Viskupič, Jozef, poslanec NR SR (2013-02-14):
Ďakujem, pani predsedajúca. Vážené kolegyne, kolegovia, vážený pán predkladateľ, vystúpil som aj pri prvom čítaní ohľadom tohto zákona a snažil som sa zhrnúť niektoré vtedy, keďže bolo prvé čítanie a bolo to o filozofii zámeru, viac-menej ten filozofický rozmer, ktorý mi na predkladanom návrhu vadil. Keďže tento návrh postúpil do druhého čítania, čím si získal pozornosť aj množstva kolegov z opozície, ako to vnímam, najmä z klubu KDH a SaS, mám pocit, že si otvoril, pán kolega, otázku, ktorá pravdepodobne trápi obrovské množstvo ľudí. My sme absolvovali niekoľkohodinových rozhovorov ohľadom mnohých tém, ktoré formujú našu spoločnosť, dokonca viem o jednej spoločnej aktivite, ktorú z hľadiska tzv. druhej opony a veľmi čudesného postupu ministerstva kultúry, keďže druhú oponu zavádza už na tretíkrát a mení jej účinnosť z januára 2013 na február 2013 a po tlaku, ktorý sme spoločne vyvinuli s tým, že pod rúškom zavádzania druhej opony sa retransmisná rada alebo Rada pre vysielanie a retransmisiu rozhodla masívne pripomienkovať daný návrh ministerstva. Ministerstvo návrh nakoniec stiahlo, a teda ďalšíkrát posunulo účinnosť tohoto na 1. 4., teraz. Uvidíme, čo bude ďalej. My sme ministerstvu v spoločnom konaní navrhovali postup ten, že otázka zavedenia druhej opony by nemala byť riešená vyhláškou alebo jej zmenou, ale normálnou, štandardnou cestou, a to je zmenou zákona o vysielaní a retransmisii. Tu však pri tomto návrhu zákona napriek zmenám, ktoré tu predniesol kolega z klubu Richard Vašečka, mám výhrady. A tá najdôležitejšia výhrada, ktorá hovorí o tom, že tento inštitút, ktorý chcete zaviesť do distribúcie tlače, aby sme vedeli, o čom hovoríme, môže byť zneužitý a stále zostáva. Pozmeňovací návrh, ktorý predniesol Richard, okrem bodu, ktorý vyňal na osobitné hlasovanie pán kolega Fronc, je pre mňa podstatný aj bod 3. Tento váš návrh, a teda zmenený Richardom, sa snažil v bode 6., ktorý vyňal pán poslanec Fronc na osobitné hlasovanie, vecne zmeniť ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu na ministerstvo kultúry, ktorý by mal byť príslušný na vydávanie stanoviska k prípadom ohrozenia mravnosti, a to na základe odporúčania ministerstva školstva. Takže dozorom nad mravnosťou, a tu upozorňujem, ako to hovoril Martin Chren, jedná sa o kategóriu subjektívnu, nie sme na pôde etiky, ktorá môže z hľadiska pravidiel, ktoré v spoločnosti pôsobia, vnímať posudzovanie dobrého z objektívneho pohľadu. Mravnosť je proste subjektívny pohľad ľudí. Čiže o tomto bode budú rozhodovať v tom procese, ktorý navrhujete, dve zainteresované ministerstvá. A čo mám teda výhradu potom aj v bode 3, je, a možnože v záverečnej reči by bolo dobré sa dotknúť, kto je vlastne zodpovedný, ak teda podľa dobrozdania alebo výsledkov skúmania komisií na ministerstve kultúry a po odobrení, pardon, ministerstvom školstva a po odobrení ministerstvom kultúry vydajú, čo na Slovensku mravné je a čo mravné nie je. Upozorňujem na to, že akákoľvek komisia zasadne, musela by byť tak široká, že aby sa dohodli na nejakom móde, čo na Slovensku mravné je a čo nie je, že by sme tam pravdepodobne mali byť zastúpení všetci, nájsť nejaký spôsob, konsenzus na to, čo ohrozenie mravnosti spôsobuje, a čo nie. Komisie ministerstiev v tejto otázke ja vnímam veľmi skepticky. Ďalší bod, ktorý nejakým spôsobom z úrovne kompetencií mi vadí, je, že ako keby obvodné úrady, a je to takisto v zákone, a aj po zmene, ktorú vy predkladáte a tentokrát v bode 8, alebo predkladá pán poslanec Vašečka, a ja odcitujem: „V praxi sa umožní, aby obvodný úrad mohol ministerstvo žiadať o stanovisko a takéto stanovisko bolo v rámci správneho konania záväzné pre rozhodnutie obvodného úradu ako správneho orgánu.“ Čiže nejakým spôsobom sa zavádza mechanizmus, že príde, alebo teda potom by som poprosil to dovysvetlenie, príde k tomu, že niekto, kto distribuuje tlač, má skontrolovať, či obsah z hľadiska závažnosti, alebo z hľadiska porušenia mravnosti porušuje alebo neporušuje mravnosť. Ak sa mu to zdá, tak obvodný úrad žiada dotknuté ministerstvá o vysvetlenie. A ak sa tak stane, tak obvodný úrad v rámci správneho konania, ktorý ste pozmenili pozmeňujúcim návrhom, udeľuje pokutu. Ja sa pýtam, kto sú tie subjekty teda distribúcie, ktoré budú? Čiže v rámci 3 600 titulov, ktoré sa môžu dostať na stánky, kto bude posudzovať alebo kto bude ten zodpovedný, ktorý ten subjekt teda je z úmyslu zákonodarcu zodpovedný a bude pokutovaný, ak nenaplní tie parametre, ktoré si bude predstavovať občan, ministerstvo školstva a aj ministerstvo kultúry? Toľko k otázkam k možnej vykonateľnosti. Na záver, skôr než budem obvinený z nejakých nestrategických a nepolitických krokov, obávam sa, že skutočne môže byť tento inštitút, ak ho zavedieme, zneužitý otvorením Pandorinej skrinky pri nastavovaní pravidiel u nás, myslím si, celkom slušne fungujúcom tlačovom trhu. Tlač zohrala na Slovensku obrovskú úlohu, čo sa týka v boji proti neprávostiam, ktoré tu napáchali, nechcem povedať, režimy, ale vládne garnitúry, ktoré predchádzali aj túto. A myslím si, že akýkoľvek prvok, ktorý sa v ohlasovacej povinnosti, akou je teraz naša tlač jediným momentom, nazvem to, že regulovaná, čiže aj niekto má úmysel čosi vydávať, tak ohlási kompetentným orgánom a môže teda vydávať, je viazaná na prvky subjektívnych kategórií morálnych dobrozdaní jednotlivých ministerstiev, veľmi podľa mňa pofidérna až ohrozujúca. A nechcem používať slovo cenzúra, lebo by som mohol byť spochybnený, ale v širšom kontexte to môže byť brané aj z tohoto pohľadu. Mám však, ako sme sa pri tých debatách dostali, jednu nádej, a to je to, že sme sa spoločne dostali k linku, ktorý u nás veľmi som to nezachytil ani na internetových fórach, ani v tlači, obraz pohybu s touto témou v krajinách, ktoré od roku 1970, krajina pôvodu tých obrázkov je Anglicko, a na základe toho, že šéfredaktor jedného časopisu v Anglicku mal dovolenku a jeho podriadený si dovolil dať na tretiu stránku dievča, ktoré nebolo oblečené, a odvtedy tu máme tzv. treťostránkovú nahú dievčinu v bulvárnej tlači, sa pohli spôsobom tým, že moderná doba si vyžiadala, že identifikovateľnosť so značkou by mohla tento moment práve nejakým spôsobom diskvalifikovať. A samotní vydavatelia pristupujú k tomu, aby nie na základe tlaku zákonodarcov alebo niekoho v Anglicku, alebo v iných pristupujú k tomu, že by toto nemalo byť obsahom ich novín. A toto je podľa mňa tá správna cesta. Správna cesta je, že ak teda si to, ak to ubližuje samotnej téme, ktorú by vydavatelia, napriek tomu, že vydávajú bulvár, a by mala byť, tak na základe tlaku spoločnosti ustupujú z pozícií, že robiť s prvkom nahoty iba pre ňu samu je nedobré. A sami pristupujú k tomu a otvárajú diskusiu, že na stránkach ich časopisov sa obsah, ktorý by mohol v tomto prípade, ako to ohlasuješ, ktorý by mohol ohrozovať mládež, pretože im aj toto môže prinášať pokles predajnosti, sami pristupujú k tomu, že sa to nebude vyskytovať v takom rozsahu a v takom množstve, ktorý vadí asi obrovskému množstvu ľudí aj u nás. Toto je ten moment, ktorý sme zachytili, predpokladám, alebo keď si dobre pamätám, asi pred týždňom a ani v jednej, či francúzskej, alebo anglickej, krajine nepristupovali k tomuto momentu nastavovaním pravidiel komisií, ministerských komisií, ktorí budú posudzovať, ale samotní vydavatelia pristupujú k tomu, že otázku zobrazovania nahoty budú nejakým spôsobom do budúcna korigovať. Ten článok sa volal „Bulvár ustupuje z pozícií zobrazovania nahoty. Čo ho nahradí?“. Čiže je možnosť doštudovať aj túto problematiku z otázok možnej samoregulácie. Úplne poslednú poznámku a možno aj v duchu vystúpenia, ktoré tu síce bolo zobrané troška komicky, ktoré hovoril pán kolega Jozef Mikloško. To, že jeho vnúčik zachytil nejaký text pri bilbordoch, tento návrh zákona sa, samozrejme, tohoto celkom netýka. Ale že musel vysvetľovať svojmu vnúčikovi moment erekcie alebo diabolskej erekcie, je presne výrazom toho, čo prináša súčasná doba. Keď to nebude bilbord, bude to internet a práve toto prináša nová doba, ktorá mení matricu výchovy novej generácie a to, čo by sme mali ako rodičia urobiť, je predchádzať možným šokovým momentom, ktoré prinesie omnoho skorej v konfrontácii s nahotou, či už pod médiom internetu, bilbordov, alebo akýchkoľvek iných, ako zodpovedný rodič by každý mal pripraviť na to svojho potomka. Pretože nezakrývajme si oči pred tým, že to naozaj príde. Naozaj tým, že médium, ktoré je veľmi silné a stačí mať akékoľvek elektronické zariadenie, nástupom smartfónov a telefónov je ich čím ďalej viacej, kde ten obsah, ak niekto má, si nájde, a tým pádom kde urobíme najviac pre túto tému, je to, že tú mladú generáciu pripravíme na to, čo je zlé, aby vedel, čo ho môže šokovať, a tým pádom vysvetľovať, pripraviť, odpovedať na mnohé otázky, kde rodič bol doteraz pripravený na to, že to nastupuje s vyšším vekom, možno, a prichádzajú tieto otázky. Tak čím viacej sa o tomto v rodinách s deťmi budeme baviť, tým viac budú pripravení na to, že niekde niekto zbadá bilbord alebo naňho skočí nejaký nepremyslený pop-up na nejakej stránke alebo si tú stránku mladý človek a dieťa vyhľadá samo. Takže z dôvodov možnej obavy z otvorenia Pandorinej skrinky v miere regulácie a zavedenie možno aj iných parametrov, ktoré po označení tlače, v tomto prípade erotická, môže prísť ďalšia iniciatíva, ktorá bude mať za to, že toto poslanecké plénum môže deformovať mládež, tak budú musieť byť články predávané pod témou politická, pretože aj tu sa požívajú napríklad vulgárne výrazy a hádky, ktoré ohrozovať mládež môžu. A toto je reálnym problémom, ktorý môže ohrozovať morálku a ktorý, môžu zasadnúť vládne, ministerské komisie a posúdiť to, že politické debaty kazia mládež omnoho viacej, preto by mala byť tlač označovaná za politická, preto by mala byť vytesnená do kútov. A toto je proste obrovské riziko, ktoré som sa aj v prvom čítaní snažil naznačiť a snažil som sa držať palce v tom, aby rozhovory, ktoré, viem, že prebehli s vydavateľmi mnohých denníkov, by mali byť príslušné v tejto debate. A to, čo zobrazujú na stránkach časopisov, by malo zostať v ich kompetencii. Mali by sa zbadať, že obrovské množstvo spoločnosti to nechce, a nezakrývať sa iba nejakou úzkou skupinou predajnosti a hovoriť o tom, že štatisticky to, že tieto obrázky sa v tlači nachádzajú, im zvyšuje predajnosť. Pretože na úkor peňazí by nemal byť ohrozený vývoj mládeže. Ale mali by sme to nechať na tlaku verejnosti voči vydavateľom. Tuná ja vidím ten moment zákonodarcu veľmi skepticky z dôvodu, ktorý, hovorím, hlavne z dôvodu otvorenia témy, že kam tá regulácia až môže ísť. Toľko k tomuto druhému návrhu a ja sa pri ňom, ako som avizoval, zdržím. Ďakujem.