M. Urbáni, poslanec: (2003-03-04):
Čo sa týka súbehu praxe. O tom sa veľa diskutuje, v tomto zákone sa nespomína veľa. Ale musím sa o ňom zmieniť. Ja som za súbeh praxe, samozrejme, legislatívne riadne a ekonomicky daňovo ošetrený. Veľa sa hovorí aj v programe pána ministra o presunutí činností z nemocníc do ambulantnej sféry, o prevencii, žiaľ, chýbajú nám moderné koncepcie. V jednotlivých odboroch nám chýbajú prevencie, koncepcie a chýba nám praktická realizácia. To, čo som hovoril aj pri algoritmoch. Chceme znížiť počet lôžok, chceme preniesť  starostlivosť do ambulantnej sféry, musíme zlepšiť rýchlu zdravotnícku pomoc. Chcem počuť kedy? Koľko peňazí na to vyčleníme? Nepochybne myslím, a nikto z vás nebude pochybovať, že je potrebné zlepšiť aj leteckú záchrannú službu na Slovensku. Aby bola dostupná ozaj tam, kde treba život zachrániť. Čiže do tohto bude treba investovať. Budeme musieť o tom hovoriť. Budeme musieť o tom hovoriť s ministrom financií a s celou vládou. Ja by som bral ako minister financií takého ministra, ako je pán minister Zajac, ktorý nepýtal ani z rozpočtu peniaze a povedal, že vystačí s tým, čo je. Ja by som ho, hovorím, vystískal každé ráno. Nie je mysliteľné z týchto peňazí, ktorých máme, spraviť transformáciu zdravotníctva. Ja ťa postískam aj tak. (Smiech.) Je potrebné, aby sme naozaj pristúpili na systémové kroky. Tento zákon, ktorý je predkladaný, dámy a páni, ako ste ho správne pomenovali vy z koalície, je predreformný, a ja buď robím niečo kompletne, alebo nerobím. Čiže predreformné veci by sa nemali robiť. Tie sa tu už pokúšal robiť kadekto. Nám sa podarilo aspoň jedno, že sme na 95 percent sprivatizovali primárnu sféru, veľkú časť špecializovanej sféry, sprivatizovali sa lekárne, vydanie zdravotníckych pomôcok, ale potom tu bolo posledné štyri roky vákuum, kde boli len chaotické kroky. No a aby som vás veľmi nezdržoval, dosť tu bolo povedaného, s mnohým sa dá súhlasiť. Musím sa ešte dotknúť jednej vážnej časti, a to je lieková politika. Lieková politika, to je reťazec od výrobcu až po konzumenta. Nerátajme s tým, že lieky budú lacnejšie. V roku 1976 - taký príklad - výskum jedného prípravku, keď sa skúma štyri až desať rokov, závisí od firiem, stál 50 miliónov dolárov. Dnes si kalkulujú, čo sa už spochybňuje aj v Spojených štátoch, či to je správne, či nie sú úniky peňazí a nenahrádza sa za vyvinutý liek a schválený liek aj náklady na lieky, ktoré nevyšli, je 800 miliónov dolárov. A taký proces trvá desať až štrnásť rokov, dámy a páni. Bola tragédia u výrobcov, že mali taktiku, obchodnú stratégiu, my thou, Angličania to hovoria aj ja. Vyrába Jožo, tak bude aj Fero, aj ja budem vyrábať. Je potrebné vzhľadom na to, že ceny liekov všade vo svete stúpajú, aby sa firmy sústredili na ten liek, na tie choroby, na ktoré liek nie je. A aby nový liek, ktorý pôjde do obehu, aby bol s vysokou pridanou terapeutickou hodnotou. Tu je potrebná takisto práca s výrobcami. Myslím si, že v najbližších rokoch bude musieť dôjsť aj tu k istým zmenám vo svete a deje sa to už práve tým, že sa firmy zgrupujú práve preto, aby sa veľké náklady na výskum znížili. Samozrejme, je tu potom otázka distribútorov a výdajní liekov, kde, ja si myslím, marže, ktoré sú teraz reálne, i keď sú zákonom stanovené vyššie, u nás vychádza na lekáreň 14 percent. Len tak pre zaujímavosť napríklad v Írsku je 33  percent marža. To je už vysoká. Ale tých 14 percent by, ja si myslím, nebolo potrebné meniť. Môže zostať. Ale v tomto zákone sa hovorí o poslednom článku, a to je konzument, i keď som za spoluúčasť pacienta. A navrhoval by som ho nie na recept, ale aj na balenie. Ale v tejto ekonomickej situácii a v situácii, keď som nespravil nič v celom reťazci, a keď som obišiel rozhodujúci článok, ktorý má vplyv na náklady na lieky, a to je predpisovateľ, a to je lekár, a v tejto sfére sme nespravili nič, nemáme na Slovensku pripravený systém hodnotenia kvality lekárskej práce, objektívne parametre, nie subjektívne, nemáme vytvorený systém, nemáme centrálny informačný systém, nemáme on line kontrolu predpisovania liekov a nákladov. Nemáme možnosť sankčných opatrení podľa existujúcej legislatívy veľmi limitovanej. Malý príklad. Jeden kolega predpíše za mesiac 50-, druhý za 500-tisíc, a nič sa nedeje. A sú tam silné podozrenia, že je únik peňazí. A potom pacient, ktorý má ten liek dostať, možno ho nedostane, lebo niečo ide aj na tú turistiku. Ale zoberme si, má dnes lekár, pokiaľ ide na kongres, má naň? Je potrebné, aby sa naši lekári vzdelávali? Aby naberali nové skúsenosti? Je potrebné. Ale nie týmto systémom, ako sa to deje, ani ja nesúhlasím. Ale nesúhlasím ani s tým, čo spravil minister Kováč a čo spravil aj terajší minister, že sa niečo publikuje ako reklama, taká turistika, jeden veľa predpisuje, zoznam istých lekárov bez objektívneho hodnotenia, prečo to ten lekár predpísal? Bez možnosti bránenia sa. Takisto sa vydá nejaký zoznam liekovej turistiky. Ak to má byť turistika obzerať si Tačmahal v Indii, tak, samozrejme, nie. Ak je to však seriózny kongres, tak to beriem. A tu je návrh konzultovaný už aj s odborníkmi a verím, že firmy by aj na to pristúpili, lebo prisľúbili centralizovať balík jednak na postgraduálne štúdium pre zdravotníckych pracovníkov, ale aj na zdravotnícku výchovu. Tú sme, dámy a páni, absolútne zanedbali. A to je tá informovanosť občana. Do tej tiež treba dať peniaze. Kde ich zobrať. A tu je priestor na to. Tu je to manažovanie zdravotníctva, o ktorom hovorím, a tu je priestor pre ministra a jeho podriadení, ktorí sú na liekovej politike, aby kontaktovali firmy, aby robili niečo, aby občan mal z toho osoh. Čiže je tu veľmi veľký priestor. No a, samozrejme, je tu občan. Občan bol zvyknutý, nič neplatím, zoberiem si, a keď to nezjem, tak nič sa nestane, zahodím to. Absolútne súhlasím. V lekárňach sa týždenne množia desiatky kíl liekov, ktoré neboli použité. Je potrebné, aby si aj občan uvedomil, že každý liek stojí peniaze. Ale tu zase nie je na vine, neviním občana. Viním poskytovateľov zdravotnej starostlivosti, viním lekára, viním sestru, viním lekárnikov, že dostatočne neinformujú pacienta, nesledujú, nespolupracujú, nie je následná starostlivosť, nie je prepiatosť. Predsa obvodný lekár alebo súkromný lekár, ktorý má pacienta v starostlivosti, o tom pacientovi musí vedieť aj to, že hádže do koša lieky. Ak to nevie, je zlý lekár, nesleduje jeho sociálny status. Nesleduje jeho život. Niekedy  to rodinní lekári vedeli veľmi dobre robiť. Ešte chcem spomenúť jednu otázku, a to je počet lekární. Nejako sa traduje, poslední ministri, naschvál hovorím ministri, lebo ich bolo viacej, hovorili, že máme veľmi veľa lekární, a preto je veľká konzumácia liekov. Dámy a páni, hádam neviem, či to berú ako žart alebo je to ekonomická a obchodná ignorancia, ale predsa, keď lekár predpisuje liek, tak keď znížim počet lekární, tak akurát spravím to, že budú väčšie rady v lekárňach. A keď si niekto chce kúpiť liek, tak zase tým, že bude menej lekární, tak si ten liek nepôjde kúpiť. Pôjde si ho kúpiť. Takže ja to preto spomínam, pretože to sa dosť často pertraktuje aj v médiách, aj u laikov, neodborníkov na zdravotnícku problematiku, čo absolútne nemá opodstatnenie. Veľmi málo sa u nás hovorí o ochrane a podpore zdravia a o tom zákone. Čiže je potrebné hovoriť o všetkých zákonoch, ktoré prídu. A ja by som odporučil jedno, ako sa dá zmeniť systém zdravotníctva na Slovensku, je len jedna metóda, mohla byť modifikovaná, samozrejme, že sa pripravia všetky zákony, ktoré súvisia so zdravotníckou problematikou, pretože dnešné existujúce, aj teraz pripravovaný, v mnohých bodoch korelujú  s inými zákonmi alebo sa navzájom vylučujú, niektoré sú buď zbytočné, alebo sú protichodné, ďalej naše zákony nekorelujú s inými zákonmi našej samotnej vlády a nehovoriac o tom, že možno bude treba veľa vecí robiť ešte aj na tom, aby korelovali aj so zákonmi Európskej únie. Plne podporujem, aby sa vytvoril systém alebo možnosť legislatívy na ministerstve zdravotníctva taký, aby zabezpečil možnosť jednej perfektnej legislatívy, samozrejme, s technickým a finančným zabezpečením týchto pracovníkov, pretože pri dnešných možnostiach je to nemožné. Ak pán minister požiada, že potrebuje nejakú výnimku, ja budem hlasovať všetkými desiatimi, aby sme ju dali, aby sa legislatívci na ministerstve zdravotníctva dobre zaplatili, aby boli zákony kvalitné. Pretože len príprava všetkých zákonov, t. j. zákona č. 277, zákona č. 273 o zdravotných poisťovniach, zákona č. 98/1995 o Liečebnom poriadku, zákona č. 272 o ochrane zdravia, zákona č. 140 o lieku, ďalej zákonov, ktoré už tu boli spomínané, o lekárskej komore, o lekárnickej komore  a tak ďalej, aby sa pripravili naraz, aby sa naraz spustili, aby boli dané podmienky pre každého rovnaké, nech sú tvrdé, ale rovnaké tie podmienky, ekonomicky zabezpečené a naraz spustené. Tento zákon, ktorý sa predkladá, ako som povedal, má veľa úskalí a je diskriminačný a nedokonalý. Jeho nedokonalosť je hlavne v tom, že stále hovoríme, aj pán minister, že už by tu nemalo byť socialistické zdravotníctvo a tento zákon je mixáž trhovej ekonomiky so socializmom. Obraciam sa na vás páni poslanci z koalície, kde sa proklamujete ako pravicoví politici, dokážte to, že ste pravicoví politici a k tomuto zákonu sa aj tak postavte. HZDS tento zákon pre atribúty, ktoré som vymenoval, nemôže podporiť, hoc trvám a vyhlasujem, sme za razantnú zmenu systému zdravotníctva na Slovensku. Ale napriek tomu som presvedčený, že zase politika prevládne nad odbornosťou a že tento zákon schválite, preto si dovolím predložiť dva pozmeňujúce návrhy. Pozmeňujúci návrh k vládnemu návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 277/1994 Z. z. o zdravotnej starostlivosti v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov. Článok III bod 6 znie takto: V § 38 ods. 4 sa číslica 01 nahrádza číslicou 0,05. Odôvodnenie. Vzťahy v systéme poskytovania zdravotnej starostlivosti sú dlhodobo poznačené nedostatkom zdrojového financovania systému. Pravidlom je nedodržiavanie zákonných lehôt splatnosti záväzkov zdravotných poisťovní voči zdravotníckym zariadeniam. Zdravotnícke zariadenia sa v dôsledku insolventnosti zdravotníckych poisťovní dostávajú do platobnej neschopnosti. Nie sú schopné včas plniť záväzky voči svojim dodávateľom, ktorí ich penalizujú úrokmi z omeškania podľa § 349 a § 502 Obchodného zákonníka. Tie v súčasnosti dosahujú výšku 0,05 percenta za každý deň omeškania. Zdravotné poisťovne zároveň v zmysle § 23 zákona č. 273/1994 Z. z. nekompromisne penalizujú zdravotnícke zariadenia ako platiteľov poistného vo výške 0,2 percenta za každý deň omeškania s odvodom poistného. Pôvodný vládny návrh sadzby poplatkov z omeškania na úrovni 0,01 percenta by mal podľa nášho názoru výrazne demotivujúci účinok na snahu zdravotných poisťovní skracovať lehoty splatnosti záväzkov voči zdravotníckym zariadeniam, keďže priemerná úroková sadzba, ktorú v súčasnosti ponúkajú banky z komodičných úverov, je na úrovni približne 0,05 percenta na deň. Pre zdravotné poisťovne by bolo potom výhodnejšie nechať sa úverovať od zdravotníckych zariadení než od komerčných bánk. Nami navrhovaná výška poplatkov z omeškania túto skutočnosť zohľadňuje a je podľa nášho názoru rozumným kompromisom v záujme vytvorenia rovnovážneho a rovnocenného postavenia subjektov v reťazci dodávateľ - zdravotnícke zariadenie a zdravotná poisťovňa. Druhý pozmeňujúci návrh, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 277/1994 Z. z. o zdravotnej starostlivosti v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov. (Mohli by sme tu mať aj nejaké občerstvenie.) (Smiech.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pán poslanec, keby boli kratšie príspevky, tak by sme možno nepotrebovali občerstvenie, ale zariadime, aby tu bol pohár s vodou.