M. Číž, poslanec: (2004-09-21):
Ja si teda vzhľadom na to, že už z tých odborných a iných súvislostí bolo povedané hrozne veľa, ja by som sa skúsil vyjadriť podľa môjho názoru k politickým otázkam, ktoré sprevádzajú proces predloženia tohto návrhu reformy. Ja som sa vám už zveroval s mojím názorom, vážené kolegyne a kolegovia, o tom, ako vlastne vyzerajú reformy v našom štáte. Chcem pripomenúť, že máme 15. rok od revolúcie a dramaticky sa mení stupeň spoločenského poznania a že reformy, ktoré boli nevyhnutné možno v rokoch 90 až 96, keď sme skutočne zápasili s nedostatočným poznaním prostredia, keď sme mali skôr predstavu o tom, ako vyzerá to prostredie moderného demokratického štátu, ako sme si ho predstavovali, ale chýbali nám konkrétne vecné poznatky a nemali sme dostatočný počet ľudí, ktorí proste boli schopní zvládnuť dejinné súvislosti, časové reálie, existujúci stav, formu a mechanizmus odbornej či politickej diskusie na tú tému, no len dnes sme už v situácii, keď náš štát by mal fungovať, v každom prípade minimálne politická reforma je ukončená, máme štandardný mechanizmus fungovania štátu a v danom prípade pravdepodobne by sme tiež nemali prestať rezignovať a naopak, už je tu čas skutočne začať vedecky spravovať svoj štát, už máme skutočne dostatočný počet ľudí, ktorí sú schopní vážnej komparácie odborného prostredia tak v štátoch európskej pätnástky, ale aj u nás doma, už máme europoslancov, už máme vedcov, ktorí sa legitimizujú svojimi poznatkami a začali byť v tej alebo onej miere akceptované v širšom prostredí ako je náš štát. No a v tejto súvislosti zrazu dostávame reformu zdravotníctva, ja som ešte hovoril o tom, ako dokonca z prostredia odborníkov, ktorí sú nesmierne blízki súčasnej vládnej koalícii, hovoril som o pánovi Salnerovi, ktorý hovoril, ako bola vláda pripravená koncepčne a hlavne vo väzbe na reformné snaženia na skutočné vládnutie, ako vlastne reformy začali vznikať až po voľbách v roku 2002, že sa šili veľmi úzkou ihlou, že nepripravovali sa v dostatočne odbornom prostredí, iba v úzkych kolektívoch, kde povedzmeže z ekonomického hľadiska to museli byť všetci buď úplní alebo aspoň virtuálni členovia Hajekovej nadácie alebo niekoho podobného a čo sa týka politických realít, nebol ani len pokus o to, aby naozaj sme uvažovali o reforme, ktorá bude spoločensky akceptovateľná, ktorá je schopná získať istý, aspoň „čiastočne masívny“ súhlas verejnosti na to a v danom prípade teda minimálne sú to pacienti a je to odborná lekárska verejnosť. Stretol som sa pri predchádzajúcom rokovaní a bol som sa pozrieť na prezentáciu záujmových organizácii, ktoré fungujú v zdravotníctve, kde z 34 záujmových organizácii, ktoré prezentovali svoje stanoviská, 34 odmietlo navrhovaný typ reformy zdravotníctva. To sú proste fenomény, kde zodpovední ľudia a politici a ľudia a nepochybne aj mnohí tak od nás ako aj z koalície, pevne verím, že majú vzťah k demokracii, že ich tieto problémy musia istým spôsobom zaujať a minimálne sa pokúsiť vyvrátiť tie zásadné výhrady, ktoré sa objavujú. Predovšetkým ten politický moment, keď je tu skutočne masívny nesúhlas a keď si všetci pripomíname politické prostredie v tomto parlamente, keď vláda nemá viac ako tuším 68 alebo 69 poslancov a že teda minimálne možné politické kupčenie s hlasmi spôsobí, že pôjdeme do zásadného a nezvratného kroku, ktorý v takej nesmierne širokej oblasti, ako je ochrana a zabezpečovanie ochrany zdravia, ovplyvní pomerne na relatívne dlhý čas. Naozaj, otázka ako budeme spravovať dnes už dokopy 90 miliárd korún v rámci nášho štátu, aké budú vnútorné mechanizmy, aký bude vzťah verejnoprávneho, aký bude vzťah súkromného, aký bude vzťah štátneho, musia byť predmetom vážnej pozornosti, ale predovšetkým zodpovednosti za prijaté rozhodnutie. Ja vcelku s porozumením sledujem intelektuálne dobrodružstvo pána ministra, ktorý porušuje ale všetky, všetky základné charakteristiky, ktoré popisujú slušné a korektné spravovanie spoločnosti, zvažovanie miery rizík, dostatočné prepojenie poznatkového aparátu so spoločnosťou a hlavne chápaním politiky ako služby. Tá reforma predsa nie je pre pána ministra, ani možno pre záujmové skupiny, ktoré - buď im rozumie, alebo dokonca reprezentuje -, to je predsa reforma pre našich ľudí. Tých ľudí treba presvedčiť. Má pán minister k dispozícii relatívne veľmi široké prostriedky, aby to urobil, aby sa nestalo, že rokujeme v parlamente o reforme zdravotníctva, keď sú preukázateľné prieskumy verejnej mienky, kde 70 % ľudí tohto štátu odmieta túto reformu. Čiže pokiaľ (Potlesk.) v slušnom štáte, dovoľte mi to pripomenúť, v slušnom štáte pokiaľ sa tento pomer nezmení na prijateľnú úroveň, slušný minister to stiahne a prispôsobí sa stavu. Chcel by som mu len pripomenúť jeden citát jedného významného britského ekonóma, ktorý povedal, že vždy je lepšie zmeškať vlak ako nastúpiť do toho, ktorý ide opačným smerom. Bojím sa, že v istom slova zmysle nastupujeme do toho vlaku, ktorý ide opačným smerom. Mám predovšetkým na mysli neuveriteľný aj politický, aj medzinárodný atak, ktorý sa tu prejavuje. Vážení páni kolegovia, prečítal som si na obed v internete, že predstaviteľ, významný predstaviteľ Svetovej banky sa stretol s našimi kolegami zo Slobodného fóra, kde sedeli a kde ich mali intenzívne, podľa textu, ktorý citujem zo správy, tuším TASR, kde ich mali, intenzívne presviedčali, aká je nesmierne dobrá táto reforma, aby nejakým spôsobom prešla. My sme už tuším ako prešli do štádia rozvojovej republiky, sme suverénnym členom Európskej únie (Potlesk.), kde otázka toho, či reforma prejde, alebo neprejde, je súčasťou legitímneho politického boja. Ako vy máte v programe, že chcete reformu tohto typu, kde chcete zveriť základné istoty zdravotného systému súkromným spoločnostiam, my máme predstavu, že toto je čosi nepredstaviteľné, že ak niekde niečo má mať verejnoprávny charakter a neziskovosť, tak to je práve ochrana verejného zdravia, pretože ju považujeme za nie výdavok štátu, ale predovšetkým za investíciu do toho, aby sme mohli byť raz v budúcnosti povedzmeže sociálne alebo ekonomicky dostatočne úspešní. Takže ak do takéhoto konkrétneho politického boja začíname vstupovať spôsobmi a metódami, že si pán minister požičia od Svetovej banky 120 miliónov korún, zverí to bez primeraného postupu podľa príslušného zákona súkromnej firme a tá nás bude akosi presviedčať o tom, čo je, ešte raz to zopakujem, predmetom legitímneho politického zápasu v tejto našej krajine, že to je správne, no tak v takom prípade zavádzame mechanizmus, ktorý si slušný a normálny štát nedovolí. Len jednu malú otázku. Keby náhodou Smer bol úspešný vo voľbách, to znamená, že my si zase 500 miliónov korún zoberieme pôžičku na to, aby sme mohli túto reformu zrušiť? Takže ak máme zákon o politických stranách, (Ojedinelý potlesk.), ak máme zverené finančné prostriedky, ktoré máme na to, tak vy ako koalícia, ako aj my v opozícii prostredníctvom ktorých môžeme presviedčať verejnosť, tak takýmto spôsobom prezentovanie tohto politického zápasu je nekorektné a pevne verím, že ani Svetová banka nemá obvykle tieto postupy, že by takýmto bezprecedentným spôsobom zasahovala do jednoznačne vnútropolitických záležitostí, že obávam sa, že dúfam teda, že je to skôr iniciatíva nejakých jednotlivcov a že toto sa nestane absolútnou súčasťou našej politickej kultúry a že tento parlament v rámci kompetencií, ktoré má zverené, zostane naďalej parlamentom suverénnym a že zákony budú schvaľovať tí, ktorí sú občanom bezprostredne zodpovední a ktorých občania volili. Takže toľkoto k tej sume 120 miliónov korún, ktorú považujem za nehoráznu a z tejto tribúny si dovolím požiadať aj predsedu Najvyššieho kontrolného úradu a aj generálneho prokurátora, či naozaj toto je rozpočtové hospodárenie jedného korektného štátu a či toto sa má stať súčasťou bežnej politickej praxe, že každá vláda, ktorá momentálne vznikne, si zoberie, keď zoberiem dokopy ešte aj s miliónmi pre ministerstvo práce a sociálnych vecí, 200 - 300 miliónov korún na to, aby teda bojovala a presviedčala občanov, že jej reforma, ktorú chce zaviesť, je spravodlivá. Viem si predstaviť tú intervenciu ešte raz hovorím, v rokoch 90 – 96, v čase, keď sme skutočne potrebovali medzinárodnú pomoc a kde nebolo dostatok odborníkov, ale v súčasnosti je to nekorektné, bezprecedentné a nedôstojné pre našu krajinu. Úplne ak mi dovolíte na záver, som presvedčený, keď teda akcentujem to politické stanovisko, že takýto predložený návrh reformy, mám teraz na mysli predovšetkým súkromné akciové spoločnosti, ktoré majú garantovať stav, kvalitu a charakter nášho zdravotníctva, že takýto spôsob myslenia pre mňa preukazuje nulový zmysel pre elementárne strategické potreby nášho štátu. Ak máme atribúty politického sebaurčenia, prosím, časti sa vzdávame so všeobecným súhlasom, zbavujeme a odovzdáme ich Európskej únii, ale v hospodárskej sfére minimálne to, čo sa deje v privatizácii, považujem za nekorektné hazardovanie s národnými záujmami, kde sa výrazne zbavujeme zdrojov a tým, že sa ich zbavujeme za nenáležité finančné prostriedky, zároveň vznikajú obrovské straty v počte pracovných miest, minimálne ak o tom hovorím, mám teraz na mysli, ja neviem, v bankách 5 000 pracovných miest, v SPP minimálne 1 500 pracovných miest a nemá ani význam vyratúvať ďalšie, bez náhrady, kde keď vyrátam len za posledné 4 roky sprivatizované strategické podniky a stratu pracovných miest a zoberiem si teda, čo nahradia nové investičné aktivity, je tam evidentný a prirodzený nepomer. A ak sme už teraz privatizovali úspory našich obyvateľov, ktorí si ich ukladajú do bánk, ak sme sprivatizovali strategický potenciál tejto krajiny, naozaj musíme strategicky ešte sprivatizovať aj peniaze, ktoré si ľudia ukladajú na to, aby v starobe buď mohli si zabezpečiť aspoň elementárne dôstojný život a zabezpečiť si aspoň elementárnu zdravotnú starostlivosť? Čo nás núti k tomu, aby sme nepokračovali v štandardnej verejnoprávnosti a pritom aby našich ministrov sme naučili konečne, že ľudí, ktorí reprezentujú štát v príslušných verejnoprávnych inštitúciách, že musia ich brať na zodpovednosť a musia z titulu svojej funkcie zabezpečiť riadny a starostlivý výkon zverených ekonomických a iných finančných prostriedkov. Myslím si teda, že ak vládna koalícia má nejakú myšlienkovú konštrukciu, že naozaj nejaké národné strategické záujmy už neexistujú, že treba rozpredať všetko a že každý sa o naše veci postará lepšie ako my, alebo teda ten súkromný vlastník, mňa osobne zaráža, že ako občan, ktorému zákon, mám 50 rokov, takže pravdepodobne zostanem v tom systéme, že budem musieť si platiť za svoju penziu, tak ako som si, teda na svoje zdravotné zabezpečenie, tak ako som si platil doteraz, tak ma nesmierne teší, že ja, ako ktorý som adresátom povinnosti, ktorý mi stanovuje zákon, ako občan mám prakticky nulovú kontrolu toho, ako sa budú spravovať moje peniaze. Nemôžem sa zúčastniť ani fiktívne a ani dokonca sprostredkovane na tvorbe ľudí, ktorí budú spravovať moje peniaze, pretože to bude na licenčnej báze, to znamená ktokoľvek, hocijaký subjekt, ktorý ja nemôžem skúmať, jediný, kto ho za mňa preskúma je ten, kto mu dá licenciu, ale ďalší priebeh pre mňa končí. Symptomatické je to, prebiehajú diskusie o rokovacom poriadku a na grémiu minule vznikla zásadná otázka, čo vlastne poslanec môže kontrolovať vo väzbe na to, že nám zákon zveruje možnosť kontrolovať a sledovať dodržiavanie zákonov. Ako len nesmieme nikde ísť na pôdu čohokoľvek, čo má aspoň trošku súkromnoprávny charakter, dokonca ani vtedy nie, keď tam chcem ísť skontrolovať spôsob dodržiavania zákonov, aby som ako poslanec mohol potom prípadne príslušné orgány, ktoré sú na to určené, aby som ich mohol požiadať, aby vo veci konali. Teraz už dokonca taká dôležitá sféra ako je zabezpečovanie ochrany zdravia, bude dokonca aj mimo tento môj poslanecký koncept, pretože ak vznikne akciová spoločnosť, ktorá bude súkromná, ktorá prirodzene bude musieť mať snahu ako organizovať zisk, ktorej prirodzenou snahou bude obmedzovať výdavky, ale nie na tú štandardnú hranicu, ktorú som schopný posúdiť v rámci verejnoprávnej, ale z hľadiska logiky súkromnej ziskovej spoločnosti, no výsledok bude taký, že tie základy zdravotníctva v našej republike dostanú veľmi zvláštny charakter s tým, že tieto recepty sa podľa mojich vedomostí, ktoré ja poznám, zvyknú naozaj používať v krajinách, ako je Fidži, Sudán a podobne, kde tieto koncepty Svetová banka permanentne ponúka. Možno je to trošičku namyslené, ale stále si myslím, že žijem v krajine, ktorá má isté politické tradície, ktorá má relatívne vyspelú inteligenciu a ľudí, ktorí sú schopní formulovať svoje vlastné potreby, sú schopní čítať aspoň trošku vývojové tendencie, ktoré tu sú, nemám nič proti tomu a veľmi rád sa stanem súčasťou Európskeho spoločenstva, ale dnes stále vidím v úvodzovkách, „egoizmus“, povedzmeže pozitívny, európskych národných štátov, ktorý sakramentsky si dávajú pozor, aby základný postulát ich vlastného bytia a hlavný zmysel ich existencie, to znamená zabezpečovať základné životné potreby svojich občanov, aby naozaj minimálne rozkladali riziká, fixovali čo možno najdlhšie svoje základné potreby a potom hľadali a potom sa zbavovali svojich vlastných atribútov, keď zistia, že sú skutočne garancie toho, že budúce usporiadanie vyššieho celku, v danom prípade Európy, je schopné zabezpečiť a stabilizovať a ukotviť tie potreby, ktoré predtým urobil ten národný štát. To prechodné obdobie musí byť nesmierne citlivo vnímané a budeme mať ako národ a dôležité toto slovo použiť teraz v technickom slova zmysle, naozaj šťastie na ľudí, ktorí aspoň trošku budú vnímať tieto veci a budú aspoň trošku stabilizovať veci a nevystavovať nenáležitému riziku, ako je to práve v danom prípade, pričom ešte raz hovorím, toto intelektuálne dobrodružstvo pána ministra je nepochybne zaujímavé a vyžaduje istú odvahu, ale myslím si, že intelektuálne dobrodružstvo vo väzbe na to, ako sa spravuje štát a v kontexte spravovaného štátu a v kontexte rizík, je nenáležité, preto si dovolím na záver povedať, že reformu zdravotníctva, ktorú predkladá pán minister, hlavne z dôvodov, o ktorých som hovoril, v žiadnom prípade nepodporím. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)