Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2015-02-04):
Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, som mal pocit, pán minister, že už niekto iný príde, ale sme svedkom toho, že premiér je slabučký. Jedna vec je urobiť polovičné kliky, myky, fliky pri výsadkároch a druhá vec je ukázať, či je naozaj chlap. Zdá sa, že s tým máme trošku problém. Aspoň zisťujeme, že kto túto krajinu riadi. V tejto krajine je neodvolateľný pán Počiatek a zdá sa, že aj vy, lebo vaším odvolaním by asi niečo riskoval a pritom dôvody ako, verím, že ešte ľudia, ktorí aké také kritické myslenie majú, uznajú, že dávno na to sú. Prosím vás pekne, však tak si tu žijeme. Ja sa tým ľuďom trošku čudujem, že si to nechajú, ale potom tá krajina tak vyzerá. Týchto morálnych kompromisov a takýchto ja na teba, ty na mňa, proste v tomto bahne tu takto sa hemžíme a myslíme si, že to bude fungovať. Nuž nebude. Nebude, lebo nebude z čoho v určitý moment. A keď ste sa rozhodli niektorí naprávať údajné historické krivdy tým, že urobíte precedens v tom, že odtiaľto tie ďalšie peniaze ani za nedodávku, ale za niečo, čo by malo nastať, keby vyveziete, to je ďalší Rubikon, ktorý, zdá sa, že bez akejkoľvek hanby prekračujete. Normálne niekedy človek žasne, že či sa to dá. Dá sa to. Nemajú s tým problém proste. Pán minister, vy ste doniesli s tým zákonom o investičnej pomoci, ktorý, to ste nepovedali v úvodnom slove, ktorý hovorí, a bohvie, s čím ešte príde v druhom čítaní tuná pán lobista. Ak by ste chceli vidieť, vážení občania, lobistu, tak vám jedného predstavujem. Pán Kondrót je prototypom slovenského lobistu, ale nebudem, netreba byť osobný. On to vždycky len dostane do ruky a nejako to dostane. Čiže nevieme, čo dostanete v druhom čítaní, to nevieme, to si počkáme. Treba spraviť takú určitú genézu a vývoj tohto zákona. Tento zákon sa javí ako mimoriadne dôležitý pre SMER. Viete, v procese hľadania dier alebo možností, lebo už nie je čo sprivatizovať, už nie je čo pomaly ukradnúť všetko. Čiže naozaj, tá kreativita je enormná, hej, že proste kde sa čo dá. Bol tu pokus cez vodu, proste budeme hľadať. A zase na jednej strane treba oceniť ten tvorivý prístup. A zákon o investičnej pomoci je jeden z nástrojov, kde sú určité rezervy, ako sa dá ešte z tej biedy vytrieskať, hej? Ak, to je najväčší paradox a to, to prípadne, ak, teraz nepredpokladám, že sa dozviem odpoveď, budem zajtra interpelovať, keď už ste tu a vaša moc je veľká a vaše krytie siaha možno až do Prahy, tak premiér sa zľakol, zrazil opätky, sklonil hlavu a povedal, čo už. Ale možno mu to vyhovuje. Doniesli ste, teraz som stratil niť, lebo, ani neviem, že ako to povedať, ako ľuďom to popísať, že čoho ste vlastne schopní, hej, alebo, že čo viete. Čiže tá interpelácia bude v tom. Ak pán lobista, pán Kondrót minule doniesol pozmeňovák, kde investičná pomoc nad 200 miliónov nejde do vlády, ale schvaľuje len minister. Zoberte si ináč, že logika veci, hej? Ak je logika veci, čiže podľa mňa je logika opačná. Ak je niečo menšie, tak by teoreticky mohol o tom rozhodnúť aj minister. Ak je ten rozsah väčší, tak čím väčší, tým by podľa mňa malo by to byť také akože transparentnejšie. To znamená, že malo by to ísť do iného väčšieho orgánu. Ale my sme, my sme fakt čarovní. O nás raz budú písať knihy. To vám garantujem. My sme išli presne opačne. Čiže my ste to nastavili tak, že čím je vyššia tá pomoc, definovali ste to cez 200 miliónov, tak už nejde do vlády, už len minister. Čiže minister rozhodne o veľkej. Čiže vláda je šuviks, hej, a keď je to veľké, tak minister o tom rozhodne. Povedzte mi niekto, kto aspoň trošku kriticky rozmýšľa, v čom je toho logika? Ja neviem. No logika je to v tom, pán Kondrót ani nevedel, čo niesol, že proste je to krutý, tvrdý, cynický záujem niekoho proste to upratať. Upratať v tom, lebo keď je investičná pomoc, som si to zisťoval, do štádia si investori neprajú, aby boli o nej informovaní, čiže kým sa nestane, kým sa nedostane do medzirezortného, tak je to v zásade neverejná záležitosť. Tým, že už ide na vládu, tak tým sa stáva verejnou záležitosťou. Čiže vtedy má možnosť verejnosť, či odborná alebo laická, sa oboznámiť s tým materiálom. Teoreticky môže niekto namietať, či je to potrebné. A teraz si zoberte, že pri tomto ustanovení, keď na 200 miliónov iba minister, neexistuje, neexistuje ten deň D, kedy sa ľudia o tom dozvedia, že sa niečo pripravuje. Podľa existujúcich nastavení existuje len deň D v podobe, že sa dozvedia, že bola pridelená. Ja som si dal tú robotu, pán minister, že som to konzultoval. Nevedia. Vaši ľudia nevedia. Už mi tá, chúďa, riaditeľka ani nedvíha telefón. Dva dni sa jej snažím dovolať. Ona nevie, ona nevie, že kedy je možné zverejniť, že či sa o nejakej pomoci v tejto výške podľa toho ustanovenia Kondrótovho pozmeňováku o tom rozpráva. Ona nevie, chúďa, že si musia dať robiť právny rozklad celej tej situácie. Rozumiete tomu? Čiže my sa už len dozvieme. Čiže čo máte po vreckách, čo máte vo vrecku? Koho? A vlastne ľudia, z tohto nám to vyplýva, že sa to už len dozvieme. Nebudeme mať možnosť to ovplyvniť. Lebo oni nevedia, oni nevedia podľa tohto, ako majú postupovať. Čiže len, ako to bude fungovať? Ja neviem, koho máte. Malatinský pustil Babiša. Tým si urobil, splnil historickú úlohu, odišiel, ani krik nebol. A vy máte koho? Koho máte? Kedy? Ako to načasovať? Cez čo? Teraz ste to mohli šupnúť, kým je referendum. Týždeň o ničom nebudem rozprávať. To ste kľudne mohli dať nejakého Lacha alebo niekoho aspoň so stovkou. To by bolo prešlo. Viete, by si nikto možno ani nevšimol. A vy ste to dali ako hotovú vec. Hotová vec. Nemáme možnosť to posúdiť. Už len môžeme napísať, že tento štát venoval niekomu 100 miliónov za to, že žije, že je tu a že teda, lebo to je presne a to mu premostím k tomu, že vlastne z tohto zákona sa už stáva nástroj, nie ktorý má ukazovatele, že cez nejaké ukazovatele môžeme meritórne skúmať nejaký prínos. Z tohto zákona sa už stáva Kondrótov zákon. Ak doteraz platilo, že ste mali povinnosť urobiť 10 %, akože zvýšiť zamestnanosť, tak teraz už aj to biedne, kde by sme mohli rozprávať, že to má zmysel, už aj to dávate preč. Teraz, ľudia, pre vás to hovorím, teraz stačí 40 ľudí. To je, jedny väčšie potraviny. Proste jedny väčšie potraviny alebo jedna nejaká proste malinká firmička (povedané so smiechom) z pohľadu zamestnanosti môže byť príjemcom investičnej pomoci v zmysle tohto zákona. Už len stačí zmena, čo teraz doniesol pán minister, nespomínal to v úvodnom slove. Nepovedal, však načo? Komu by to, to aj tak nikoho nezaujíma. Čiže mení sa to. Už stačí 40. Štyridsať musíte urobiť, no, už štyridsať. Tak už za tie milióny by ste tých štyridsať nejakých tam mohli na tú chvíľu zamestnať. Chápete? A to preto robíte z tohto zákona, už nerobíte zákon, ktorým by som ja vnútorne rozporoval, lebo kazíte trhové podmienky. Ale možno by existoval prípad, kde by sa dal v tak výnimočnom prípade použiť, že dáte niekomu veľkú konkurenčnú výhodu, že mu podporíte, výnimočne. Ale už z neho robíte, už aj to, to, čo by sa dalo odkomunikovať verejnosti, že to je kvôli tomu, že tam bude tisíc ľudí robiť, tak to dávate preč. Štyridsať. Čiže čo bude teraz predpokladom, pán minister? Veď to je, to je nebo. Čiže vy ste si teraz schválili, veľké projekty sú u vás doma, neinformujete o tom, o priebehu, informujete len o výsledku. Podmienky sú žiadne. Čiže vy máte v rukách enormnú moc. Vy proste dáte niekomu, poviete, tu podľa tohto ťa urobí, nemusíš, ja neviem, desať rokov platiť dane, nemusíš robiť nič. Tam štyridsať ľudí zober z úradu, chvíľu, kým sa na to bude niekto pozerať. Toto ste urobili zo zákona o investičnej pomoci. Však to, preboha, také volanie v púšti by mohlo zaznieť, Európa počúvate, kto vám tu vo vašom priestore kazí, kazí trhový priestor? Oni boli schopní, oni to, tu to je, teraz je štyridsať a počkáme, s čím príde pán Kondrót. Verím, že to bude niečo výnimočné. Bude len otázka času, že čo mu do druhého čítania pripravia. Ale veď, koho by to tu zaujímalo, prosím vás? Ja sa tým ľuďom čudujem. Ja naozaj sa tým ľuďom čudujem, že držia, ako slepý dvere. Normálne nič. Ako dokedy ešte? Lebo im rastie chuť. Curacao, to ste vedeli, že domorodci z Curacao sa súdia s naším štátom o 60 mil. eur? Jedna celá osem miliardy korún. Ľudia moji zlatí, 1 800 miliónov. My, čo počítame v starých, milión korún a teraz si predstavte 1 800-krát tento milión, sa súdia chlapci z Curacaa, ktorí samozrejme vôbec nič nemajú spoločné s naším ministrom. Vôbec. Pán minister ich poriadne ani nevidel, len im vkladal na účet, alebo to nejako v igelitke doniesli. Bohvie, ako to celé, ale určite to nie je pravda. Tu sa, aj keby sa ho niekto pýtal, ale jeho sa nikto nebude pýtať. To určite všetci sme si to tu vymysleli, to tu klameme, politika, politický kapitál a prezentuje sa a neviem čo, to čo, ak vás nabrífovali, keby náhodou. Toto, celé je to toto, nič s tým on nemá. Kde? To bol, ešte na začiatku to bol spravodlivý boj, ktorý teraz dopadol tak, že nedá sa vylúčiť, že štát o tie peniaze príde a Curacao, Curacao, Curacajčania alebo ja neviem, jak sa to skloňuje, bohvie, čo tam urobia, z tých našich peňazí. (Reakcie z pléna.) No, kuráctvo, ale už viete, no ale však my, čo nevieme, kde je Hriňová, ťažko, my sa budeme musieť učiť, hej? Že čo to je, kde to je, čo sú to za destinácie. Ja napríklad, ja by som sa do Curacao netrepal s nejakým investičným projektom salaša, viete ja, nech, oni majú, čo majú. Ale vyzerá, že svet je naozaj malý a z Curacaa vedia kúpiť nejakú pohľadávku od vás. Jak vás našli? Cez čo? Cez žlté stránky? Alebo cez čo vás našli? Ja neviem. (Reakcia z pléna.) Možno.