M. Číž, poslanec: (2004-06-17):
Vážené kolegyne, kolegovia, vážený pán podpredseda, opäť sa raz dostávame do situácie, ktorá sa v slušnom štáte nemá stať. Som o tom hlboko presvedčený a dúfam, že aj niektorí z vás ďalších. Predložený súbor návrhov zákonov, pretože ide o štyri zákony, ten prvý, ktorý teraz zrazu neprerokúvame, je ten, ktorý sme už začali prerokúvať, to je zákon o rozpočtových pravidlách verejnej správy. Je to vlastne zákon o doterajších rozpočtových pravidlách, ktorý má novú štruktúru, má relatívne veľké množstvo mechanizmov. No a súčasťou takéhoto nového hodnotenia rozpočtového hospodárenia štátu je určenie štátu verejných rozpočtov vo vzťahu k regiónom Slovenskej republiky a vo vzťahu k obciam. Tie pravidlá, ktoré sa určujú, a zvlášť fakt, že ideme upravovať rozpočtové hospodárenie, ktorý sám osebe je celkom zaujímavý a potešiteľný, na tri roky dopredu, lebo istým spôsobom to stabilizuje konečné rozpočtové prostredie, je sprevádzaný tým, že napríklad ja ako podpredseda výboru pre verejnú správu som sa v doterajšom priebehu o príprave tohto návrhu, ktorý je zásadný a relatívne na dlhé roky určí prostredie ďalšieho rozvoja regiónov a samosprávy, som sa nedozvedel absolútne nič a ani náznak akejkoľvek ucelenej predstavy, o čom vlastne nové rozpočtové hospodárenie má byť. Nehovorím už o elementárnych predpokladoch v slušnom štáte, ktorými sú elementárne, analytické, dopadové či modelové štúdie. Ak si pozriete všeobecné časti predložených návrhov zákonov, sú nesmierne úsporné, majú spravidla jednu až dve strany. Niektoré sú aj, samozrejme, trošku hlbšie, ale ani zďaleka nepredstavujú jeden komplexný obraz, ktorý má dostať parlament Slovenskej republiky, keď ide vstupovať do takých závažných zmien oproti súčasnému stavu. Tie objemy, o ktorých sa bavíme, to sú desiatky, ak teda nie až stovky miliárd, o ktorých sa bavíme, o mechanizmoch, ktoré sú s tým späté. Teda ani náznak nejakého uceleného uvedenia problematiky nového rozpočtového hospodárenia, v danom prípade dokonca fiškálna decentralizácia je vlastne istým spôsobom sekundárna, jednotlivé návrhy zákonov, že najprv na jednej schôdzi iba rozpočtové pravidlá, v rámci ktorých máme hovoriť minimálne o rušení kapitol, ktoré integrálne súvisia. Pretože ak by sme tie kapitoly nezrušili, tak je nezmysel celý ďalší zákon, napríklad rozpočtové pravidlá o samospráve, pretože súhrnný rozpočtový vzťah je faktom. Takže opäť veľmi zvláštnym spôsobom po jednotlivých zákonoch, to znamená, ani neviem teraz, či neporuším rokovací poriadok, ak hovorím o komplexe zákonov a nehovorím iba o zákone o rozpočtových pravidlách územnej samosprávy a že sa dotýkam aj širších súvislostí. Ďalším problémom je, že takéto návrhy zákonov sme dostali nie viac ako 2 týždne, minimálne tie posledné 3 s tým, že opäť keď trošku porovnávam a mám tú možnosť sledovať prostredie prerokovania návrhov zákonov v českom parlamente, je úplne vylúčené, aby takéto zákony tu neboli aspoň 3 mesiace, aby sme mohli dať urobiť aspoň elementárne štúdie, ktoré súvisia s takým závažným vstupom do financovania regionálnych samospráv. Pričom, samozrejme, hovoríme o 2 800 subjektoch samosprávy a hovoríme o 8 krajoch. Dotýka sa to osudov, keď nehovorím adresátov verejnej správy, to znamená občanov, ale minimálne úradníkov a pracovníkov a ich rozsah možno 40-, možno viactisíc. Ďalšia vec, ktorá tam je, čo je pre mňa neuveriteľná nehoráznosť a hovorím to aj s tým, že si uvedomujem potrebu vážiť slová, keď napríklad zákon o rozpočtových pravidlách verejnej správy má deň účinnosti dňom vyhlásenia. A to je pritom dokument, ktorý má určiť rozpočtové hospodárenie na 3 roky, najmenej teda na 1 rok a ešte ďalšie 3 roky. To znamená, keď zoberieme opäť časť, že pravdepodobne druhé čítanie bude v septembri, možno koncom septembra, opäť skoro nulová legisvakančná lehota, nulová možnosť prípravy pracovníkov, keď len zoberiem 2 800 obcí, na to, že majú pripravovať celkom iný mechanizmus rozpočtov, celkom iná príprava daňových úradov a iných úradov, ktoré v tomto smere majú pripraviť všetko, čo je nevyhnutné na taký závažný zásah do rozpočtovaného prostredia. Teraz bez mihnutia oka sme dokonca na našom výbore kontrolovali a zaoberali sme sa rozpočtami a záverečnými účtami napríklad regionálnej územnej samosprávy, kde v podstate základňa, s ktorou pracovali s finančnými prostriedkami, nebola väčšia ako 30 %. Všetky dôležité nástroje pre takýto rozpočet jednoducho boli neisté, neboli určité a rozpočtové hospodárenie už nemá charakter rozpočtového hospodárenia, kde sú stanovené pravidlá a kde je istá fixnosť údajov, s ktorými sa pracuje. Je to vlastne voľné nakladanie s prostriedkami s tým, že schvaľovanie rozpočtov je vlastne iba taká dosť nechutná zábava. Pretože len napríklad v Bratislavskom VÚC bolo minimálne 50 a viac zásahov do schváleného rozpočtu, ktorý existoval, a to nie zásahov malých, ale zásahov podstatných. Takže ďalším moment, ktorý tu je, neviem, o ktorom sa dá rozprávať, všetky tri zákony predpokladajú, že bude treba vykonať vykonávacími predpismi, ale nie vyhláškami, ale dosť zásadným právnym predpisom, ktorým je nariadenie vlády. V rámci neho sa určujú kritériá prerozdeľovania a podobne. Pričom vláde ani nenapadne, že v Legislatívnych pravidlách Slovenskej republiky je napísané, že ak majú platiť sekundárne normatívne právne akty, v danom prípade nariadenie vlády, že sa musia predložiť súčasne, pokiaľ nám ide, že by to nariadenie vlády malo byť nejaké konkrétne, už s konkrétnymi číslami pre konkrétny rok, v takom prípade by nebol problém predložiť približný modelový návrh, kde aspoň náznak tých kritérií, o ktoré teda ide, aby sme sa s ním mohli zoznámiť, aby sme pochopili, aký je vlastne vzťah národného parlamentu, schopnosti schvaľovať finančné prostriedky, ktoré tam sú, posudzovať schvaľovanie finančných prostriedkov, do akej miery je teda verejné schvaľovanie rozpočtovaných súm, do akej miery je to predmetom „zábavy“ ministerských úradníkov, ktorých vplyv podľa predkladaných návrhov veľmi výrazne vzrastie. K vlastnému zákonu o rozpočtových pravidlách územnej samosprávy, samozrejme, by bolo možné hovoriť veľa, ale pokúsim sa, lebo si aspoň myslím a mám takú ambíciu, aby som o veci hovoril kvalifikovane, pevne verím, že v priebehu troch mesiacov, alebo dvoch mesiacov, ktoré nás čakajú, budeme sa môcť skutočne zaoberať jednotlivými zásadnými zmenami čísel a postupov a k vecným otázkam, ktoré sa dotýkajú vlastných zákonov, zaujmem veľmi podrobné stanovisko v rámci druhého čítania, hoci budeme musieť suplovať už toto prvé čítanie, pretože k zásadným otázkam sa v takomto krátkom období v zásade vyjadriť nedá. Zvolím asi taký spôsob, že sa prihlásim aj k jednotlivým zákonom, kde chcem aspoň úplne zásadné veci nejakým spôsobom pripomenúť, pretože pravdepodobne by nebolo vhodné, aby som pri zákone o rozpočtových pravidlách samosprávy hovoril aj o ďalších dvoch zákonoch, predovšetkým o zákone o miestnych daniach, samozrejme, aj o rozpočtovom určení. Takže chcem vyjadriť iba skutočne úprimnú ľútosť, že nechceme brať spravovanie štátu vážne, že nechceme vytvoriť aspoň elementárne podmienky na objektívne posudzovanie schvaľovacích procesov, aby sme svoje mandáty mohli užívať korektne. Táto situácia, ktorá tu je, je smutná a pevne verím, že asi ale vzhľadom na tú situáciu, ktorá tu je, a to, že sa to opakuje spolu so situáciou, ktorá bola pri tzv. reforme verejnej správy, tak je to asi zákonité a tak si budeme musieť na to zvyknúť. Úplne poslednú vec, ak si pozriete, ako to vyzerá s príjmami vyšších územných celkov a so štruktúrou, ale o tých veciach budem hovoriť podrobnejšie, no vyzerá to tak, že zhruba 10 miliárd. Pamätám si pri rôznych rozhovoroch, aj oficiálnych, teda pri rokovaniach na pôde výboru, keď sa hovorilo o tom, ako budú VÚC pracovať so sumou tak orientačne 1,4 miliardy, ale na rozvojové aktivity, nie na prevýšený výkon správy, nie na zabezpečovanie elementárnych a základných úloh školstva. Samozrejme, v ďalšom, v druhom čítaní budeme veľmi podrobne hovoriť o finančnej „pozdviženosti“, o charaktere spravovacích činností, ktoré sa dostali na VÚC a ich pomeru k spravovacím činnostiam, ktoré zostali v orgánoch štátnej správy. Až smiešne číslo, keď porovnáme peniaze, ktoré predpokladáme, že bude užívať miestna či regionálna samospráva vo väzbe na rozpočet, všetky tie veľké reči o 20, 30, 40 percentách, ktoré bude spravovať verejný a ľuďmi volený živel, všetko toto zostalo na našich špecializovaných úradoch štátnej správy – rozhodujúce, dominujúce peniaze. A hovoriť o fiškálnej decentralizácii je vlastne nesmierne úsmevné. Zatiaľ ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)