás, ale aj pre spojencov väčšiu hodnotu ako izolovaný, zastaraný a nevyužiteľný technologický potenciál vyžadujúci vysoký podiel obmedzených zdrojov. Toto všetko vyžaduje i nový typ profesie človeka, ktorý prijal povolanie týmto rizikám často i s nasadením vlastného života čeliť. Veď si len spomeňme, koľko policajtov a hasičov zahynulo pri záchranných prácach v New Yorku v roku 2001! Spoločenské postavenie, vzdelanie, odvaha týchto mužov a žien musia zodpovedať novým úlohách. S istým uspokojením môžem z osobnej skúsenosti v rezortoch obrany a vnútra konštatovať, že sa tento nový vzťah už v radoch polície, v radoch profesionálnych vojakov, hasičov, vojenských zdravotníkov a ich ďalších profesiách rodí. Nemajú to ale ľahké. Úradnícke a aj iné záujmy v ich rezortoch im v ich záslužnej a odvážnej činnosti vytvárajú často takmer neprekonateľné prekážky. Necítia dostatočnú podporu ani zo strany svojich ministrov, ani zo strany nás, zvolených zástupcov ľudu. Mali by sme týchto ľudí náležite oceňovať, vážiť si ich a všestranne ich podporovať. I o tom by mala byť naša bezpečnostná a obranná stratégia. Lebo vždy to tak bolo. V zlomových chvíľach, keď išlo ľuďom i celým národom o život, rozhodovali nie peniaze, nie styky a známosti a už vôbec nie frázy na papieroch, ale len odvaha, neohrozenosť, pripravenosť a duševná i telesná sila tých, čo dokázali bojovať. Návrh oboch stratégií však skutočne strategické tézy neobsahuje. Je to materiál preto, aby sme si mohli odškrtnúť splnenú úlohu. Myslím si, že Bezpečnostnú stratégiu treba doplniť o skutočné strategické závery skôr, než si ich život vynúti sám. Ďakujem za pozornosť.