S. Kahanec, poslanec: (2008-06-18):
Takže ja len pár vecí chcem dať do pozornosti predkladateľa z tohto zákona, lebo sa mi zdá, že tam bude absentovať dosiahnutie toho zamýšľaného výsledku, napríklad v bode 23. Ja kladne beriem, že keď si výrobca nesplní svoju povinnosť, tak má výrobok za povinnosť označiť dovozca alebo dodávateľ, ale je tam slovo dovozca, prípadne dodávateľ, tak asi by tam možno bolo potrebné jednoznačne stanoviť túto povinnosť jednému aj druhému, aby sa nevyhovárali jeden na druhého. V § 14b ods. 3 je tam navrhované, že nesmú sa zvyšovať ceny v súvislosti so zavedením meny euro. Tu si takisto myslím, že je správny odsek, akurát zrejme bude veľmi záležať na tom, ako bude vykonávaná kontrola jednotlivých subjektov, aby tie ceny v súvislosti so zavedením eura nezmenili popri iných veciach. Čiže len na to chcem zvlášť upozorniť. V ods. 4 tohto istého § 14b je zavedená povinnosť pre združenia, aby splnomocnené osoby mohli vstúpiť do priestoru prevádzkarní prístupných spotrebiteľovi za účelom zdokumentovania vývoja cien. Tak ten termín „sprístupniť združeniam“ si myslím, že nie je celkom jasne zadefinovaný. Takže asi by ho tiež bolo treba jasnejšie precizovať. V ďalšom paragrafe, a to je bod 29 § 15 ide o problémy, keď sa zruší prevádzkareň. Sú tam povinnosti jednak informovať o zrušení prevádzkarne, a jednak, kde si môže spotrebiteľ uplatniť svoju reklamáciu. Neviem si celkom dobre predstaviť, či tento paragraf, ktorý má jednoznačne dobrý úmysel, ale či sa bude dať naplňovať aj v praxi? Lebo problém pri zrušení hocijakých subjektov sa stále presúva do polohy, že buď zostanú nevybavené reklamácie, alebo pohľadávky, alebo iné veci z hľadiska subjektov, čiže možno by som chcel počuť, akým spôsobom sa to zabezpečí, aby sa to aj naplnilo. Lebo je to pekné, len či to bude reálne. Takisto je tam v § 18 tiež dobré ustanovenie, že zabezpečiť nepretržitú prítomnosť poverenej osoby oprávnenej vybavovať reklamácie po celý čas zájazdu. Takže jednak tam absentuje, že kde má byť tá nepretržitá prítomnosť. Asi by to tam bolo treba upresniť a zadefinovať, že buď v mieste zájazdu, alebo neviem, ako sa tam zadefinuje tento pojem, ale každopádne je to problém, ktorý je dobré riešiť, lebo máme s tým, myslím si, že veľmi veľa skúseností negatívnych, keď je problém komunikovať s tou poverenou osobou, ktorá by mala tieto reklamácie vybavovať. No a tiež si neviem celkom dobre predstaviť, to je § 18 bod 4, keď predávajúci, respektíve ním poverení zamestnanci sú povinní poučiť spotrebiteľa o jeho právach. Tiež je to pekné, ale sa mi zdá, že v praxi nerealizovateľné. Skôr sa mi vidí, že by sme mali dať spotrebiteľovi pre jeho ochranu nejaké to smerovanie, že kam sa má obrátiť, aby si tieto práva mohol uplatniť a pridať ešte k tomu aj osvetu, ktorá v určitom rozsahu aj v súčasnosti beží, ale každopádne dať spotrebiteľovi jasnú možnosť, kam má ísť a kde sa obrátiť, aby si toto riešil, lebo nečakám nejakú super ústretovosť pri vybavovaní reklamácií. Nechcem tým uraziť tých predávajúcich, ktorí reklamácie vybavujú promptne. Aj takí sú. No a sporným sa mi zdá aj § 18 ods. 6, respektíve aj nasledujúci odsek, keď sa tam uvádza, že bez ohľadu na výsledok odborného posúdenia nemožno od spotrebiteľa vyžadovať úhradu nákladov. Pri jednoduchých veciach si myslím, že to je oprávnené. Ale ak pôjde o náročný spôsob posudzovania a nákladný spôsob posudzovania, a ak sa to bude zo strany spotrebiteľa zneužívať, tak si myslím, že toto by bolo treba nejakým spôsobom rozlíšiť, ako tieto veci urobiť. No a úplne na záver chcem povedať, že do tohto zákona bola v čl. III vsunutá aj novelizácia zákona č. 92/2008 Z. z. o komunitnej burze, ktorá len nedávno bola cez zákon schvaľovaná. Tak sa chcem vlastne spýtať, že prečo sa to zasa rieši v tomto zákone o ochrane spotrebiteľa, či to bolo nutné dávať do tohto zákona. Ďakujem pekne.