J. Mikuš, poslanec: (2006-10-18):
Dovoľte mi úvodom sa trošku vrátiť späť. Zmena daňového systému bola nosnou reformou predchádzajúcej vlády Mikuláša Dzurindu. Hoci uplatnenie rovnej dane stále rezonuje ako hlavný prínos radikálnej daňovej reformy, rád by som vyzdvihol aj ďalšie, nemenej vážne dôsledky. Reforma v prvom rade zjednodušila komplikovaný daňový systém. Zložitý, mnohokrát novelizovaný zákon o daniach z príjmu sa dovtedy vyznačoval vysokou komplikovanosťou, množstvom výnimiek a špeciálnych ustanovení. Výhodu mali tí, ktorí sa v tejto spleti vyznali, práve oni dokázali optimalizovať svoje účtovníctvo tak, aby ich dane boli napriek stanoveným sadzbám činnejšie. Pred zložitosťou a protichodnosťou predpisov často cúvali aj daňové úrady a subjektívny výklad ustanovení zohrával veľkú rolu. Miera subjektivizmu stúpala priamo úmerne s výškou úsilia daňových subjektov prispôsobovať si výklad zákona na mieru. Toto sa daňovou reformou zmenilo. Jednoznačnosť úplne nového zákona zamedzila špekulovaniu a postavila všetkých daňovníkov na jednu úroveň. Ďalšou výhodou reformovaného systému bolo podstatné zníženie sadzieb. Kritici očakávali, že pokles sadzieb zruinuje daňové príjmy štátu, opak však bol pravdou. Po uplatnení rovnakej 19-percentnej sadzby na drvivú väčšinu príjmov opadla chuť na daňovú optimalizáciu, lebo sa jednoducho nevyplatila. A tak sa príjmy z daní príjmov nestali postrachom úradníkov na ministerstve financií, ale skôr ich nabádali k rastúcemu optimizmu. Dane s úspechom napĺňali štátnu pokladnicu. Okrem odbúrania, nepriznania ziskov sa motorom rastu príjmov štátu stala zvýšená aktivita, lebo sa začalo uplatňovať jednoduché a overené pravidlo. Čím viac prostriedkov necháte ľuďom na samostatné rozdelenie, tým vyšší bude ich záujem zvyšovať ekonomickú aktivitu. Prínosov daňovej reformy bolo určite viac, menovať však ich nie je mojím cieľom. Avšak s tým, čo tu hovoril môj kolega podpredseda Národnej rady Milan Hort, s trpkým úsmevom sa dnes dívam na kritiku vtedajšej opozície a dnešnej koalície na rovnú daň, na daňovú reformu a to, čo sa vtedy kritizovalo, čo sa dostalo do volebných sľubov a čo sa premietlo do súčasnej novely zákona o dani z príjmov. Po predložení terajšej vládnej novely zákona o dani z príjmov som si však nevdojak musel pripomenúť, aké zásadné zmeny sme na Slovensku urobili. Nejde ani o to, či máme 30-percentnú alebo 19-percentnú sadzbu dane z príjmov, oveľa dôležitejšie je, že sme pochopili, aký je súvis medzi ekonomickou aktivitou a mierou prerozdeľovania. Vracať sa k mohutnému administratívnemu zhŕňaniu peňazí od ekonomicky aktívnych subjektov vo forme vybraných daní a potom k ich neefektívnemu prerozdeľovaniu na vládne priority je nám dnes vzdialené. Lebo to dobre nefunguje. Kto chce ísť touto cestou, vracia sa späť a oprašuje zdegradovaný systém plošného prerozdeľovania známy nielen pred rokom 2003, ale ešte viac pred rokom 1990. Žiaľ, práve toto mi prichodí na um, keď vidím novelu zákona o dani z príjmov. Stálo veľa úsilia, aby sme platcov daní presvedčili, že sa oplatí podnikať, dosahovať zisk a platiť z neho dane, že sa oplatí investovať, vytvárať nové pracovné miesta a prispievať k rastu bohatstva na Slovensku. Novela zákona o dani z príjmov ide proti tomuto úsiliu, lebo napáda snahy o zvyšovanie ekonomickej aktivity. Ako inak napríklad nazvať snahu predkladateľa vytĺcť zo zmeny zákona v nasledujúcich rokoch nové miliardy korún, a to ničím iným len zvyšovaním daňového zaťaženia. A hoci to na prvý pohľad tak nevyzerá, že so sadzbami sa nič nedeje, menia sa odpočítateľné položky, znižujú sa oprávnené náklady a uplatňujú sa nové účinnejšie druhy zdaňovania. Oceňujem, že so zámerom získať do štátneho rozpočtu nové zdroje, tvorca novely zákona nesiahol na súčasné sadzby a zachováva rovnú daň. Je to však len naoko. Na druhej strane posúva výšku zdaňovania pre fyzické osoby, a to znižovaním odpočítateľných položiek. Všetci vieme, že ide o niekoľko tisíc korún a tá vyššia ročná daň dramaticky neublíži človeku s mesačným príjmom vo výške nad 50-tis. korún. O tom, že je to len populizmus, nemusím hovoriť, ale má to dlhosiahle a veľmi ťažké dopady, pretože môže to znechutiť vo vyvíjaní vyššej aktivity, lebo za dosiahnutie vyššieho príjmu bude človek potrestaný. Ak táto vláda skutočne žičí ľuďom vyššie mzdy, práve týmto krokom ich demotivuje, aby si ich u zamestnávateľov vymáhali. Ubezpečujem vás, že spravodlivosť v zdaňovaní je oveľa lepší nástroj na dvíhanie mzdovej hladiny ako administratívne nastoľovanie vyššej a vyššej minimálnej mzdy. Vláde podľa predloženej novely nejde o boj proti chudobe, ako inak rada vyhlasuje. Ide jej len o získanie nových prostriedkov, aby mohla uprednostniť určité skupiny obyvateľstva, ktoré ona sama považuje za prioritné. Chce sa hrať na spravodlivého Jánošíka, ktorý niekde zoberie a inde pridá. Napokon, na to sme upozorňovali už pred voľbami. Najlepším spôsobom na rast príjmu obyvateľstva nie je zvyšovanie úradníckeho prerozdeľovania, ale podpora ekonomickej aktivity a skvalitňovanie podnikateľského prostredia. Len vytváraním nových pracovných miest, znižovaním nezamestnanosti a efektívnym tlakom pracovného trhu na výšku miezd sa dá dosiahnuť dlhodobo udržateľný rast príjmov obyvateľov. Do kategórie nebezpečných krokov na trhu práce patrí siahnutie na paušálne výdavky najmenej zarábajúcich remeselníkov. O tom tu už tiež bolo veľa hovorené. Zníženie paušálnych výdavkov na 40 % príjmu môže mnohých odradiť od podnikania a práve v situácii, keď na Slovensku pri ekonomickom rozmachu začína pomaly chýbať. Ich odchod za prácou do zahraničia alebo na pracovné úrady nielenže poškodí pracovný trh, ale môže prispieť k zvyšovaniu nezamestnanosti. Čo má takáto politika spoločné s bojom proti chudobe, ako to rada proklamuje súčasná vláda? A zastavím sa ešte pri jednom vážnom bode, a to je nový pohľad zákonodarcu na investovanie osobných úspor. Ekonómovia veľmi dobre vedia, že hospodárstvu sa darí vtedy, ak sú ľudia ochotní sporiť a správcovia týchto peňazí ochotní investovať. Ak sa málo sporí, vzniká riziko nedostatku zdrojov na podporu investičných projektov, čo vedie k zvyšovaniu úrokových mier, obmedzovaniu hospodárskeho rastu a napokon aj dopadom na životnú úroveň obyvateľov. Druhým sprievodným znakom neochoty sporiť je zvyšovanie spotreby, čo pôsobí na rast cien, dvíha infláciu a vláda sama považuje práve infláciu za hlavnú prekážku prijatia eura v stanovenom termíne v roku 2009. Ak si vláda naozaj praje rast životnej úrovne a skoré prijatie eura na Slovensku, potom musí podporovať sporenie investovaniu obyvateľov na kapitálovom trhu. Zrušenie podpory investovania do podielových fondov prostredníctvom odstránenia inštitútu nezdanenia, nezdaneného príjmu pri predaji podielových fondov do výšky päťnásobku životného minima odradí mnohých občanov od sporenia alebo investovania. Paradoxne nepostihne tých najväčších investorov, ale tých najmenších. Povinnosť podávať si daňové priznanie aj pri pár korunách príjmu odradí občanov vkladať prostriedky do populárnych podielových fondov, a teda sporiť. Navrhovaný nový zrážkový spôsob zdaňovania skomplikuje situáciu pre správcovské spoločnosti, zavalí ich administratívou, čo sa zas prejaví na znížení atraktívnosti týchto produktov na trhu. Tento návrh vlády je preto nebezpečný a ide proti záujmom občanov tohto štátu, podnikateľov a celej spoločnosti. Akokoľvek páčivo budú znieť slová podporovateľov navrhnutej zmeny o ústretových krokoch voči občanovi, opak je pravdou. Ide o účelový zásah do súčasného právneho poriadku a nevhodný počin z hľadiska podnikateľského prostredia. Vláda ním nepriamo zvyšuje daňové zaťaženie, hatí vyšší rast ekonomiky, a tým spôsobuje občanovi ujmu. O neprijateľnosti predloženej novely zákona o dani z príjmu ma nepresviedča ani niekoľko pozitívnych návrhov, napríklad ústretová úprava povinnosti platiť daňové preddavky až pri vyšších dosiahnutých príjmoch či zníženie administratívy pri uznávaní daňového bonusu na dieťa. Tieto a ďalšie úpravy vylepšujúce zákon či rešpektujúce európske predpisy sú prijateľné a mohli byť predmetom samostatnej legislatívnej aktivity. V súčasnej podobe však uvedený návrh novely zákona nemôžem podporiť. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)