Vašečka, Richard, poslanec NR SR (2015-06-23):
Ďakujem za slovo, pán predsedajúci. Vážený pán spravodajca a predkladateľ, kolegovia, kolegyne, že ja by som najprv začal s tým, že táto téma je veľmi silná a veľmi vážna. Aj samotné vyhlásenie začína veľmi správne vyjadrením hlbokého znepokojenia a ľútosti nad tragickou situáciou migrantov špeciálne v oblasti Stredozemného mora. A naozaj nie je to nejaká štatistika, nie sú to nejaké správy, sú to konkrétni ľudia, muži, ženy, deti, ktorí, bohužiaľ, veľmi trpia, mnohí z nich tragicky zahynú. V dejinách sme sa veľakrát stali svedkami, že pri situáciách, keď išlo o tisíce ľudí, tak sa začalo na to pozerať ako na štatistiku. My v žiadnom prípade nemôžme mať takýto postoj. Treba vidieť konkrétnych ľudí, konkrétne mená a konkrétne osoby, ktoré sú z iných krajín možno pre nás vzdialené, do ktorých sa bežne nedostaneme, ale sú to ľudia, s ktorými spolu žijeme na tejto planéte a ktorí sú rovnako ľudské bytosti, ktoré túžia po tom, aby mohli žiť pokojný, dôstojný život. Prečo táto situácia vzniká? Okrem toho, že takéto veci sa veľmi často opakujú v dejinách z rôznych dôvodov, tak ja si myslím, že jedna z vecí je aj to, že niekedy nám ozaj ako Európa, a teraz nemyslím len Európsku úniu a nemyslím len politicky, vystupujeme s určitou slabosťou. Určite nepokladám za slabosť súcit alebo nejakú otvorenosť. Toto nie je slabosť. To je prejav oprávneného milosrdenstva k ľuďom. Ale naozaj len takí povedzme silní hráči, ktorí majú jasné, čo chcú a čo nechcú, vedia potom aj účinne pomôcť. Takže ja by som chcel sa v úvode sústrediť na to, že čo vlastne chceme a čo nechceme, aby sme si to jasne povedali. Sme Národná rada Slovenskej republiky, Slovensko je suverénny štát a my chceme prispieť k tomu týmto vyjadrením. Čo chceme? Ako prvé by som chcel zdôrazniť, že chceme pomôcť utečencom. Tu treba však povedať, možno nie pre nás, ktorí sme tu v tejto sále, ale pre tých, ktorí sledujú, ktorí reagujú veľmi často emocionálne na túto situáciu, že sa možno aj trochu tak nešťastne akoby zliali dva prúdy, dva základné prúdy, ktoré tak niekedy nerozlišujeme. Sú ľudia, ktorí by radi zostali vo svojej krajine, žili tam spokojne, ale ich alternatívou v tej krajine je buď smrť, alebo veľmi zlá aj ekonomická, aj sociálna situácia. Preto sú nedobrovoľní utečenci, ktorí si vlastne chránia život pred prenasledovaním alebo smrťou. To sú utečenci, ktorým určite nielenže chceme, ale myslím, že sme jednoznačne aj povinní pomôcť. Potom sú ďalší emigranti, ktorí majú rôzne dôvody, a teraz ja ich nejdem posudzovať, ale ktorí sa z istých dôvodov rozhodli, že svoju krajinu opustia, aj keď to nie je úplne nevyhnutné, a majú záujem nejakým spôsobom prísť do Európy. Pričom niektorí z nich to robia takým štandardným postupom a niektorí to robia ilegálne. Takisto ešte treba povedať, že v tejto veci, a dostanem sa k tomu, je zapletený veľký obchod s týmito utečencami, kde na jednom utečencovi prevádzači bežne zarobia 3 000 až 5 000 dolárov alebo eur. A je to niečo, čo je porovnateľné a možno aj presahujúce obchod so zbraňami alebo drogami. Takže my chceme pomôcť utečencom, ľuďom, ktorým hrozí smrť, ktorí prišli o pokojný a dôstojný život, a to pokladáme za našu morálnu povinnosť. Druhá vec, ktorú chceme, je, chrániť občanov Slovenskej republiky. Viackrát to povedal aj minister vnútra. Sme povinní zabezpečiť tu poriadok. Treba povedať, že ten poriadok a bezpečnosť treba zabezpečovať obidvoma smermi. To znamená pred nejakými vonkajšími hrozbami, ale takisto aj pred tými vnútornými, ak tu má byť nejaké násilie a nejaká nenávisť. A po tretie, čo chceme, chceme sa správať ako plnoprávni a zodpovední členovia Európskej únie. To znamená, nemôžme sa tváriť, že to nie je naša vec, to je niekde v Stredozemnom mori, ku ktorému možno väčšina z nás nepôjde alebo nebola tam. Sme Európska únia, sme súčasťou schengenského priestoru, a tak ako to bolo už veľakrát spomenuté, ale pokladám to za dôležité zdôrazniť, to sú aj naše hranice, tak ako keď chránime hranicu slovensko-ukrajinskú, tak to nie je len hranica slovensko-ukrajinská, ale hranica celej Európskej únie a celého schengenského priestoru. Takisto to platí pri tej južnej hranici. Takže ešte raz opakujem, čo chceme. Chceme pomôcť skutočným utečencom, chceme zachovať bezpečnosť a poriadok na Slovensku a zároveň správať sa ako zodpovední členovia Európskej únie. Čo nechceme, a preto sa teda aj pridávame k tomuto vyhláseniu. Pokladáme kvóty za byrokratické riešenie, ktoré naozaj túto vec vidí skôr tak štatisticky. Preto ich odmietame ako nejaký úradnícky pokus vyriešiť to nejakými číslami. Všeobecne ja osobne, keď poviem teraz za seba, keď počujem slovo kvóty, tak sa mi to zdá, že tam nie je úplne všetko okej, či už sa to týka nejakých iných oblastí alebo tejto. Podľa nás je to len byrokratické kvázi riešenie. Zároveň nechceme nejaký úplne dokorán otvorený a nekontrolovaný vstup na územie Európskej únie. Hranice majú svoj význam, preto sú postavené a preto nie každý z akéhokoľvek dôvodu alebo akýmkoľvek spôsobom ich môže prekračovať. Sú tu zákony. Preto sme za dodržiavanie hraníc a zákonov. A potrebujeme kontrolovať to, čo vchádza a čo vychádza. V knihe Príslovia je napísaná taká veta, že „muž, ktorý sa neovláda, je ako mesto so strhnutými hradbami“. Čo v tej dobe znamenalo, že môže niekto nekontrolovateľne vstupovať aj vystupovať. Tak toto nechceme. A takisto, čo nechceme, čo chcem zdôrazniť, nechceme násilie a nechceme nenávisť. A opakujeme, či je to spôsobené nejakou vonkajšou hrozbou alebo vnútornou, keď aj tu na Slovensku sú ľudia, či už sa to týka nejakých zhromaždení, alebo akýchkoľvek prejavov kdekoľvek, ktorí vyjadrujú nenávisť k druhému človeku, nehovorím o nesúhlase, o kritike, ale o nenávisti, a ktorí sú ochotní kvôli tomu rozdielnemu názoru alebo ani nie názoru, len odlišnosti použiť násilie a hrubosť. Toto je také zadefinovanie, čo chceme a čo nechceme. A to, čo teda navrhujeme, aby sme boli nejakí konkrétni. Takže prvá vec jasne rozlišovať medzi utečencami a imigrantmi z iných dôvodov. Na to treba komunikovať aj s verejnosťou, pretože aj toto podnecuje určité napätie aj práve tie výbuchy emócií, pretože ľudia nerozlišujú, majú nejaký neurčitý pocit ohrozenia Slovenska, ktorý pochopiteľne odmietajú, ale zároveň hádžu všetkých do jedného vreca. Takže treba jasne rozlišovať a treba to jasne komunikovať zo všetkých úrovní, či už vládnej, Národnej rady, alebo ďalších inštitúcií. Ďalšia vec, kde chceme naozaj zamerať svoju pomoc, je pomoc v tých krajinách, o ktoré ide. A bolo to tu už povedané. Ja som presvedčený, že Západ, a do toho rátam nielen Európu, ale napríklad aj Spojené štáty americké nesú zodpovednosť za destabilizáciu a mnohé situácie, ktoré nastali. Možno nie vždy zo zlého úmyslu, ale, bohužiaľ, ak sme nejakým spôsobom takéto niečo spôsobili, sme povinní to riešiť, či už politicky, alebo potom nejakou humanitárnou, sociálnou pomoc. Tiež nebudem opakovať, už to tu bolo spomenuté. Môžem povedať len vlastný príklad. Ja osobne alebo naša rodina sa snažíme podporovať niekoľko detí v Afrike práve preto, aby neboli zanedbané, aby mohli byť vzdelané. Je to podľa nás dôležité pomôcť tým ľuďom, aby mohli vo svojej krajine, vo svojej rodnej krajine žiť slušným, dôstojným, pokojným životom. Samozrejme, tie nástroje sú rozličné. Ďalšia vec, čo navrhujeme, je skutočná ochrana hranice, teda tej našej spoločnej, ktorá je na juhu v Stredozemnom mori, prispieť tak, aby bola efektívna, aby bolo konkrétna. Myslím si, a bol som ako člen výboru pre obranu a bezpečnosť na našej východnej hranici, slovenskej východnej hranici, to znamená Slovensko – Ukrajina, kde som videl veľmi dobrú prácu pohraničníkov, alebo teda polície, ktorá tam bola. A preto si myslím, že keď to dokážeme my, aj keď, samozrejme, v inom teréne, v iných podmienkach, tak je dobré, aby sme urobili všetko pre to, aby táto hranica bola poctivo ochránená. Ďalšia vec, ktorá je veľmi, veľmi dôležitá, je boj proti prevádzačom. Ako som hovoril, je to veľký biznis. Biznis s ľuďmi, pre ktorých sú to len čísla, a mám pocit, že stále tu nebolo urobené dosť. Takisto súhlasíme s prísnou azylovou politikou v prípade, že sa porušujú zákony, je potrebná vo vyhlásení spomínaná readmisia, návrat. A na záver by som chcel povedať, že na to, aby Európa bola silná, a teda mohla predchádzať problémom, riešiť ich a naozaj účinne pomáhať ľuďom a byť prínosná aj v celosvetovom meradle, tak je potrebné vypracovať spoločnú a dlhodobú stratégiu prístupu Európskej únie k migrantom na základe toho, že sa dohodneme, nie na základe nejakých kvót iba, na základe dobrovoľnosti. Keď som teraz počúval toto slovo, ktoré sa viackrát opakovalo v rozprave, tak mi to tak utkvelo, že je to dobrovoľne. To znamená, že môžme konať dobrovoľne, nie prinútené. Ono sa vlastne k dobru ani prinútiť nedá. Takže je to aj taká výzva, aby sme to dobro chceli konať, aby sme ho konali bez prinútenia. A možno praktická poznámka na záver. Ak to nevyriešime, tak taký dobrý výdobytok, ktorý sa mnohým z nás páči, teda mne osobne určite, a to je ten voľný pohyb osôb v schengenskom priestore, sa môže zakrátko stať utópiou, čo by nám bolo asi veľmi ľúto. Takže za poslanecký klub OĽaNO vyhlásenie podporujeme a budeme radi, ak sa vláda ním bude riadiť pri vyjednávaniach. Ďakujem.