Ďuriš Nicholsonová, Lucia, podpredsedníčka NR SR (2019-02-06):
... ja vám to doložím, ja mám tie mená spísané, ja mám tie mená, o kom tu hovorím, spísané. A to sú stovky prípadov, to nie sú len tieto jednotlivé prípady, o ktorých hovorím. Takto postihnutí ľudia majú tak závažné ťažké zdravotné postihnutie, že im neumožňuje sa prepravovať hromadnými dopravnými prostriedkami. To sa týka aj teda cystickej fibrózy. Preto potrebujú pomoc a potrebujú podporu formou kompenzácie, aby mohli vykonávať svoje každodenné aktivity, napríklad návštevu školy alebo voľnočasové aktivity, a nezhoršovali tak svoj zdravotný stav, pričom poskytnutá pomoc im môže minimalizovať progresiu tohto závažného ochorenia. A o to by nám malo ísť pri každom takomto ochorení, aby tí ľudia dostali to, čo im podľa zákona prináleží, aby sme sa im snažili skvalitniť ten život. Pretože z môjho pohľadu, keď si to zoberiem, tak tu je veľká skupina ľudí, ktorí sú naozaj diskriminovaní. Sú to občania, ktorí majú napríklad ťažkú poruchu mobility, duševné poruchy s prejavmi agresivity alebo ťažkú poruchu zvieračov, automaticky považujeme ich za odkázaných na individuálnu prepravu. Samozrejme, toto tejto skupine ľudí prajeme a považujeme to za správne. Ale o čo menej problémov majú deti s cystickou fibrózou alebo deti s onkologickými ochoreniami počas akútnej onkologickej liečby? Tam je naozaj nemysliteľné, aby napríklad dieťa s leukémiou, a môže byť tá správa akákoľvek aj od posudkového lekára, chodilo bežne mestskou hromadnou dopravou. Ono nemôže byť vystavované tomu všetkému, s čím sa v mestskej hromadnej doprave alebo na akomkoľvek mieste s koncentráciou ľudí môže stretnúť. Chcem len zdôrazniť, že čím viac sa rodičia o takéto deti starajú, tým viac zvyšujú kvalitu ich života a mnohokrát predlžujú aj ich život. Na nich je najväčšie bremeno a my by sme sa im mali poďakovať a mali by sme robiť všetko pre to, aby to pre nich bolo čo najľahšie. A namiesto toho sa deje pravý opak. A ten opak, ja vás pozývam potom, kolega, do mojej kancelárie, ja vám ukážem, teraz si pripravujem odpočet mojej poslaneckej práce, takže ja vám z troch rokov dokážem dať konkrétne príklady ľudí, ktorým bolo takýmto spôsobom, akým som hovorila, ukrivdené z pohľadu úradu práce, sociálnych vecí a rodiny a neboli im priznané kompenzácie ich ťažkého zdravotného postihnutia. A práve kvôli tomuto, o čom som hovorila, ja si myslím, že my to nemôžme nechávať na nejakú svojvôľu alebo na individuálne rozhodovanie individuálnych ľudí na úradoch práce. Jednoducho nehovorím, že na všetkých úradoch práce je rovnaká situácia, ale ja sa teda stretávam naozaj iba s tými extrémnymi prípadmi. Potom sa im snažíme písať odvolania a je to boj s veternými mlynmi a je to strašne ponižujúce a únavné pre tých ľudí. A ja si myslím, že výsledkom toho by malo byť naozaj to, že si priznáme, že v aplikačnej praxi to v mnohých prípadoch jednoducho nefunguje, a preto by sme mali pristúpiť k novelizácii toho zákona. Na tom nie je nič zlé. Malo to byť podľa mňa už urobené dávno a podľa mňa to mal byť vládny návrh zákona a mali by tam byť tie diagnózy, o ktorých vieme, že tam je tá situácia najhoršia, a to je cystická fibróza a to sú onkologické ochorenia. Mali by sme to tam asi napísať explicitne a nenechať to proste len na fantáziu jednotlivcov. Ďakujem pekne.