B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-09-23):
J. Banáš, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážení členovia vlády, dámy a páni, dovoľte, aby som hneď v úvode v mene klubu Aliancie nového občana povedal, že považujeme stanovisko vlády nie za defetistické, považujeme ho za vyvážené a predovšetkým za realistické. Nie sme toho názoru, aby sme sa teraz pokúšali o nejaké zásadné zmeny a o prijatie takého návrhu uznesenia, ktoré by zaväzovalo alebo nútilo vládu do polohy, ktorú by nemohla naplniť. Nechcem, aby sa vláda dostala na rokovanie medzivládnej konferencie do situácie, keď potom sa vráti a bude vysvetľovať Národnej rade, že sa nám to nepodarilo. A čo potom spravíme? Odvoláme vládu alebo ministra? Alebo čo urobíme? Sme toho názoru, že buďme realisti. Ja sa zmienim k niektorým bodom, ktoré vláda predložila, aké je naše stanovisko, a v závere len krátky komentár poviem. Pokiaľ ide o zloženie Európskej komisie, sme, samozrejme, za princíp jedna krajina – jeden komisár. Tu mi ale dovoľte poznámku. Niekoľkokrát tu dnes zaznelo, že toto bude posilnenie, ak sa to podarí, istého národného alebo medzivládneho princípu. Je to predsa presne naopak, pretože čím bude silnejšia Komisia, tým bude silnejší federalistický prvok, napokon člen Komisie bude vlastne európskym ministrom, ako je známe, a ten dokonca sa musí zaviazať, že nebude zastupovať záujmy svojej krajiny. Pokiaľ ide o voleného predsedu Európskej rady, sme jednoznačne za. Pripomíname, že je dôležité vymedzenie právomocí voleného predsedu Európskej rady, hlavne jeho vzťahu k Európskej komisii, ministrovi zahraničných vecí a Európskemu parlamentu. Sme za funkciu ministra zahraničných vecí. Nepodporujeme vytvorenie legislatívnej rady, presadzujeme oddelenie zákonodarných a výkonných právomocí Rady. Prikláňame sa k názvu ústava, pretože sa nazdávame, že dikcia tohto dokumentu je zmysel i vízia, podľa nás viac zodpovedá názvu ústava ako ústavná zmluva. Sme za to, aby bolo zachovaných čo najviac kompetencií v mechanizme jednomyseľnosti. A pokiaľ ide o zmienku o kresťanských hodnotách, dovoľte, aby som sa k tomu o chvíľu vrátil. V zásade chcem povedať, že diskutujeme v Národnej rade, povedzme si veľmi úprimne, na základe podnetu kolegu Žiaka. Keby nebol poslanec Žiak dal tento námet, tak sa tu nediskutuje, nebude žiadne uznesenie a vláda môže ísť úplne kľudne na medzivládnu konferenciu. A naviac, diskutujeme v čase, ktorý ja svojím spôsobom považujem za istú kolaudáciu stavby, ktorá sa tu od vzniku Európskeho konventu konala. Nazdávam sa, že aj ten pokus o implantovanie pripomienok, ktoré tu zazneli, mal byť viac v čase stavby, ale v tom sme sa už viacerí zhodli. Dovoľte povedať zopár poznámok k tej diskusii samotnej. Prelínajú sa tu dva smery, ten európsky alebo eurooptimistický a ten národný alebo, nazvime ho, možno nie celkom správne, europesimistický. U nás presadzujú ten prvý najmä politici liberálnej orientácie, ten druhý konzervatívnej orientácie. Samozrejme, konzervatívne stanoviská chápem, sú azda viac poznačené u nás ako v iných európskych krajinách skutočnosťou, že naša štátna samostatnosť je len krátka a sotva sme sa trošku naučili riadiť vlastný štát, už sa časť kompetencií postupuje Bruselu. Možno nás proces európskej integrácie zastihol skôr, ako sme získali aké také sebavedomie, ale celkom určite sme sa mu vyhnúť nemohli a ani nechceli. Ukazujú sa tu jasne priaznivci nášho slovenského európanstva a na druhej strane priaznivci akéhosi slovenského opatrníctva, nazvem to tak. Dovoľte, aby som poukázal na tri také momenty, ktoré sa tu v diskusii opakujú. Prvým momentom je istá obava z vytvárania akéhosi európskeho superštátu. A argumentuje sa dokonca ochranou alebo záujmom istých národnoštátnych prvkov. Politickou bázou euroskeptikov je, prirodzene, ako som povedal, konzervativizmus. V našich podmienkach je ňou predovšetkým konzervativizmus kresťanský a zdanlivo menej nacionalistický. Akoby, mám taký pocit, sa kolegovia konzervatívnej orientácie obávali, že vstupom do Európskej únie sa priestor na ich agendu zmenší. Ja sa totiž nazdávam, že je jasnou ambíciou Európskej únie, aby sa stala dobre fungujúcou liberálnou demokraciou, a nie dobre fungujúcim Božím kráľovstvom. Hoci by to bolo nádherné, ale buďme realisti a začnime týmto prvým, zrozumiteľnejším krokom. Tu treba s úctou povedať, že Európsku úniu svojho času začali zakladať kresťanskí politici Adenauer, De Gasperi, Schuman a ďalší. Sú preto pochopiteľné a legitímne slová, ktoré nedávno povedal jeden z najtalentovanejších slovenských politikov, myslím to skutočne úprimne, pán Daniel Lipšic. Povedal: „Európska únia alebo bude kresťanská, alebo nebude vôbec.“ Ja som presvedčený, že i napriek takmer varovaniu, ktoré z tejto citácie zaznieva, Európa bude a bude kresťanská, pretože pre kresťanskú vieru v Boha je dôležitejšie viac to, či ju majú ľudia vo svojich srdciach, ako to, čo je v ústave. Pevne však verím, že Európa bude predovšetkým demokratická, že bude priestorom slobody, bezpečnosti a prosperity, v ktorej sa všetci obyvatelia budú cítiť ako doma. Súhlasím s názorom kresťanských demokratov, že kresťanská etika je jednou zo základných duchovných podstát Európy, ale ako už bolo zmienené, a pridávam sa k tomu, sú ňou podľa môjho názoru rovnako aj antická grécka filozofia, rímske právo, judaizmus a osvietenstvo. V Európe žijú milióny ľudí, ktorí nie sú kresťania. A tí, predpokladám, majú právo na svoje vierovyznanie rovnako ako kresťania. Druhá kritika smerom na Európsku úniu je, že je príliš prebyrokratizovaná. Nuž s týmto sa, žiaľ, dá v značnej miere súhlasiť a nie nadarmo je Parkinson veľkým Európanom. Ale predsa len dovoľte, aby som tu povedal jednu vec. A to je ten základ, prečo podľa môjho názoru Európska únia vzniká. Vždy je lepšie, keď 50 000 európskych úradníkov pečiatkuje, ako keď 50 000 európskych vojakov bojuje. Dovoľte, aby som sa pristavil pri treťom probléme. A to je takmer isté démonizovanie obáv zo straty národnej identity. Vytvárajú sa dokonca akési fóbie, že tí veľkí chcú tých malých dostať. Logicky potom vzniká u tých menších a stredných druhý extrémny pocit, ktorý by som možno definoval vo vete: „Nuž tak, keď nás tam chcete, tak potom nám splňte toto a toto.“ Nazdávam sa, že je samozrejmé, aby sme sa pokúsili presadiť do návrhu ústavnej zmluvy nejaké klauzuly, ktoré sú pre Slovensko výhodné, ale tvrdím, že sa nám to podarí len vtedy, keď budeme mať silných spojencov. Ja sa totižto musím spýtať, kde berieme, a je to aj moja otázka na adresu vlády, istotu, že tí malí a strední budú mať rovnaké záujmy. Ja som si vôbec nie istý, či Íri, Portugalci, Gréci, Luxemburčania budú mať s nami identické záujmy, naopak, som pesimista, mám obavu, že si budú konkurovať. Preto hovorím, je pre mňa veľmi pozitívom a dobrou správou, že jadrom Európskej únie sa stáva duo nemecko-francúzske. Je to vec, ktorá je pre Európu mimoriadne blahodarná. A dovoľte, aby som v tomto zmysle citoval jedného zo zakladateľov Európskej únie, zmieneného Roberta Schumana, ktorý povedal v roku 1950: „Národy Európy vyžadujú, aby sa skoncovalo so stáročným nepriateľstvom medzi Francúzskom a Nemeckom. Čokoľvek sa v Európe podnikne, musí sa týkať v prvom rade Francúzska a Nemecka.“ Ja sa k Schumanovi pridávam, pretože, aj história nám to ukazuje, žiadne iné dva národy v Európe sa medzi sebou tak vehementne, poviem to eufemisticky, nesvárili ako práve Nemci a Francúzi. A ak sa od čias Schumana a Adenauera dokázali tieto národy zblížiť a neustále sa zbližujú, myslím si, že to je pre Európu, ako som povedal. dobrá správa. Proti obavám zo straty národnej identity hovorí aj ďalší argument. Ak vezmeme Európske spoločenstvá len od Rímskych zmlúv v roku 1957, tak trvajú takmer 50 rokov. A ja nemám žiadny dôkaz, že by za týchto 50 rokov tí malí, ktorí tam boli postupne, Švédi, Fíni, Íri, Dáni, Portugalci, stratili niečo zo svojej národnej identity. Ja sa obávam, že už ako by sme zabudli na časy, keď nás rozčuľovalo, že o Slovákoch a o Slovensku nikto v Európe takmer nič nevedel. Myslíme si azda, že budeme mať menšiu šancu na presadenie našich národných ambícií v Európskej únii? Najväčším ohrozením národnej kultúry, žiaľ, to musím tak povedať, je v tejto chvíli u nás nedostatok zdrojov. Chátrajú nám historické pamiatky, knižnice, múzeá, divadlá, súbory. A možno aj to je jeden z dôvodov, prečo nám chátrajú aj naše duše. Ak teda dokážeme z Európskej únie dostať peniaze, tak to poďme využiť. Otázka však je, či ich naozaj dostaneme. A ak ich dostaneme, bude to záležať len a len od nás. Dovoľte, aby som citoval niekdajšieho hlavného vyjednávača pána Figeľa, ktorý povedal, že v únii sa darí schopným, pripraveným a aktívnym, naše postavenie bude záležať od našej vlastnej vnútornej duchovnej a intelektuálnej sily, od nej sa odvodzuje sila štátu a národa, preto si myslím, že ak budeme pôsobiť na Brusel rozhašterení, práve to bude skutočnosť, ktorá nás bude v očiach našich európskych priateľov oslabovať. Dovoľte, aby som ukončil svoj príspevok slovami, ktoré vyslovil veľký Európan Antoine de Saint-Exupéry: „Ak chceš postaviť loď, neposielaj ľudí po drevo, ale vzbuď v nich túžbu po šírom mori.“ Ja som hlboko presvedčený, že napriek tomu, že európska integrácia, že Európska ústava sú veľmi zložité projekty, sú jediné možné a bezpodmienečnou úlohou nás politikov je dodať ľuďom odvahu, povzbudiť ich a možno aj vzbudiť v nich túžbu po šírom mori. Ďakujem pekne. (Potlesk.)