P. Minárik, poslanec: (2009-09-10):
Takým dôležitým problémom, ktorý by naozaj krajinu zmenil, je aj postoj k problematike, ktorú riešime predkladaným zákonom, teda o možnosti uplatniť si výhradu vo svedomí. Možno sa to mnohým z vás nezdá takým dôležitým problémom. Veď jednej tretine tejto snemovne stranícky predseda je človek, ktorý si nevšimol rok 1989 a to bol veľký predel v histórii tejto krajiny, po ktorom sa do nášho právneho poriadku a do ústavy do čl. 4 slovo svedomie dostalo. Pred 1989 bolo systematicky vytlačované. Až tak, že ostalo v našom právnom poriadku len v neobíditeľných prípadoch, a to v medzinárodných dohovoroch, ku ktorým sme pristúpili, a tie, naozaj, už sme neboli ako krajina komunistického bloku schopná ovplyvniť tak, aby svedomie, ako slovo bolo neprípustné do akéhokoľvek textu. Tento problém výhrady vo svedomí je skutočne kľúčový a pochopíte to aj tí, ktorí svedomiu moc nerozumiete, ak celkom jednoduchou logickou úvahou pretransformujem tento pojem na pojem sloboda. Nie je to žiaden problém, naozaj, to je pomerne jednoduché a slobodu, slobodou sa zaklínajú všetci. Dokonca aj socialisti, ktorí ju neustále bezostyšne potláčajú, samozrejme, liberáli, ktorí ju nesú vo svojom názve, ale aj konzervatívci, ktorí slobodu vyznávajú pre niečo iné ako liberáli, lebo ju vyznávajú preto, že bola človeku daná zvonku. Bola človeku daná, aby cez slobodu svojho rozhodovania menil tento svet a rozhodoval sa medzi dobrom a zlom. Konzervatívci sa vlastne od liberálov v akceptovaní pojmu sloboda líšia jednou, jedinou zásadou a to, že liberál vyžaduje slobodu pre seba a konzervatívec vediac, že ako je človeku daná, chce hlavne slobodu pre tých druhých a je schopný pre slobodu tých druhých aj niečo obetovať, veľa obetovať, dokonca aj svoju slobodu obetovať. Dámy a páni, kresťanskí demokrati obetovali pre výhradu vo svedomí dosť. Pre túto ideu odišli z vlády a to v politickom živote je veľa, veľmi veľa. Dámy a páni, odišli preto, lebo nejde o nejaké abstrakcie, tu sa riešia konkrétne problémy. Samozrejme, najčastejšie sa hovorí o biomedicínskych problémoch a špeciálne o potrate, ktorý, napriek tomu, že počet potratov výrazne klesol, je stále široko aplikovaným legálnym odňatím života človeku. Po slovensky zabitím. Inými slovami, porušením piateho Božieho prikázania. Dámy a páni, v čase, kedy sú naši niektorí liberálni politici, uchádzajúci sa o podporu kresťanov, schopní vyhlásiť, že sa čudujú, že niekto nechce robiť potraty a chce byť gynekológom, myslím, že musíme mať v našom právnom poriadku zakotvenú výhradu vo svedomí, aby sme nášho lekára chránili. Musíme ju mať zakotvenú aj pre iné, veľmi násilné zabitia, ktoré síce ešte nemáme legalizované, ale v Európe už legalizovanými sú, a to je eutanázia. A sú tu aj ďalšie, oveľa subtílnejšie biomedicínske problémy, o ktorých sa menej diskutuje a menej sa im rozumie – asistovaná reprodukcia, klonovanie a mnohé problémy, ktoré ešte ani nemáme na stole, ale prídu, určite prídu. Veď, ktorí naši starí rodia by predpokladali, že je možné, aby raz taký problém ako klonovanie alebo asistovaná reprodukcia boli na svete? To znamená, že o 20 rokov tu budú iné, nové, dneska ešte ťažko predvídateľné problémy a toto všetko by sme radi riešili týmto zákonom. Ale nie je to len otázka lekárskych povolaní, ten diapazon povolaní je veľmi široký. Môžeme si položiť otázku, dokedy ešte udržíme náš stav proti bláznivým aktivistom alebo súdnemu aktivizmu, aby náš starosta nemusel asistovať pri uzatváraní nejakého partnerstva dvoch ľudí rovnakého pohlavia? Dokedy nebudú musieť naši sudcovia rozhodovať rovnako ako anglickí o tom, či pridelia, alebo nepridelia páru rovnakého pohlavia na adopciu dieťa? To sú reálne prípady – Anglicko, Španielsko, čaká to Rakúsko, Česko. A my nie sme vo vzduchoprázdne, ten tlak na Slovensko je veľký, všetkých nás to čaká. A nie sú to len právnické povolania, nie sú len starostovia alebo iní pracovníci verejnej sféry, sú to učitelia a ďalšie povolania. Dámy a páni, výhrada vo svedomí tak, ako je naformulovaná a ako bola naformulovaná aj  v zmluve so Svätou stolicou, je výrazne sebaobranný akt pred tým všetkým, čo sa na nás z  Európy, ale aj zo štátu Massachusetts v Spojených štátoch a ďalších 11 štátov v Spojených štátoch tlačí. Dámy a páni, chceme vytvoriť priestor, aby ľudia mohli vykonávať svoje povolanie bez strachu o to, že prídu o svoje čisté svedomie. O tú, ako hovorí naše jedno príslovie, najlepšiu podušku, na ktorej možno dobre spať. O prostriedok, ktorý im bude dávať možnosť žiť taký život, aby mohli spokojne nažívať sami so sebou. Pretože to je najpodstatnejšie pre spokojný a šťastný život človeka. Dámy a páni, prišli sme o možnosť zakotviť výhradu vo svedomí v dokumente veľkej sily, ktorý by sa musel prijímať 76 hlasmi tejto snemovne a ktorý by to naozaj v Slovenskej republike silne zakotvil. V Zmluve so Svätou stolicou, ktorú si máloktorý štát len tak dovolí vypovedať. O túto možnosť sme prišli pre činnosť predchádzajúcej, ale aj súčasnej vlády. Predchádzajúcej, pretože konala a súčasnej, pretože nechce konať. Ako malú náplasť prinášame aspoň tento návrh zákona a prinášame to hlavne ako pripomenutie toho, že problém tu je a problém bude stále aktuálnejší, aj keď poznáme parlamentnú realitu a presne vieme odpoveď na otázku z úvodu môjho vystúpenia. Veľký protiargument proti tomu, čo prinášame, by mohol byť, veď ani cirkev to veľmi vtedy nechcela, veľmi vtedy netlačila a netlačí na to ani dnes. Dámy a páni, kto je to cirkev? Cirkev je predovšetkým ľud Boží a ten sa vyjadril. (Hlas z pléna.) Ja viem, čo je to cirkev a kto je to cirkev, ja som jej členom, príslušníkom, jej údom, takže mi nehovorte, že je to organizácia, to je niečo viac. Vyjadril sa tento ľud. Bola tu petícia, 120 tisíc ľudí, viac ako 120 tisíc ľudí písalo, že túto zmluvu chce. Dámy a páni, tento parlament to musel prerokovať a rokoval o petícii 120 tisíc ľudí ešte pred prázdnejšou sálou, ako je dnes, a to len štyri alebo tri petície dosiahli také číslo, aby sa museli prerokovať. Dámy a páni, cirkev nie je, nie sú tí ľudia, s ktorými sa niečo ľahko vyrokuje. To nemusí byť len hierarchia cirkvi na Slovensku. Hierarchia, ktorá chce byť národná tak, ako je národná SNS a hierarchia, ktorá chce byť taká sociálna, ako je Fico. Lebo ak je taká národná, ako je národná SNS, kde je potom priestor pre univerzálnosť, katolíckosť cirkvi? A keď chce byť sociálna, tak ako je sociálny Fico, kde je potom priestor pre skutočnú solidaritu? Solidaritu založenú na láske a zodpovednosti k svojmu blížnemu. Keď ju nahrádzame zvyšovaním prerozdelenia, ktoré sa populisticky snaží získať moc a snaží sa získať túto moc len preto, aby si naplnil svoje vrecká. Keď sociálne podniky sú vlastne peňazovody do správnych vreciek. Čo je to za hierarchia, ktorá nebráni svojho svätca proti zlobe tohto sveta? Neozve sa vtedy, keď svätého tejto cirkvi nazve niekto šašom na koni, a keď ho nacionalisti zneužívajú? Keď som počul, že my máme Svätopluka, my nemáme Štefana, akoby som počul, my máme cisára, nie kráľa. Aj vtedy sa zneužíval dav a aj vtedy sa nepozeralo do väčšej perspektívy. Nie je odvaha vysvätiť pomník svätému Štefanovi v slovenčine v Komárne. Odvaha je povedať týmto ľuďom, že je to svätec a povedať to, aj keď sa pozerám na matičiarku, ktorá drží nápis, že je to vrah, a povedať, že je to svätec univerzálnej cirkvi, teda nie je to svätec maďarský, ale svätec slovenský i maďarský, rímsko-katolícky. Ak sa hierarchia zriekne našich svätých kráľov Štefana, Ladislava, ale aj Imricha a prenechá ich bláznivým nacionalistom, táto hierarchia potom už nie je schopná ani zatlačiť na to, aby sa prijímali také veci, ako je výhrada vo svedomí. Ale rímsko-katolícka cirkev má aj inú hierarchiu, hierarchiu vo Vatikáne. A predchádzajúci, aj súčasný Svätý Otec výrazne tlačili na to, aby výhrada vo svedomí bola zakotvená. Keď prišiel náš veľvyslanec k Svätej stolici, rozprávalo sa o zmluve a kedy sa znovu dostane na stôl. Nedostala sa. Keď prišiel nový nuncius na Slovensko a navštívil pri odovzdávaní poverovacích listín prezidenta, spontánne hovoril o Zmluve pre Vatikán. Pre Svätú stolicu, pre toho, kto tú zmluvu pripravoval, je výhrada so svedomí vec mimoriadnej dôležitosti. Ináč by to určite nuncius na svojej prvej návšteve, ktorá je skôr oficiálnym aktom, nespomínal. A to je pre cirkev rozhodujúce. Ale cirkev nechce zmluvu pre svojich veriacich. Cirkev chcela zmluvu, a preto bola široko súhlasná, aby sa takáto zmluva uzatvorila so všetkými registrovanými cirkvami na Slovensku pre človeka, pre občana tejto republiky, aby mohol vykonávať svoje povolanie bez strachu, či zo strany štátu alebo zamestnávateľa bude nútený robiť veci, ktoré sú proti jeho svedomiu, teda proti hlasu, vnútornému hlasu, ktorý mu hovorí, ako má žiť tento život, aby ho mohol žiť spokojne a šťastne. Ďakujem pekne. (Potlesk.)