Mihál, Jozef, poslanec NR SR (2019-11-28):
Ďakujem pekne. Pána Tittela poznáte, dlhoročný aktívny športovec, reprezentant Slovenskej republiky. Opakujem to, čo som povedal včera. Veľmi si vážim jeho športovú kariéru a ctím si aj jeho súčasné postavenie poslanca Národnej rady, ctím si jeho legislatívnu iniciatívu a budem ju rešpektovať a nebudem v tom pánovi Tittelovi samozrejme nijakým spôsobom brániť ani presúvať jeho návrhy. Ale napriek tomu využijem svoje právo podľa rokovacieho poriadku a požiadam pani spravodajkyňu, aby zapísala môj podnet a teda návrh v zmysle rokovacieho poriadku, aby Národná rada prestala, prestala ďalej rokovať o tomto zákone. Odôvodňujem to najmä tým, že včera tu bol predstavený pozmeňovací návrh práve váš, pani spravodajkyňa, ktorý zásadným spôsobom mení filozofiu pôvodne predloženého návrhu, a k tomu sa ešte dostaneme. Ďalej mi dovoľte, aby som sa ešte na úvod predstavil, aby tí, čo ma nepoznáte, aby ste ma poznali. V roku 2009 som ako rodič mal dvoch najstarších synov vo futbalovom klube Inter Bratislava. Mladší, starší žiaci od siedmich rokov športovali v tomto klube na Pasienkoch. A v roku 2009 sa stalo to, že, že vtedajší vlastník rozhodol o zrušení tohto klubu, predaj licencie, práve Inter Bratislava vtedy postúpil najvyššie súťaže, o predaji licencie na najvyššiu súťaž do Senice a rozpustení klubu mládeže, koniec. S tým, že Pasienky ako štadión, ktoré boli vlastne v majetku tohto futbalového klubu, ale boli kúpené od mesta Bratislava za úver, ktorý tento klub na počudovanie nevedel splácať, majetok prepadol ako predmet záložného práva, prosím pekne, banke, ktorá tú kúpu financovala, a ani nebudem hovoriť ďalej, že kto je za tým, čo je za tým, kto chce si tieto informácie dohľadá. Veľmi nepekné sa stalo vtedy v roku 2009, ten klub mal zmiznúť zo sveta. Tá značka mala zaniknúť. Dvojnásobný majster Slovenska v novodobej histórii Slovenskej republiky vychoval množstvo reprezentantov a je zbytočné asi komentovať značku FK Inter Bratislava. Ja som sa ako rodič dvoch chlapcov, ktorí tam športovali, spolu s ďalšími obetavcami postavil za záchranu toho klubu. Poviem tu, čo som ešte nepovedal a verejne to ani nehovorím, ale táto príležitosť si to žiada. Môj rodinný rozpočet padol na to, aby sa ten klub postavil na nohy, pretože na ten šport potrebujete jednoducho peniaze. Stálo ma to asi 100-tisíc eur vtedy v roku 2009, 2010, aby ten klub mohol žiť ďalej, z vlastných peňazí. Ja nemám žiadnu fabriku, nič som nesprivatizoval, touto, naozaj touto hlavou, prednáškami, knižkami som cez honoráre tie peniaze zarobil a šli na záchranu tejto značky. Dva roky som bol prezidentom tohto klubu spolu s ďalšími obetavcami, menujem nebohých, Petra Ivanova, Petra Bauera, menujem Jožka Barmoša, menujem napr. Doda Šajánka alebo Mira Kovaříka, sme tento klub stavali na nohy. Netvrdím, že je dnes za vodou, to ani zďaleka nie, najväčší problém sú priestory, ihriská, štadión. Ten klub sa dostal z ničoho, z bažiny, zo šiestej ligy, dnes je v tretej, v bratislavskej. Žiaľ, vypadol z druhej. Problém sú samozrejme aj financie a všetko, čo s tým súvisí. Čiže ja som do tohto klubu investoval obrovské množstvo svojich peňazí a v roku 2009 som ho s ďalšími nadšencami zachraňoval. Čiže toľko moje pôsobenie v športe. Nehral som futbal aktívne, možno niekde na dvore s chlapcami. Ak som niečo robil závodne, tak to boli vodné športy, vodáctvo, tak ako poznáte Jara Slúčika, možno, tak to bol môj kolega v Slovane Malá Fatra. Ale ja nechcem hovoriť o sebe, chcem hovoriť o tom, že tu skutočne zastupujem slovo hráčov, ktorí chcú, aby sa ich postavenie zamestnancov nezmenilo. Vznikol tu spor, koho vlastne tá únia zastupuje, Únia futbalových profesionálov. Dostal som esemesky od pána Muchu, dostal som esemesku od pána Petra Lukášeka, ktorý ako právnik robí právnu agendu pre Úniu futbalových profesionálov. Únia futbalových profesionálov je členom medzinárodnej organizácie FIFPro, ktorá združuje asi 60-tisíc hráčov v Európe, a chcem zdôrazniť, chcem zdôrazniť, že zastupuje vyše 300 profesionálnych futbalistov na Slovensku. Prevažne sú to hráči z najvyššej súťaže, sú to aj hráči z druhej ligy. Čiže vyše 300 hráčov. A tí chcú zostať zamestnancami napríklad preto, lebo sa môžu odborovo združovať. Keby mali byť v postavení živnostníkov, tak sa odborovo združovať nemôžu, a samozrejme tá silnejšia strana, ktorá v prípadných sporoch je vždy ten majiteľ klubu alebo ten klub je tou silnejšou stranou, to si nehovorme, že to tak nie je, tá silnejšia strana nanúti hráčovi, ak sa prijme váš návrh, aby bol tým živnostníkom, a tá silnejšia strana, to znamená ten klub, keď bude chcieť, s tým hráčom výkyve a ten hráč sa nebude mať na koho obrátiť. Keď je zamestnanec, tak to najdôležitejšie je, že tí hráči sa môžu odborovo združovať, tak ako sa tí futbaloví profesionáli združujú a má ich kto zastupovať a je relevantný v akýchkoľvek ďalších vyjednávaniach. Slovenský futbalový zväz toto všetko chápe, rešpektuje. Áno, individuálne, pán poslanec, alebo, pán Kéry, ako ste spomenuli a ako donedávna aktívny futbalový rozhodca, môžte samozrejme máte právo hovoriť, že vy ste za postavenie napr. profesionálnych futbalistov ako živnostníkov. Ale futbalový zväz ako rešpektovaná inštitúcia, najväčší športový zväz a má najviac tých profesionálov, hovorí, že nechcú prijať váš návrh. Chcú to hokejisti. Prečo to chcú hokejisti? Nuž napr. preto, lebo od roku 2016, odkedy platí zákon o športe a odkedy majú svojich hráčov evidovať ako zamestnancov, vedome porušujú zákon. Od roku 2016 s výnimkou Košíc, ktorí to robia poctivo, a s výnimkou Slovana Bratislava, zrejme aj kvôli KHL, všetky ostatné slovenské hokejové kluby vedome porušujú zákon. A majú s tým problém, pretože inšpektoráty práce, síce liknavo, ťažkopádne a možno aj preto, lebo donedávna bol generálny riaditeľ, predstaviteľ hokejového klubu v Bardejove, inšpektoráty práce to kontrolovali a máme tu niekoľko zistení. Pán kolega Baránik sa pýta, čo a ako, aké je na to stanovisko tých inštitúcií. Tak ja neviem ako v Poľsku a Česku, ale u nás finančné riaditeľstvo vydalo usmernenie, podľa ktorého vzťah klubu a športovca v kolektívnom športe najviac vystihuje pracovnoprávny vzťah a príjem takéhoto športovca patrí medzi príjmy zo závislej činnosti zamestnanca. Stanovisko Inšpektorátu práce Žilina z 26. 9. 2019 konštatuje, že v zmysle platnej legislatívy je nepochybné, že výkon v športovej činnosti kolektívnych športovcov spĺňa znaky závislej práce a tak ďalej. Profesionálny športovec podľa stanoviska inšpektorátu práce môže vykonávať športovú činnosť ako živnostník len v prípade individuálnych športov. Ministerstvo školstva, legislatívny odbor. Čo myslíte, prečo pán Tittel tieto návrhy sem prináša ako poslanecké? Pričom ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu vedie nominantka SNS pani ministerka Lubyová. Prečo táto legislatíva neprichádza z ministerstva školstva? V čom je háčik? Nuž háčik je v tom, že legislatíva ministerstva školstva odmieta byť podpísaná pod takýmito zákonmi. To, čo tu teraz prišlo cez ten pozmeňovací návrh, to svet nevidel. My tu ideme zaviesť akýsi hybrid, že živnostník, ale musia sa rešpektovať nejaké prvky Zákonníka práce, ktoré ste tam vymenovali, tie jednotlivé paragrafy. No, toto svet nevidel, toto svet nevidel. Toto keď sa spýtate nejakého slušného právnika, ktorý sa zaoberá či obchodným alebo pracovným právom, tak vám povie, že toto, kto toto, kto toto, prosím vás, napísal. Kolegovia z opozície, vyprší mi čas, ja vás len chcem poprosiť, viete, čo nám táto partička vyparatila na začiatku schôdze. Ak niekto z vás, teraz ešte nebodaj pod vplyvom akejsi solidarity, lebo mne sa páči, keď je niekto živnostník, bude podporovať pána Tittela v týchto snahách, ktoré idú proti záujmom hráčov, tak si, prosím vás, spomeňte, akým spôsobom bola otvorená dnešná schôdza. Dobre? A poslancov za SMER, skúste si spomenúť, že koho vy vlastne zastupujete v parlamente, či zamestnancov alebo majiteľov klubov.