Shahzad, Silvia, poslankyňa NR SR (2017-04-07):
Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážení kolegovia, ani noc neubrala na sile a intenzite argumentov, ktoré tu máme nielen dnes, ale už dlhšie obdobie. Väčšinou namierené proti ministrovi práce. Aj poslanci SMER-u sú celú noc v strehu a bránia ministra aj tí, ktorí inak mlčia. Aj to o niečom svedčí. Ja by som sa v mojom príhovore chcela zamerať predovšetkým na, na konanie samotného ministerstva a jeho úradov, jeho pracovníkov, pretože o to tu dnes ide. Kauza Čistý deň celé toto predstavenie naštartovala, preto sa jej pár vetami budem venovať aj ja. Mala som možnosť zúčastniť sa aspoň malej časti poslaneckého prieskumu, a to konkrétne na ústredí práce. Informácie, ktoré sme dostávali, boli rozporuplné, ústredie si naozaj dávalo veľký pozor na to, čo nám hovorí a akým spôsobom. A k tomu sa vyjadrovať viac nebudem. Zarážajúci bol hlavne fakt, že ústredie a samotné ministerstvo sa tvárili ako dva samostatné svety, ktoré spolu nespolupracujú. Svojský bol aj postup ústredia, keď sme žiadali, aby sa diskusie zúčastnila psychologička, ktorá sa kontroly v Čistom dni zúčastnila. Ústredie ešte predtým zasiahlo a psychologička sa nemohla vyjadrovať k spôsobu kontroly, len k záverom, ktoré boli uvedené v protokole. O niekoľko týždňov neskôr sa však informácie aj tak dostali na povrch. Rovnako zvláštne bolo, keď sme sa dosť intenzívne venovali akreditačnej komisii, a kládli otázky, na ktoré sme dostávali neurčité odpovede, a pritom sa ukázalo, že členka akreditačnej komisie sedela priamo pred nami a vyšla s farbou von asi po hodine. Presne taký je postup ústredia a ministerstva práce. Môj asistent viac ako 25 rokov poskytuje poradenstvo pre osoby so zdravotným postihnutím, ale aj pre ich rodinných príslušníkov. Za toto obdobie už získal celkom slušný prehľad o fungovaní sociálneho systému. Konštatujem, že napriek verbálne deklarovaným snahám a plánom nič zásadné sa neudialo v rezorte ministerstva práce a momentálne nastavenie, nastavený sociálny systém je na pokraji svojej výkonnosti a bez reformných krokov. V... Tento systém nefunguje v niekoľkých oblastiach. Predovšetkým je to sociálne poistenie. Roky chýbajúca odvaha a ochota riešiť problém starodôchodcov, ktorá sa plíži momentálne, vláda sa odhodlala k tomuto riešeniu, ale v čase, keď už časť starodôchodcov vymrela a aj toto riešenie je čiastočné, pretože invalidní dôchodcovia tam zahrnutí asi nebudú, tí majú asi ešte dlhý život pred sebou. Pritom problém je úplne rovnaký. Roky spomínané jednotné posudzovanie v rámci rezortu stále chýba a odkladá sa, pritom Sociálna poisťovňa už avizuje, že pripravuje nový systém posudzovania invalidných dôchodkov. Neochota riešiť problematiku, kedy opatrovatelia prichádzajú o roky dôchodkového poistenia, pretože ľudí nikto neinformuje o tom, že boli odhlásení zo Sociálnej poisťovne, je ďalší problém. Rovnako ako sme už niekoľkokrát predkladali nemocenské poistenie a poistenie v nezamestnanosti pre opatrovateľov a osobných asistentov. Keď prejdeme k službám zamestnanosti a k chráneným pracoviskám, a teda zamestnávaniu osôb so zdravotným postihnutím, podpora zamestnávania osôb so zdravotným postihnutím za ministrovania pána Richtera stratila na priorite. A prečo si to myslíme? Došlo k zníženiu príspevku na pracovného asistenta. V tomto prípade by som chcela tiež spomenúť príklad, akým spôsobom fungujú príspevky. Napriek tomu, že maximálna výška príspevku je niekoľko rokov stanovená na 70 %, tá sa znížila s 90 %, úrady práce mali na základe metodického usmernenia a interných predpisov nastavený tento príspevok niekde na hranici okolo 56, myslím, percent. Teda ani nie maximálny, ktorý bol možné dosiahnuť na základe zákona. Keď sme na túto zmenu upozornili, úrad práce, resp. ústredie práce, zareagoval asi až po dvoch rokoch, dovtedy sa vyplácal v tejto zníženej výške. Čo sa týka chránených pracovísk, bol zrušený § 56a, ktorý preplácal mzdu ľudí so zdravotným postihnutím a zohľadňoval nižšiu efektivitu práce niektorých týchto osôb. Zostalo z neho len torzo. Špecialitou služieb zamestnanosti pre chránené pracoviská je, že sa majú riadiť metodickými pokynmi ústredia, ako som spomínala, ktoré je ale problém získať. Úrady práce ich poskytovať nechcú napriek tomu, že to nemá byť žiadny tajný dokument. Preto aj v tomto smere vyzývam, aby ministerstvo prehodnotilo tento postup. Máme tu ďalšiu oblasť, kompenzácie sociálnych dôsledkov ťažkého zdravotného postihnutia. Treba uznať, že konečne sa niečo udialo okolo peňažného príspevku na opatrovanie, len škoda že chýba odvaha riešiť aj ďalšie skupiny, a to poberateľov dôchodkových dávok, ktorí ich naďalej poberajú veľmi nízke príspevky. Sociálne pracovníčky na úradoch práce, sú naďalej preťažené a nestíhajú svoju agendu riešiť v riadnom pracovnom čase, a tak sa nie je čo čudovať, že nevedia poskytovať dostatok informácií. Často sa stáva, že pri ústne podaných informáciách odrádzajú klientov od podania žiadosti slovami, že nárok nemajú. Pritom poradenská prax ukazuje, že pri písomnej žiadosti odradených klientov je týchto žiadostí oprávnených asi 80 %. Rovnako sa zvýšil počet prípadov riešených cez odvolanie a ukazuje sa, že aj v tomto prípade je vysoká miera kladne riešených prípadov. Úrady vymýšľajú nové a nové pravidlá, ktoré nie sú v súlade so zákonom o kompenzáciách, a najnovšie máme prípad z Malaciek, kde žiadajú overenie podpisu na zmluvách o výkone o osobnej asistencie, ako keby tieto osoby nemali dosť výdavkov. Podobne nastavený bol ďalší úrad, ktorý vyžadoval, aby zmluvu uzatvárala osoba so zdravotným postihnutím s asistentom pred pracovníkom úradu. Vo všeobecnosti občan je stále bábkou úradov, kedy ani rezortné úrady nie sú schopné spolu komunikovať a nosíme potvrdenia medzi Sociálnou poisťovňou, úradmi práce a podobne. A nie je neobvyklé, že samotné úrady vyžadujú potvrdenia svoje vlastné. Teraz by som sa ešte chvíľku venovala konkrétnemu prípadu, ktorý, ktorý bol odvysielaný len asi pred dvomi alebo tromi týždňami a veľmi ma pobúril. Spomínaný príbeh hovoril osud človeka so sklerózou multiplex, ktorý si požiadal o osobnú asistenciu. Pán bol naozaj podľa mňa, ale aj podľa ľudí, ktorí sa pohybujú v tejto oblasti, presne ten typ človeka, ktorý by osobnú asistenciu mal využívať. Mal záujem sa rozvíjať, naozaj na sebe pracuje, snaží sa vzdelávať a napriek svojmu zdravotnému stavu robí si strednú školu aj možno vo vyššom veku a napriek tomu tento príspevok mu bol zamietnutý. Ale čo je poburujúce, sú vyjadrenia hovorkyne ústredia práce, ktorá obhajovala toto zamietnutie, s takýmito vetami: „Sám uznal, že nemá človeka, ktorý by mu asistenciu vykonával.“ Akým spôsobom alebo resp. aké právo má hovorkyňa ústredia práce hodnotiť, či človek asistenta mať bude alebo nebude? Naopak, mala by v tomto pomáhať, nie mu klásť prekážky. Ďalej povedala: „Pri ďalších žiadostiach sa jeho zdravotný stav zhoršoval, on totiž tú žiadosť podával niekoľkokrát, sebaobslužnosť sa zhoršovala.“ Chcete povedať, pán minister, že takýto človek práve na základe toho zhoršeného stavu nemá nárok na osobnú asistenciu? Veď práve vtedy ju viacej potreboval. Ďalej povedala: „Jeho stav nemá žiadny progres, len regres.“ Akým právom si dovoľuje odsúdiť človeka, ktorý je odkázaný na pomoc?! Pritom ten pán komunikoval veľmi zreteľne, veľmi jasne vedel formulovať svoju predstavu o živote a vôbec nevyzeral na to, že je odkázaný len na pomoc inej osoby, ktorá za neho musí všetko riešiť. Ak sa s týmito výrokmi stotožňujete, vaše sociálne cítenie je, pán minister, nulové a na poste ministra práce nemáte čo robiť. Úrad nemá hodnotiť, či mu asistenciu má alebo nemá kto robiť, úrad má poradiť, čo by mal robiť a ako. Ale načo by to robil, že? Úrad má podať pomocnú ruku práve vo chvíli, keď sa jeho zdravotná situácia zhoršuje, navyše v tomto zábere, kde bol tento pán, bolo vidno, ako sa ťahá po schodoch horko-ťažko. Hovorkyňa vymenovala všetky príspevky, ktoré mu inak priznali, samozrejme, nebol tam príspevok ani na debarierizáciu priestorov, ani na schodiskovú plošinu, toto mu nikto neporadil. Sám pán spomínal, že v jeho posudku bol, že jeho zdravotný stav bol takmer ležiaci, ale ten pán prešiel, dokázal prejsť pár krokov, bolo to vidno na tých záberoch, prešiel, hoci veľmi ťažko. No ale v našich kruhoch sme sa začali obávať, že po vzhliadnutých záberoch príde ešte aj o tie príspevky, ktoré teraz má, lebo taký je často postup a také sú naše skúsenosti. Pán minister, spomeňte si, aké je to mať zdravotné problémy. A toto sú presne tí ľudia, o ktorých vy nič neviete a vedieť nechcete. Žijú si svoje životy potichu a skromne. Snažia sa aj bez vašej pomoci, hoci by vašu pomoc potrebovali. Opatrovatelia tu boli spomínaní už mnohokrát, zvýšený príspevok je naozaj veľká pomoc pre nich, ale je to krok populistický. Príspevok nie je nastavený ani na základe zdravotného postihnutia, ani na základe sociálnej situácie, je tam veľa ďalších faktorov, ktoré ovplyvňuje výšku príspevku, ale nesúvisí to vôbec s tým, čo by malo. Tento zvýšený príspevok, ktorým sa radi chválite a ktorým sa schválil aj pán Muňko vo svojom príspevku, je len kompenzácia za roky, kedy sa príspevok neustále skracoval, lebo presne o tom to je, že príspevok zahŕňa pomaly rodinný rozpočet, a resp. vypláca sa na základe výšky poberaných dôchodkov. A pokiaľ sa životné minimum nebude zvyšovať, tak výška príspevku na opatrovanie sa bude opäť znižovať. Poistenie opatrovateľov. Neviem, ako si mám vysvetliť vetu, ktorú spomenul pán Muňko, že starostlivosť opatrovateľov bude započítaná v celom rozsahu, lebo doteraz máme skôr skúsenosti, že mnohí tým, že prišli o poistenie v dôsledku toho, že opatrovaná osoba dovŕšila 18. vek života, Sociálna poisťovňa týchto opatrovateľov z poistenia odhlásila a znovu ich neprihlásila. To bolo ich povinnosťou. Najdlhší prípad, kedy, kedy osoba nebola poistená, máme 14 rokov. Aký dôchodok budú mať títo ľudia? Na to by sme chceli dostať odpoveď. Chránené pracoviská som čiastočne už spomenula a spomínal ich aj pán Muňko, povedal, že príspevok sa zvýšil na 1 300 eur a že ten nikto nespomína, tak ja ho spomeniem, príspevok síce je 1 300 eur, okolo 1 300 eur na jeden štvrťrok, ale ubudlo možností výdavkov, ktoré sa z tohto príspevku dajú hradiť. A často sa ten príspevok celý využiť ani nedá. Takže taká je realita. Ešte tu mám jeden príklad konkrétny, ktorý som takisto riešila a takisto súvisí s konaním úradu práce a chránených pracovísk. Zistili sme napríklad, že niekedy sú, je získanie príspevku veľmi komplikované. Chránené pracovisko chcelo požiadať o pracovného asistenta. Úrad práce vyžaduje lekárske potvrdenie o pracovnej schopnosti zamestnanca. Úrady práce vyžaduje odborné vyšetrenie, odborný lekár ho nechce vydať. Samotné chránené pracoviská niekedy sa ocitajú v situácii, že nevedia, čo majú robiť. A viete, čo mi povedalo ústredie? Že musia to, žiaľ, akceptovať, ale oni to nikomu nepovedia. To znamená, že akceptujú potvrdenie aj všeobecného lekára, lebo legislatíva to nevyžaduje, samozrejme. Legislatíva vyžaduje len potvrdenie zo Sociálnej poisťovne. A presne takto postupujú, pán minister, vaše úrady. Mohla by som pokračovať ďalej, lebo takisto nefunguje, nefungujú vaše sekundárne miesta pre Dohovor OSN o právach osôb so zdravotným postihnutím. Ďakujem.