Gašpar, Tibor, poslanec NR SR (2024-06-21):
Vážený pán predsedajúci, vážené pani poslankyne, páni poslanci, ja nejdem záverečnú reč robiť štýlom, aby som ešte nejakým spôsobom reagoval na všetko, čo tu dnes bolo povedané najmä zo strany opozície. Chcel by som to možno krátko zhrnúť a ešte raz zadeklarovať zmysel toho, čo robíme a prečo to robíme. Ja som bol, myslím, že v roku 1989 asi 27-ročný a myslím, že už som dosť dobre vnímal to, čo sa deje, aká spoločenská zmena prichádza, a tiež som s kolegami na jednu nástenku napísal, že už nebudeme potrebovať na svoj názor súhlas. S tým, že bol som v uliciach, štrngal som kľúčmi a mal som predstavu, že ideme žiť inú spoločnosť, ako sme žili dovtedy. Tým nechcem povedať, po, možno v tomto veku a po tej skúsenosti od roku ´89, že všetko do roku ´89 bolo zlé, a tak ako platí, že všetko, čo žijeme teraz, nie je tiež ideálne. Ale slobodne sa vyjadrovať, slobodne si povedať názor, s čím nesúhlasíte, to je aj pre mňa sväté a nie je mi to sväté len ako jednotlivcovi, ale dnes aj v tej verejnej funkcii poslanca a verte, že by som nikdy nezdvihol ruku za zákon, ktorý bude obmedzovať nejaké právo a to je jedno, či politické, či ľudské. Možno by ste mi hneď zodpovedali, prečo si včera zdvihol ruku za RTVS, ale chcem vám povedať, že sa domnievam, zatiaľ ma nič iné nepresvedčilo o tom, že to je zákon, ktorý skutočne bude spieť ku tomu, aby tam zazneli aj iné názory popri tých, čo tam zaznievali teraz, že žiaden názor nebude zakázaný, ale to som odbočil, vrátim sa k tomu, čo som chcel na úvod. To znamená, my chceme jednoznačne prispieť k tomu, aby po tom, čo sa stalo 15. mája, a ja som to povedal aj na tlačovom brífingu ráno, sme v tejto spoločnosti začali niečo s tým stavom robiť v tom pozitívnom slova zmysle. Aj som povedal, že budú na to potrebné viaceré nástroje a nie je to len legislatíva, nie sú to len zákony, ktorými budeme možno upravovať nejaké konanie vo verejnosti, správanie, ktoré bude za hranou toho, čo si označíme, že je za hranou, a ktoré neskôr možno aj povieme, ako treba sankcionovať, aby sme také konanie čo do kvantity znížili, lebo nikdy sa nám to asi nepodarí zamedziť, tak ako sa nikdy nepodarí zamedziť páchaniu trestnej činnosti. Na druhej strane ale by som bol rád, keby sme sa všetci zamysleli nad tým, že čo iné vieme urobiť pre to mimo týchto legislatívnych nástrojov, pretože tiež som ráno povedal, bude to závisieť od toho, ako sa začneme správať povedzme my všetci politici vrátane toho, čo hovoríme v tejto sále. Slovo je veľká zbraň a má veľkú silu a stokrát povedaná nepravda sa stáva pravdou, nemusíte vystreliť ani tú pomyselnú guľku, ako bolo povedané, ale rozhodne je dôležité, aby sme si všetci uvedomili, že to nebude len o tých legislatívnych zmenách, ktoré sme priniesli v nejakom prvom kole, ale že to bude o tom, či sa dokážeme meniť v čase, a tiež to nebude zo dňa na deň. Tu ste mali jeden krásny príklad toho, že tak ako som povedal, že nikdy nevymizne trestná činnosť, tak nikdy nevymiznú ani ľudia, ktorí nezmenia proste svoje správanie a budú stále na pozícii šírenia nenávisti a neznášanlivosti, a nebudem toho človeka dneska menovať. Ale ak chceme niečo zmeniť, tak budeme musieť zmeniť my sa tu, pretože toto je prenášané, sú tu isté vzory správania a tí ľudia to od nás preberajú, či sa nám to páči, či nie. V druhom kole to bude rozhodne mediálne prostredie a môžte mi hovoriť trikrát že nie. Médiá prinášajú to, čo tu hovoríme, médiá to komentujú, niekedy primerane, niekedy neprimerane z môjho pohľadu, niekedy zveličene, niekedy, naopak, zľahčene a ony kreujú tú verejnú mienku a, to môžme povedať, aj tú objektívnu realitu. Takže áno, platí, že bude sa musieť aj mediálne prostredie zamyslieť nad tým, ako tú svoju prácu robí, pretože tak ako tu dnes bol jeden rečník, ktorý nemá priestor na sebareflexiu, tak existujú, bohužiaľ, aj v mediálnom priestore aj denníky, ktoré nemenia svoju pozíciu a idú stále svojou cestou šírenia nenávisti a neznášanlivosti. No do tretice by som tu mohol ešte spomenúť aj mimovládny sektor, pretože aj tam vidím priestor na to, ako vplýva na tvorbu verejnej mienky. Ale vrátim sa teda ešte k tej legislatíve. To, čo priniesla vláda, a to, čo sme tu upravili zatiaľ bez hlasovania pozmeňovacími a doplňujúcimi návrhmi, v žiadnom prípade nesmeruje k tomu, aby sme nemohli sa zhromažďovať, aby sme nemohli vyjadrovať to, čo chceme vyjadriť, tak ako som to povedal. A pokiaľ sa stane niekedy prípad, ktorý bude musieť byť kvôli nejakej sťažnosti riešený povedzme až na európskom súdnom ľudskom... na Európskom súde pre ľudské práva a príde k nám rozsudok, ktorý povie, že sme zle upravili zákon alebo že sme zmarili niekomu toto právo, tak si myslím, že môžme pristúpiť k zmenám. My ešte raz deklarujeme, že tie zmeny majú chrániť účastníkov, ktorí chcú zhromažďovať sa, a to preto, to slovo chrániť je až, bohužiaľ, bohužiaľ, zle sa mi vyslovuje, no lebo je ta klíma v spoločnosti taká, aká je. To nie je skutočne svojvôľa. Ja by som bol najradšej, keby sme mohli všetci bez akéhokoľvek čo len pomyslenia na to, že ma bude za názor niekto len prekrikovať alebo že dokonca utŕžim facku, si vyjadrovať tie svoje myšlienky a svoje názory a idey, tak ako máte vy predstavu. Ja sa možno pozerám na to trošku, tak jak to povedal Jaro Spišiak, tým policajným pohľadom, ale verte, že vy máte takisto právo na ochranu svojho zdravia. Máme právo na ochranu svojho majetku popri tom práve sa zhromažďovať a tiež nechcem dneska preferovať, či to alebo ono právo je prednejšie, ale rozhodne si myslím, že právo na zdravie predsedu vlády aby nebolo narušené, bolo určite absolútne a popri tom, aby nebolo narušené, mohli byť obmedzené niektoré iné práva. Vláda prijala možno tie neviditeľné opatrenia, po ktorých vy voláte, a to mám na mysli technické parametre nejakého, nejakej ochrany ústavných činiteľov pri súčasnej výjazdovej vláde, technické opatrenia k nejakým zmenám v metodike. To sa už deje, to sa zrejme deje už od hodiny po atentáte. My dnes diskutujeme o zmenách, ktoré vnímame, že ich treba urobiť rýchlo. Máte výhradu, že ich robíme v SLK, v skrátenom legislatívnom konaní, ale myslím si, že práve tie zmeny, ktoré sme tam dali, skutočne si zasluhujú čím skôr tú úpravu a tiež vám môžem otvorene povedať, že možno nie všetky. Ja už som to tu za týmto pultom povedal v prvom čítaní a opakujem sa aj teraz. Ale ak máme začať aj v tej legislatívnej časti prispievať na nejaké upokojenie a prijímať isté úpravy, aby sme vysielali signály tým, že na tom internete nemôžte rozprávať, čo chcete, alebo na tom online priestore, lebo jednoducho to nie je prípustné, tak to musíme robiť a čím skôr, pretože hejt pokračuje, samy to tu povedali niektoré poslankyne, čomu čelia, či už to bola pani poslankyňa Plaváková, pani poslankyňa Kolíková, a je to, je to, samozrejme, aj u iných poslancov a ja by som chcel, aby to prestalo, takisto ako vy. Možno sa na to pozeráme inak, čo sa týka tej cesty, ako sa k tomu dostať, ale verte, že na konci je asi ten cieľ rovnaký. My musíme tu v parlamente byť aj expresívni, ja to pripúšťam. Nie je možné robiť to len úplne, a teraz nech mi je odpustené, akože v úvodzovkách taký výraz, že farárskym spôsobom. Áno, tu musí byť aj emócia, musí tu byť možno aj zvýšený hlas, ale stále sa to dá v rámci nejakej slušnosti a bez nutnosti tuná vykrikovať, že tu je niekto zlodej 30 miliárd. No, takže celkom na záver, ja rozumiem, že sú pre vás prijateľné veci v tom zákone, sú pre vás neprijateľné tie veci v zákone, ale náš úmysel nie je v žiadnom prípade nikomu obmedzovať či ľudské, či politické práva. Náš úmysel je prispieť týmito prvými zmenami do toho priestoru tak, aby sme zabezpečili vnútornú bezpečnosť, ukľudnili situáciu. A verím, že druhé, druhý lex, ktorý by mal prísť na jeseň, pôjde riadnym legislatívnym konaním, budeme o tom môcť diskutovať aj mimo tohto pléna s inými organizáciami a že urobíme tie zmeny tak, aby sme nejak deklarovali všetkým občanom, že nám záleží na tom, aby sa ukľudnili, aby tu neboli mimoriadne okolnosti, lebo mimoriadna okolnosť bola a hrozia aj teraz ohrozenia ľudských práv, slobôd a bezpečnosti. Ďakujem.