M. Kondrót, poslanec: (2004-06-24):
Právna úprava ochrany spotrebiteľa, ale najmä zvyklosti tej-ktorej krajiny sú jedným z indikátorov jej kultúrnosti. Iste nie je náhoda, že spotrebiteľa je potrebné chrániť takisto, ako nie je náhoda, že táto téma bola dosť dobrá aj pre amerického prezidenta J. F. Kennedyho. Ten totiž 15. 3. 1962 v Kongrese USA po prvýkrát upozornil na takomto vysokom fóre na problémy spotrebiteľov i na to, že spotrebiteľom je každý z nás. Každoročne od osemdesiatych rokov je preto 15. marec celosvetovým dňom spotrebiteľských práv. Odvtedy sa Občianske hnutie na ochranu spotrebiteľa vyprofilovalo i tým, že definovalo 8 základných spotrebiteľských práv, ktoré si dovolím vymenovať. Je to, po prvé, bezpečnosť, potravín, liekov, spotrebičov, kozmetických prípravkov, teda všetkých tovarov, po druhé, voľný výber tovarov a služieb, kvalitných, za prijateľnú cenu, bez monopolného zneužívania cien a zmlúv, bez nepoctivých predajných praktík, po tretie, odškodnenie, právo na náhradu za vadný výrobok, službu alebo za škodu nimi spôsobenú na majetku alebo zdraví, po štvrté, informovanosť, právo na dôležité a pravdivé informácie o výrobkoch, vedľajších účinkoch a nebezpečí z ich používania, aby sa spotrebiteľ mohol správne rozhodnúť, po piate, vzdelávanie, možnosť výchovy spotrebiteľa, aby mohol získať znalosti, ktoré mu umožňujú sa racionálne rozhodovať, po šieste, zastupovanie, možnosť združovať sa v hnutiach, ktoré má možnosť ovplyvňovať spotrebiteľskú politiku vlády, po siedme, zabezpečenie základných potrieb a právo na ich uspokojenie, je to výživa, bývanie, zdravie, voda, ošetrenie, doprava, vzdelanie a tak ďalej, po ôsme, zdravé životné prostredie, aby spotrebovávané výrobky a služby neohrozovali životné prostredie počas ich výroby, používania a ani po skončení doby ich životnosti. Ako sa teda zabezpečujú tieto práva? V prvom rade vhodnou legislatívou ako nutnou podmienkou naplnenia práv spotrebiteľa, po druhé, efektívnou činnosťou štátnych orgánov trhového dozoru, je to SOI, Protimonopolný úrad, colné orgány, Úrad pre normalizáciu, M a S a tak ďalej, a, v neposlednom rade, vytvorením vhodného prostredia pre pôsobenie občianskych združení na ochranu spotrebiteľa tak, aby tieto mohli na profesionálnej úrovni vykonávať spotrebiteľskú výchovu, vzdelávanie a osvetu, všeobecné i špeciálne spotrebiteľské poradenstvo, mediálne aktivity vrátane vydávania vlastného spotrebiteľského časopisu, aktívne pôsobenie v legislatívnych procesoch v oblastiach týkajúcich sa spotrebiteľov. Z toho vyplýva i nutnosť aktívneho prístupu vlády, pretože trh je v tejto otázke veľmi neefektívny, i keď pre našu reformnú pravicu je neviditeľná ruka trhu modlou. Povedal by som, že výrobca si želá dobre chráneného spotrebiteľa rovnako ako niektorí koaliční politici vzdelanú občiansku spoločnosť. Bohužiaľ, musím konštatovať, že základným východiskom každodennej ochrany spotrebiteľa je vzdelaný občan spotrebiteľ, ktorý pozná svoje práva, a teda sa dokáže v maximálnej miere ochrániť sám. Toto je prípad, pri ktorom súhlasím s niektorými kolegami z pléna, že človek sa stáva spotrebiteľom ešte pred narodením a potom už len celý život. No vzdelania, a to ani základného, sa mu v našich štátnych školách v tomto smere nedostáva, a to i napriek tomu, že je známe, že znalý spotrebiteľ pomôže i všemocnej, i keď neviditeľnej ruke trhu, lebo môže urobiť nielen kvalifikovaný výber tovaru, ale sa vie i pri slušnom legislatívnom rámci účinne brániť, lebo vytvoriť legislatívny rámec či, lepšie povedané, implementácia práva Európskej únie nestačí. Je zarážajúce, že na ministerstve hospodárstva dlhodobo premyslená koncepcia v tejto oblasti chýba a spoluprácu ústredných štátnych orgánov nebadať. Alebo sa niekomu z tu prítomných zdá, že občania ako spotrebitelia sa po roku 1989 dočkali zlepšenia svojho postavenia? Sú vystavení menej zdraviu škodlivému a nekvalitnému tovaru? Sú úspešnejší v reklamáciách? Dožadujú sa svojich práv s väčším úspechom? Sú vzdelanejší v tejto oblasti? Chránia zodpovedné štátne orgány občana pred nepoctivými výrobcami a obchodníkmi dostatočne, či účinnejšie? Je v tejto oblasti menšia korupcia? Bohužiaľ, ako v mnohých, tak aj v tejto zdanlivo podružnej oblasti je občan mimo záujmu vládnej politiky. I to je totiž dôvod, prečo je u nás úroveň mnohých služieb taká nízka, prečo sa zahraniční turisti či spotrebitelia stavajú s dešpektom k našim tovarom. Na našom trhu totiž chýba dostatočne silná, neviditeľná ruka spotrebiteľa. A žiaden štát v Európe nevybuduje cestovný ruch ako komplexné priemyselné odvetvie bez tejto neviditeľnej ruky. Aj preto je to téma hodná nielen ministra hospodárstva, ale i hospodárskej politiky vo všeobecnosti. Valutový cudzinec nerád chodí na miesta, kde sa necíti pánom ako spotrebiteľ. Aj to je dôvod, prečo naši občania v takom rozsahu míňajú voľnočasové zdroje mimo Slovenska. Ako teda treba túto situáciu riešiť tak, aby sa spotrebiteľské hlasy neminuli účinkom a pôsobili ako regulátor trhu? V rámci premyslenej koncepcie ochrany spotrebiteľa by vláda mala finančnou podporou posilniť v prvom rade tie občianske združenia na ochranu spotrebiteľa, ktorých činnosť je fundovaná a dlhodobá a nie je fiktívna. Aká veľká by mala byť táto podpora? V prípade Slovenskej republiky sa odhaduje približne 10 mil. korún, to je 4 razy viac ako teraz. Uvediem pre porovnanie, že je to v susednom Maďarsku asi 32 mil., v Čechách 22 mil., v Slovinsku 8 mil., a pritom v týchto štátoch táto problematika nie je tak zanedbaná ako u nás. Táto nízka podpora zo strany vlády prostredníctvom štátneho rozpočtu sa ukazuje veľmi efektívna už i preto, že vo svete je financovaná v skutočnosti previnilcami, voči ktorým sú menej skorumpovaní úradníci v iných krajinách i menej benevolentní. V Maďarsku sú takéto občianske združenia financované stanoveným percentom z pokút uložených štátnym dozorom, inde z vyhraných sporov vedených proti porušovateľom spotrebiteľských práv. Podporovať integráciu spotrebiteľského hnutia a nie ju rozbíjať, či ju netransparentne komercionalizovať, to je ďalší cieľ. Ďalej to znamená neobmedzovať činnosť združení prehnanými požiadavkami na vzdelanie. V Belgicku, kde je ochrana spotrebiteľa na európskej špičke, vysokoškolské vzdelanie nie je podmienkou a navyše mediátorov najcitlivejšej oblasti, riešenie sporov spotrebiteľských dlhov, platí štát. Ako návrh riešenia by som navrhol vypracovať efektívny systém finančnej podpory zo strany štátu, po prvé, po druhé, čo najskôr dôsledne implementovať legislatívu Európskej únie a podporovať jej využitie v každodennom živote, po tretie, vypracovať strednodobú a dlhodobú koncepciu štátnej spotrebiteľskej politiky a v rámci nej uplatniť optimálny model začlenenia spotrebiteľských NGO v systéme štátnych orgánov, podporovať integráciu spotrebiteľského hnutia a tvoriť takto spolu s progresívnou a efektívnou legislatívou a príslušnými štátnymi orgánmi integrovanú sústavu zabezpečujúcu skutočnú ochranu spotrebiteľa. Toto si vyžaduje, predovšetkým dovtedy, kým sa občiansky systém ochrany spotrebiteľa nedostane na úroveň samorastúcu a samofinancujúcu, efektívnu finančnú podporu zo strany štátu. Odhady tu hovoria o približne 0,1 eura na občana Slovenskej republiky ročne, v súčasnosti je to 0,012, pretože na to, aby sa mohli získať ďalšie prostriedky napr. z projektov Európskej únie, je nevyhnutné mať technické a personálne vybavenie aspoň na minimálnej profesionálnej úrovni. Vážené kolegyne a kolegovia, členovia vlády, nie bezduché propagandistické čísla o domnelom blahobyte na Slovensku, ktoré uzrú svetlo sveta vždy pár dní pred voľbami, ale skutočná rastúca kvalita života je to, čo zabezpečí tomuto parlamentu jeho prestíž. Dôsledná ochrana občana ako spotrebiteľa je pritom určite takým prvkom, kde bude prínos neodškriepiteľný, a to pri nízkych nákladoch v porovnaní s tým, ako hrubo sa nakladá so štátnymi zdrojmi v tomto štáte už 15 rokov. Preto pri príprave štátneho rozpočtu by mal minister hospodárstva aspoň malou čiastkou pamätať i na občana, toho občana, ktorého vláda nechá splácať 2,7 mld. korún za to, že nechápe, že za zdravie na Slovensku sa platí bez ohľadu na to, čo hovorí ústava, občana financujúceho vlastné ohlupovanie. Pán minister Zajac, takto veľkoryso nepoňal reformu ešte žiaden minister. Pán minister Fronc, chýbajú vám peniaze v školstve? Učitelia majú nízke platy? Občania, je drahý benzín? Dôchodcovia, máte nízku životnú úroveň? Rástli prudko ceny? Sú nemožné dve sadzby DPH? Takto pred rokom pán minister financií nariekal nad výpadkami v štátnom rozpočte. Nuž sa nečudujte, prioritou štátneho rozpočtu tejto vlády sa stáva manipulácia s verejnosťou financovaná z verejných zdrojov. Tak takúto vládu toleruje tento parlament. Občana spotrebiteľa treba chrániť v prvom rade pred takouto vládou a to je úloha parlamentu, páni poslanci. Ďakujem za pozornosť. Ďakujem, pán minister.