Simon, Zsolt, poslanec NR SR (2019-09-24):
Ďakujem pekne. Vážený pán predsedajúci, vážená pani navrhovateľka, spravodajca, kolegyne, kolegovia, celý život sa zaoberám a žijem na vidieku. Zaoberám sa prírodou, bol som ministrom pôdohospodárstva a lesného hospodárstva, pod, kde patria lesy. Preto hovorím ministerstvo lesného hospodárstva, lebo odkedy bolo zriadené a bolo to pričlenené pod ministerstvo, tak táto časť žila akýmsi samostatným životom. Dnes riešenie, že dáme všetky lesy a ich správu alebo právo nakladať s nimi alebo riadiť celý tento úsek dáme ministerstvu životného prostredia, je veľmi zvrátený a zlý systém a zlé rozhodnutie. Chcem vás nabádať, aby ste tento návrh zobrali späť. Pokúsim sa to odôvodniť. Takmer 200 rokov na Slovensku je plánované lesné hospodárstvo. De facto viac-menej problém lesného hospodárstva a ochrany na Slovensku do nejakých deväťdesiatych, do začiatku, do roku 2004 viac-menej ani nebol. Kde začal tento problém? Tento problém začal bojom o chránené územia. Tatranský národný park nebol vytvorený za posledných 30 rokov. Bol to výsledok cieľavedomej práce lesníkov. A osobne som bol u toho, keď v roku 2004 19. novembra víchrica povalila značnú časť územia Vysokých Tatier a na druhý týždeň sa zjavili finančné skupiny so záujmom stavať. Tu chcem stavať, tu má byť vlek, tu má byť toto, tu má byť hotel, neviem čo, lebo zrazu uvideli obrovskú, obrovskú šancu. Ochranári a ochranárske skupiny, ktoré dnes bojujú o to, že aké kompetencie má mať životné prostredie, pýtam sa, kde boli za toto obdobie. Lebo keby som si to vtedy všetko poznačil a dneska skontroloval, tak zistím, že všade, kde chceli stavať, postavili. To znamená, že ochrana prírody išla bokom. Ale je to viacrozmerný problém. Chcem vám ukázať jednu paralelu. Hovoríte o tom, že ministerstvo pôdohospodárstva hľadí len na zisk. Ministerstvo životného prostredia hľadí na les ako živý organizmus a chce ho chrániť. Tak si kladiem otázku: V tom lese, lebo 50 % územia máme hospodárske lesy, tam sa bude naďalej hospodáriť. Vy ich chcete dať pod správu životného prostredia. Enormne, de facto vy chcete, aby štátne lesy hospodárili, teda aby ministerstvo životného prostredia obchodovalo s drevom. Je to v príkrom rozpore s ochranou prírody. Pani kolegyňa, najväčší problém v tejto krajine z hľadiska dôvery, v polícii vidíme, kam sa to dosiahlo, lebo policajt kontroluje policajta. Vy dnes chcete, aby ochranár kontroloval ochranára. Bohužiaľ, musím povedať, že tento delený systém, že jeden hospodári a druhý kontroluje a prijíma zákony na kontrolu, je oveľa lepší, transparentnejší a z hľadiska verejnosti ľahšie kontrolovateľný, lebo sa o tejto téme diskutuje. Viac ma rozčuľuje, že diskutujeme o tejto téme tak, že odvádzame pozornosť od skutočných problémov. Skutočným problémom je ten, že začiatkom, teda v 90. rokoch a začiatkom 2001 sa prijímali zákony alebo chránené územia, tzv. naturácke územia, na základe rozhodnutia okresných úradov, čo už v tom čase, po roku ´92, bolo v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky, pretože všetky tie rozhodnutia okresných úradov mali dopad na vlastníctvo ako také. Pričom ústava v tom čase už platila a hovorila, že obmedziť vlastníctvo je možné len základe zákona za primeranú náhradu. Rozhodnutie okresného úradu nemá silu zákona. Táto oblasť bola napadnutá generálnym prokurátorom a bola daná na Ústavný súd a keď Ústavný súd už o tom mal rozhodnúť a práve to nevyhovovalo politickej strane SMER, tak generálny pro, bývalý generálny prokurátor svoj návrh vzal späť. V opačnom prípade by sme už mali na stole, predpokladám, nález Ústavného súdu, že okresný úrad nemôže svojím rozhodnutím obmedziť vlastníctvo, lebo adekvátne hneď k tomu nestanoví náhradu. Povedať, že európske zdroje sú náhradou pre vlastníkov a sú tam programy, je scestné a mylné z toho dôvodu, že do tých európskych programov sa môžete prihlásiť, keď splníte podmienky a je dostatok peňazí, tak možnože dostanete nejakú tú náhradu, ale nie je to automatické, pričom obmedzenie vlastní; za obmedzenie vlastníctva by ste mali dostať automaticky náhradu. Netreba zabúdať ani na to, že máme holoruby a máme problémy v ochrane prírody, že teda v minulom volebnom období sme mali za ministra životného prostredia jedného z majiteľov najväčších priekupníkov s drevom. Dajme všetky lesy na životné prostredie a nech sa taký Žiga vráti. Pani kolegyňa, úprimne povedané, to je úplne jedno, či v tej vláde lesné hospodárstvo je pod jedným alebo pod druhým ministrom, pre mňa je podstatnejšie, či jeden druhého kontrolujú, preto lebo potom to má väčší efekt. Za úvahu stojí aj pouváženie nad tým, že sme zmenili zákony o zdaňovaní lesných pozemkov. Toto je jeden z ďalších fenoménov, ktoré tlačia práve ochranárov alebo ich možnosti dopredu, preto lebo neúmerne sme umožnili obciam a mestám, aby zvyšovali dane za lesné pozemky. Tam nemáte každý rok príjem, máte príjem raz za sto rokov, ale daň musíte platiť každý rok. Výnimku máte kedy? Keď vyhlásite les osobitného určenia. Zaužívaným, zaužívaným zvykom na Slovensku sa stáva, že vyťažia les a potom idú vyhlásiť z takého alebo onakého dôvodu les osobitného určenia, aby nemuseli platiť dane. Ale to nie je ochranný les, to nie je predmet ochrany. Dnes, keď sa pozrieme, že sme roky všetko prísne zakazovali a máme kopec takých chránených území, kde predmet ochrany zanikol. Skôr, keď chceme chrániť a efektívne chrániť, tak snáď by sme mohli požiadať životné prostredie, aby vykonalo revíziu chránených území, skontrolovalo všade, či predmet ochrany ešte stále existuje a keď existuje, tak aby sme rozhodli o tom, akým spôsobom to budeme chrániť. Existuje snaha ochranárov My sme les, lebo máme veľké holoruby, je to výsledok dvojitých, dvoch faktorov. Jedna je veterná alebo to sú kalamity, či už je to podkôrniková alebo veterná kalamita, ktorá je dosť výrazná na Slovensku a zhruba sa z toho produkuje 50 % hmoty. A druhá, druhým týmto faktorom, na ktorý, na ktorý každý z vás zabúda, prepáčte, to sú Ficove záväzky spracovateľom v miliónoch kubíkov na desiatky rokov, na desaťročné obdobia dopredu. Keď vláda zaviazala štátny podnik, že má desať rokov dodávať jednej, druhej, tretej firme stotisíce kubíkov dreva v danej, v danom sortimente, tak treba k tomu, treba to znásobiť minimálne s dvomi, lebo keď dáte guľatinu, tak toľko máte vlákniny. Keď predáte vlákninu, vznikne vám aj guľatina, keď ten strom vyrežete. Tie záväzky nikto nechce riešiť. Je treba sa pozrieť na to, aké záväzky štát robí alebo akými záväzkami štát zaťažuje toto celé, celý tento systém, a preto si myslím, že prevod správy z jedného úradu na druhý úrad bez možnosti nezávislej kontroly je tým najhorším krokom, ktorý by sme mohli prijať. Keď chceme zachovať vyvážený stav, tak zachovajme vyvážený stav, posilnime postavenie životného prostredia, aby malo väčšie právo kontroly a aby o týchto kontrolách informovalo. Ale keď chceme, aby oni hospodárili a predávali drevo a sami seba kontrolovali, to je najhorší systém. Na Šumave v Čechách územie, povedali, že budú to chrániť, bude to bezzásahové, podkôrnik to všetko zrušil; všetko zničil, potom celé územie dali ochranárom a dnes najväčším obchodníkom dreva na danom území je ochrana prírody. Hádam nechcete, aby ochrana prírody obchodovala s drevom? To nemôže byť asi prioritou tejto, tejto krajiny. Vyvážený stav hospodárenia a existencie v tejto krajine je nutným. Ja by som chcel nabádať vás a celú snemovňu skôr o iný rozmer tej ochrany prírody, na ktorý zabúdame. Už na výbore som to naznačil a otvoril túto problematiku. Viac-menej na severe Slovenska po lykožrúte a po tých kalamitách nastala situácia, že musíme nosiť, teda vodárenské spoločnosti nosia v cisternách vodu do obcí, lebo nemajú pitnú vodu. Je to problém s vodozádržnosťou krajiny a prírody. Ak to všetko budeme chrániť, budeme tam mať mŕtvy les. Áno, tá príroda sa s tým vysporiada v horizonte dvadsiatich, päťdesiatich rokov. Ale 20, 50 rokov občania tejto krajiny bez pitnej vody nevydržia. A mali by sme sa zamyslieť nad tým, ako k tomu pristupovať. Keď v Českej republike, v Rakúsku, v Nemecku to riešia na úrovni vlády, aby tie lesy neboli mŕtve, aby to bolo čím skôr oživené, aby tam bol živý, živý les a vodozádržná schopnosť krajiny sa zvyšovala, pretože budúci potenciál tejto krajiny z hľadiska ovzdušia, klímy je naozaj obrovský potenciál aj v tých lesoch, ale nie v mŕtvych, ale v živých lesoch. A niekedy tým lesom je treba pomôcť. A tých takmer 200 rokov plánovanej lesnej činnosti na Slovensku a vôbec v celom Rakúsko-Uhorsku mali pozitívne, mali pozitívny efekt, tak by sme sa mali asi k tomu vrátiť. Ale ešte raz, aby ten, ktorý drevo vypíli a predá, aby ten sám seba kontroloval, to je najhorší systém. Vidíme to na polícii. Keď policajt kontroluje policajta, teda inšpekcia kontroluje poli; policajt inšpekcie kontroluje policajta vo výkone, tak výsledok je, že skutok sa nestal. Hádam nechceme rovnaký stav aj v životnom prostredí. Ďakujem pekne.