Dostál, Ondrej, poslanec NR SR (2023-05-24):
Vážený pán predkladateľ, kolegyne, kolegovia, myslím, že je zhoda naprieč politickým spektrom, že ústavný zákon o ochrane verejného záujmu pri výkone funkcií verejných funkcionárov by si zaslúžil nejakú úpravu. Otázka je, že či v tomto období, alebo to zase necháme na ďalšie volebné obdobie. Tu by som pre historickú pamäť teda pripomenul, že minulý... minulé volebné obdobie to síce pripravovala nejaká komisia zložená zo zástupcov všetkých parlamentných strán, alebo teda klubov a vo výsledku to potom predložila skupina poslancom, myslím, že iba vtedajšej koalície a priniesla pomerne veľkú zmenu. Bola tam chyba, ktorá sa musela potom opravovať, tú opravu navrhol výbor. Aj tá bola zlá, musela sa potom opravovať oprava opravy, teda oprava opravy, tak, tak to potom výbor navrhol. A to dokonca vláda navrhla skrátené legislatívne konanie k návrhu výboru, takže až tak to zložité to bolo. Ale teda z vecnej stránky, myslím si, že ten hlavný prínos, ktorý to môže mať mimo veci, ktoré súvisia s nejakými, s nejakou jasnosťou toho zákona alebo problémami z aplikačnej praxe, by bolo, ak by sa podarilo vyriešiť práve ten problém, o ktorom kriticky hovoril pán poslanec Susko vo svojom vystúpení, a teda to, že niekedy sa podania odmietajú nie preto, že by nebol dôvod rozhodnúť alebo konštatovať porušenie zákona, ale z nejakej solidarity poslancov, ktorí rozhodujú, rozhodujú nielen čisto len vecne a na základe posúdenia situácie a naplnenia porušenia zákona, ale aj s ohľadom na, na vzťahy ku svojim kolegom, o ktorých, o ktorých rozhodujú. A uznávam, že je to zložitá téma, že je to asi téma, ktorá by si vyžiadala, vyžadovala väčšieho... väčšiu diskusiu, jeden návrh, ktorý nie je nový, ktorý sa tu objavil už, myslím, že vo forme aj viacerých návrhoch zákonov v predchádzajúcom volebnom období, prináša skupina poslancov teda na čele s pánom Vetrákom. A ale sú tam aj ďalšie otázky na toto, ak sa, ak bude návrh posunutý do druhého čítania tak verím, že bude priestor na, na diskusiu o tom, a, ale sú tam ďalšie veci, ktoré by si žiadali vyjasnenie, či už je to tá otázka, že kedy je verejný funkcionár verejným funkcionárom. Keďže máme tu síce nejaký výklad, výklad ústavného súdu, ale ten zákon je pre bežných prijímateľov v niektorých veciach nejasný. A poviem napríklad čl. 7 ods. 1, ktorý hovorí o podávaní tých každoročných oznámení funkcií, zamestnaní, činností a majetkových pomerov, hovorí o tom, že verejný funkcionár je povinný do 30 dní odo dňa, keď sa ujal výkonu verejnej funkcie, a počas jej výkonu do 30. apríla každého kalendárneho roka podať písomné oznámenie za predchádzajúci kalendárny rok, v ktorom uvedie a tak ďalej, čo teda bežný čitateľ, ktorý si prečíta túto povinnosť, pochopí tak, že počas výkonu tej funkcie, ale máme tam ten čl. 3 ods. 1, kde sa hovorí, že na účely čl. 7 a iných, sa osoba, ktorá vykonáva verejnú funkciu, považuje za verejného funkcionára aj v období jedného roka odo dňa skončenia výkonu verejnej funkcie. Čiže keď niekto vykonával verejnú funkciu v roku 2022, tak má takú povinnosť aj v roku 2023, aj keď už, aj keď už tú verejnú funkciu, verejnú funkciu nevykonáva, čo teda pri mechanickom prečítaní tej povinnosti stanovenej v čl. 7 odsek 1 nemusí byť každému, každému jasné, a aj máme prípady, že verejný funkcionár skončí. Myslí si, že už sa to naňho, naňho nevzťahuje, a potom mu príde upozornenie, že zabudol podať oznámenie a dostane pokutu vo výške mesačného platu. Takže možnože aj niektoré formulácie v zákone by mohli byť jasnejšie, aby, aby boli zrozumiteľnejšie adresátom tejto právnej úpravy. Ďalším z tých bodov, ktoré sa týka aj návrh novely, je otázka straty funkcie ako sankcie pri opakovanom porušení nejakej povinnosti stanovenej ústavným zákonom. Tak tu by som, teda predkladatelia navrhujú zjednodušiť to teda, aby sa rozhodovalo o tom iba vo výbore a nemuselo sa to potvrdzovať v pléne Národnej rady, lebo taký prípad sme tu teda, pokiaľ viem, ešte nemali, alebo pokiaľ moja pamäť siaha, tak ani v minulom volebnom období... (Reakcia z pléna.) Ale nerozhodovalo sa o tom v pléne? A... (Reakcia z pléna.) Hlasovalo sa? (Reakcia z pléna.) Dobre. No neodhlasovalo sa lebo, lebo to bola, to bola tiež, tiež to bola politická otázka, čiže podľa logiky toho návrhu by sa vtedy tretina poslancov mohla obrátiť na Ústavný súd. No ale ja rozumiem tomu, prečo tam sa dostala táto sankcia, že strata verejnej funkcie, ako teda keď opakovane niekto, niekto poruší, že, aby si nerobili z toho verejní funkcionári dobrý deň, ale reálne, ak to niekomu hrozilo, tak to hrozilo za formálne porušenie zákona typu zmeškal lehotu, neuviedol tam niečo, čo tam mal uviesť, ale... nepochopil to, že to tam mal uviesť, nešlo o to, že, žeby chcel niečo zatajovať. Alebo sa mu obnovila živnosť, ktorú ma pozastavenú, ako to bol prípad vtedajšieho aj dnešného pána poslanca, poslanca Matoviča. A to by som teda dal ako otázku, že či naozaj je dobrý nápad, že napríklad poslanec Národnej rady stratí svoj mandát, ktorý získal vo voľbách na základe toho, že, že výbor pre nezlučiteľnosť funkcií niečo, niečo konštatuje. To je teda veľmi vážny zásah do celého, povedal by som, ústavného systému, ak by, aby poslanci strácali mandát len na základe uznesenia výboru, ktorý by konštatoval porušenie funkcií, porušenie funkcií a tá logika je taká, že má prísnosť tejto sankcie donútiť verejných funkcionárov, aby brali vážne povinnosti, ktoré z toho ústavného zákona vyplývajú. Ale naozaj je to primerané za to, že niekto dvakrát si zabudne predĺžiť pozastavenie živnosti, aby, aby stratil mandát poslanca Národnej rady? Alebo niekto sa dvakrát oneskorí s podaním oznámenia verejného funkcionára o dva dni, že stratí napríklad mandát starostu obce, do ktorého zvolili, do ktorého, do funkcie, do ktorej ho zvolili občania? A teda máme tu dva typy, dva typy funkcií. Jedna, jeden typ funkcie, kde sú, ktorí, je získaný na základe voľby, kde zase hovoríme, že na základe formálneho porušenia častokrát nemajúceho závažného, závažný charakter nejakého vážneho konfliktu záujmov, ale naozaj omeškania s plnením si nejakej povinnosti má zaniknúť mandát poslanca Národnej rady alebo, alebo starostu obce. To by som dal na zváženie, že či toto je primeraná funkcia. A na druhej strane je tam množstvo funkcií, ktoré vznikajú nejakým iným štátnym orgánom, a tam, keď sa táto sankcia uplatní, tak na druhý deň taký verejný funkcionár môže byť znovu ustanovený do funkcie, nie je tam, nie je tam žiadna, žiadna, žiadny limit, ktorý by tomu bránil. A čo sa týka toho oneskoreného podávania priznaní, tak tam, súhlasím, má prísť upozornenie, až, až keď napriek upozorneniu nie je, nie je to oznámenie podané, tak, tak má nasledovať, nasledovať sankcia, lebo účelom tejto sankcie nie je to, aby sme vyberali pokuty, ale aby, aby si verejní funkcionári plnili, plnili svoje povinnosti, a, samozrejme, že v tom zákone, a z tohto hľadiska opäť súhlasím s predrečníkom pánom poslancom Suskom, že by bolo dobré, keby bol na to väčší priestor, alebo tá téma si zaslúži väčšiu diskusiu. V tomto volebnom období sme napríklad opakovane narážali na otázku reklamy, toho, čo sa má alebo nemá považovať za reklamu, lebo ten zákon je z roku 2004, keď Facebook a sociálne siete neexistovali, a teda bolo oveľa jasnejšie ako dnes, čo je a čo nie je reklama, lebo dnes niektoré aktivity povedzme aj poslancov Národnej rady na Facebooku sa dajú pod istým uhlom pohľadu považovať, považovať za reklamu, na druhej strane nespĺňa to to, čo povedzme zákon o reklame vyžaduje od, od reklamy, a bolo by dobré v tom urobiť poriadok. Ja nevravím, že mám presný návod, čo by sa za reklamu považovať malo a čo nie, ale ak chceme brániť nejakému konaniu a pod hrozbou sankcie ho zakazovať, tak by malo byť aj v ústavnom zákone úplne jasne napísané, aby to bolo jasné aj adresátom tej právnej úpravy, čo môžu a čo nemôžu, obávam sa, že dnes to tak nie je. Ďakujem.