Mikloško, Jozef, poslanec NR SR (2015-02-10):
Vážená pani podpredsedníčka, vážený pán minister, ktorý iste hneď príde, dovoľte pár slov. Ja uznávam pána premiéra, expremiéra pána Dzurindu, hrá výborne futbal, behá maratón, po maratóne hneď ide hrať futbal. Nedávno mal 60 rokov, pred pár dňami, gratulovali sme mu. Aj peknú fotku mám s tým. Ale samozrejme bol tu osem rokov premiérom, pomohol našej krajine veľmi, aj v súvislosti s NATO-m aj s Európskou úniou, to nemôžeme zabudnúť. Ale samozrejme dovolím si povedať niekoľko vecí, s ktorými nesúhlasím, aj keď to nebude reakcia na jeho prejav, ale mám to už tak pripravené, tak už to nemôžem vyškrtnúť. Na druhej strane aj pán Blaha, by som ho pozval do diskusie, neni prihlásený, ale len tak vždycky ku každému frknúť krátku poznámku, na ktorú sa už nedá vlastne reagovať, nie je celkom správne. Je to predseda európskeho výboru, čiže mal by svoje stanovisko povedať. Aj tu vidíme, že zahraničná téma je vážna téma, že by bolo raz dobré v parlamente, nielen raz za rok, keď sa hovorí koncepcia, ale aj inokedy o nej hovoriť. Bolo tu veľa pokusov, napríklad Ukrajinu tu otvoriť a predebatovať objektívne. Nepodarilo sa nateraz. Čiže musíme sa viac venovať zahraničnej politike ako doteraz. Ja správu pokladám za vyváženú, dobre napísanú, najmä úvod. Troška cyklickú a potom aj moje poznámky budú k nej troška cyklické, sa budem vracať k tomu, lebo ona najprv robí úvod, kde sú všetky témy, potom jedna, dva, tri, štyri päť – priority, a potom sa znova vracia k tým prioritám jedna, dva, tri, štyri, päť už veľmi podrobne. Čiže, bohužiaľ, budem môj príspevok mať takto, čiže bude to vyzerať troška na preskáčku, ale snáď to nebude vadiť. Chcem poznamenať hneď k úvodu, že suverenita a teritoriálna integrita nebola porušená len na Kryme, ale napríklad aj v Kosove. Boli sme tam nedávno sa na to aj pozrieť zblízka. Slovensko Kosovo stále ešte neuznalo a ešte aj, dúfam, dlho neuzná, dokiaľ bude takáto situácia, aká je. Ale tam Európska únia mlčala a proste bola spokojná s Kosovom. Iste z veľkej geopolitiky, pretože tam sú aj, už najnovšie aj základňa, ktorá tam bola. Možno, že tam bola vždy. Spojené štáty takto unilaterálne porušili mnohokrát teritórium, nechcem to tu hľadať, ale počnúc Panamou, voľakedy dávno, ak sa pamätáte na Noriegu, a ďalší. Čiže týchto vecí je veľmi veľa v histórii, ale na to sa rýchlo zabudne. Veľmi by som zdôraznil, že to by malo byť nadpis našej celej správy, že proste hlavným cieľom v našej zahraničnej politike je zabrániť vojne na Ukrajine. Lebo vojna, to už dnes nie je strieľanie, ani z kanónu, ani z tankov, pri vážnej situácii to môže byť atóm a prípadne aj bakteriálne a chemické zbrane, ktoré sú možno ešte horšie, pretože poničia všetko možné, čo existuje. Čiže toto by sme mali všade hovoriť, že zvykli sme si na mier, chvalabohu, a teda vojna nie za každú cenu. Aj keby niekomu ten trend, konflikt tuná ďaleko od krajín, ktoré sú v kríze, vyhovoval. Vojna je katastrofa a Slovensko ju musí odmietnuť. Nemôžeme posielať našich synov a vnukov na nejaké jatky, tak ako sa tu deje teraz na Ukrajine, napríklad. Sankcie voči Rusku nie sú cieľom, ale prostriedkom, tá veta tu bola kritizovaná. Ja chcem k tomu len to povedať, že áno, vidím ten rozpor medzi premiérovým stanoviskom a stanoviskom ministra zahraničia, prípadne iným ministrom. Ja si myslím, že tie sankcie naozaj v takejto forme nefungujú, Rusko nezrazia na kolená. Naftou a benzínom možno zrazia Irán, Venezuelu, Rusko určite nie. Opačne, zjednotia Rusov, to vidíme aj teraz, stále rastie podpora Putina. A Rusi prežijú, tak už mnohokrát prežili, aj na suchároch a čaji, ale nezrazia ich tieto sankcie na kolená. Dôležitá je tam veta, že „riešenie ukrajinskej krízy nie je možné realizovať bez Ruska a proti Rusku“. To je veľmi dôležitá veta. Čiže Slovensko nemôže držať len jedným. To, čo robia Poliaci, sa mi nezdá múdre, že oni z nejakých historických reminiscencií teda držia len jednu líniu. A Slovensko je malé a nemôže si dovoliť byť len na jednej strane. Najmä keď vieme, že od USA cez Európu, Ukrajinu a Rusko, každý má na tom svoju vážnu vinu, a teda my nemôžeme mať, len jednému potom chytať stránku a ostatných ignorovať. Ďalšia je ekonomická téma. „Od Európskej únie sa očakáva aktívny príspevok k obnoveniu dynamiky hospodárskeho rastu.“ To je veľmi pekná veta, ale tá Európska únia to akosi momentálne nerobí. Kvantitatívne uvoľňovanie, čo ECB vymyslelo, Amerika to už robí dávno, 60 mld. natlačených dolárov, vlastne euro, a pumpovanie do európskych štátov, sa mi zdá absurdné. Tu sme navrhovali, aby sa o tom viac hovorilo, možno vo finančnom výbore niečo bolo, ale je to úplne proti základným myšlienkam Európy, aj finančnej politiky, aj všetkého. Tomu doteraz nerozumiem, prečo toto takto nastalo. Ďalej je to téma – naše predsedníctvo, čo je veľmi vážna vec, samozrejme. Špecifikácia priorít nášho predsedníctva už by sa mala diať, nemôžeme čakať na Holandsko a Maltu, ale teda my sme tí hlavní. Čiže ja by som naozaj nejakým spôsobom otvoril celonárodnú diskusiu na tú tému. Iste obnoviť prácu konventu, čo je troška formálne, lebo tam sa aj tak málokto dostane. Všetky možné organizácie, keď sa tam vyjadria, potom z toho nič konkrétne nie je. Myslím, že tu v parlamente práve by toto tiež mohlo otvoriť tému, už sa tu viackrát opozícia pokúšala dať do programu naše predsedníctvo. Sme hrdí, že máme naše predsedníctvo, ale málo o ňom hovoríme. Za chvíľu prepukne a možná tie témy, ktoré v ňom budeme preferovať, budú naše témy. Aspoň jedna z nich by mala byť taká, v ktorej sme silní. Dúfam, že sa rodia, ale nateraz nemáme páru o tom, že aké témy tam vlastne budú, ktoré bude preferovať Slovensko v svojom predsedníctve. Je tam tiež pekná veta, ako je dôležitý princíp subsidiarity. To treba dotiahnuť do praktického konca, no. Naozaj, národná úroveň má v Európe mnoho kompetencií. Na tie sa často zabúda a potom, keď prídu také rezolúcie, ako Estrela Report, Lunacek Report, rôzne tlaky na rodinu a tak ďalej, tak sa tvárime, že nás to ohrozuje. Neohrozuje nás to, pretože je to našou kompetenciou, aby sme o tom rozhodli, či áno alebo nie. To treba občas povedať. Bezpečnosť. Tam sľubujeme angažovanie sa v globálnych otázkach. Slovensko je veľmi lokálny hráč, aby mohlo takúto vetu povedať. Neviem, v čom to spočíva. Iste, členstvo v NATO je dôležité, ale mať tu nejakú základňu, v Európe ich Američania majú veľa, aj NATO, neviem, či je rozumné. A, samozrejme, by to malo prejsť cez parlament, aj debata na túto tému. Zásadne nesúhlasím s rozširovaním NATO na Ukrajinu. Je o tom veľa debát, ale to tak eskaluje celý konflikt, že si to neviem predstaviť. Jedno vystrelenie z ruskej strany puškou na nejakého vojaka NATO môže vyvolať naozaj obrovský konflikt. Čiže to, že NATO navrhuje, aby ich prijali, pardon, Ukrajina navrhuje, aby ich prijali do NATO, sa mi zdá neseriózne. Ja myslím, že aj naši to v tomto smere chápu. Aj Európska únia, isteže Ukrajina do nej bude patriť, ale to bude ešte dlhý proces, a dnes s tým neporiadkom a s tým všetkým, čo tam je, ich prijať do Európskej únie, by bola katastrofa. Asociačná dohoda niečo môže vyriešiť, ale skôr si myslím, že keby sa teraz podpísala, poškodí Ukrajinu najmä ekonomicky. Upozorňujem napríklad na seminár, ktorý, to sa týka už Ukrajiny, ktorý bol nedávno v Prahe. Neviem, či ste to zachytili, ale volal sa „Nastupujúci fašizmus v Európe“. Bolo to v parlamente, v českom parlamente, organizované. Tam som si vypočul 63-minútový prejav dnešnej ukrajinskej zvolenej poslankyne, a teda, až je to pravda, tak všeličo je ináč, ako sa hovorí. A vôbec s Ukrajinou a s Ruskom je dnes obrovská mediálna vojna. Tam sa nedá veriť, by som povedal, ani jednej strane. Keď rozprávate s jedným zástupcom, povedal mi „a“, druhý vám povie úplne niečo iné, protikladné tomu „a“, čiže tá pravda je niekde inde. A je tam veľa mediálnej vojny. Nechcem povedať, že akého štýlu. Zapojíme sa do medzinárodnej koalície proti ISIL – to neviem, čo v praxi znamená. Treba jasne vystupovať a pomenovať agresiu, terorizmus týchto ľudí, najmä proti kresťanom v tých krajinách. Niekoľkokrát sme sa tu pokúšali dať nejaké uznesenie, neprešlo nič, lebo nehovoriac, že za čias Neróna, keď sa veľmi kántrili kresťania, to bolo lepšie ako teraz v týchto krajinách. Už nehovoriac za komunizmu, tam to bolo výborné proti tomu, čo sa deje teraz tam v týchto krajinách. Musíme aj v parlamente častejšie podňať hlas nejakými uzneseniami parlamentu, v ktorom niekomu chytíme stránku. Poviem svoje stanovisko, v ľudských právach, ale tam je Čína, Falun Gong a obrovský počet transplantácií s neznámymi pôvodcami. Nechcem to tu dávať, ale v rôznych výboroch som to otváral, nikdy sme žiadne stanovisko k tomu nedostali. Je to rozpracovaná vec, to je dokonca, stále vo výboroch a nič sa s tým nedeje. Ale aj taká vec, akou bol Charlie Hebdo. To koledovanie si, dlhodobé, dlhoročné, to neni sloboda prejavu. Samozrejme, odsudzujeme každý akt násilia v tomto smere, ale to, že o pár mesiacov sa za 100 euro predáva Charlie Hebdo tu v Bratislave, je tiež absurdné a nechcem to ináč nazvať. Idem k ďalšej téme, nebude to už dlho, teda dúfam. Európska politika, no. Veľmi sa zdôrazňuje digitálna agenda ako nový pojem, to je dôležité. Tam chcem podčiarknuť toto, že Slovensko naozaj generuje tisícky výborných odborníkov, IT-čkárov, ktorí tomuto rozumejú, ale často odchádzajú do zahraničia a potom za drahé softvéry my platíme, zo zahraničia, často sú tie softvéry robené tuná, vytvárajú naši ľudia. Napríklad v Košiciach je taký IT-čkový veľký ústav, ktorý má myslím 1 500 ľudí, stále zháňa nových a nových, a tí robia softvér pre celý svet. Čiže tých ľudí tu máme a omnoho by lacnejšie všetko bolo, keby sme aj našich ľudí do toho zaangažovali, do vytvorenia rôznych IT systémov. Predsedníctvo V-4 v júni 2015 skončí, aj ja som si všimol, že boli pekné na najvyššej úrovni debaty, ale nejako to troška išlo do stratena. Neuvedomil som si, že nad tým je vlastne rozpor s Ukrajinou, možno kde Poľsko zaujíma veľmi jednoznačné stanovisko, ktoré prezentuje aj predseda Európskej komisie, vlastne pán Tusk, takto by som povedal. Myslím si aj to, že sme V-4 plus – Kórea, Veľká Británia, Ukrajina, Švajčiarsko, Japonsko, je veľmi dobrá aktivita, aby neostalo len pri slovách. A mne sa zdá, že práve V4 je dôležitá aj na vojenskú spoluprácu. Sľubuje sa jednotka už dlho, už by mala byť, ale aj rôzne iné veci, lietadlá. Naozaj títo štyria priatelia, ktorých váha je predsa len 60-miliónová, to je už sila Európskej únie, by mali viac spolupracovať. Téma Ukrajiny tu bola mnohokrát spomenutá. Naozaj je to téma číslo jedna. My chceme prispieť k jej stabilizácii. Treba konštatovať, že to ide všetko skôr opačne, k destabilizácii. Nemajú vodu, elektrinu, hlad, smrť tam kosí, bieda, nedostatok. Dobre, že sme im nedali žiadne zbrane, to je veľmi dobré. Aj humanitárnu pomoc by som viedol naozaj radšej tak humanitárne ako nejak finančne, ktoré sa môžu zneužiť na všeličo inšie. Nemajú peniaze na nič. Požičať si z menového fondu teraz obrovské prachy, ktoré budú potom dlho s vysokými úrokmi vracať, to nie je vôbec riešenie, a najmä požičať si na vojnu. Je zaujímavé, že akurát tie tri krajiny sme si zobrali, rozvojovú pomoc, Afganistan, Keňa, Moldavsko. Neviem celkom prečo, ale možno jedna veta, prečo akurát tieto tri. Iste sú aj iné dôležité, ale myslím, že tu to už dlhodobo robíme. Nejaká veta je tam spomenutá, že 500-tisíc dávame na Afganistan toho roku. Nepamätám sa, že by to bolo v rozpočte ministerstva zahraničia, ale myslím, že to je zas nejaké školenie nejakých vojakov alebo policajtov. Chcem sa opýtať, či to bolo v rozpočte. Ukrajina leží na najlepšej pôde Európy, 24 rokov nevyužila  to, aby urobila nejaké reformy, nehovoriac, ani len ekonomické, ale i iné. Ten chaos tam nezapríčinil niekto, Marťania, ale si to oni zapríčinili v mnohom, a teraz z toho vybicyklovať naozaj sa dá len cez mier. Pretože harašenie so zbraňami a posielanie mladých, z jednej aj z druhej strany, je absurdné, absurdné. Ešte som chcel k tomu IT sa vrátiť, že tam sa hovorí o veľmi dôležitej téme – inovácie, nové technológie, investície s vysokou pridanou hodnotou. To je všetko pekné, to sa tuná dosť dlho hovorí, len Slovensko je zaujímavé tým, že má dobré hlavy na túto tému. Naše školstvo vychovalo dobrých najmä softvérčikov, a to sú ľudia, ktorí majú dobrú hlavu a potrebujú tužku, papier a ešte nejaký komputer. Do nových technológií, čo si vyžaduje obrovské investície, Slovensko na to nikdy nebude mať a vždy, žiaľ, to bude brať z nejakých iných štátov, ale to nie je dnes už podstatné. Podstatné je to, že využime to, čo naši vedia. Ja som bol 27 rokov v Ústave technickej kybernetiky SAV, kde bolo 600 ľudí, IT-čkárov, kde naozaj to bol ústav veľmi silný. Ja som tam bol svojho času aj zástupca riaditeľa. Robili sme napríklad kópiu amerického asociatívneho paralelného procesora STAR, ktorý vie riadiť tisíc vecí paralelne. Po revolúcii všetko išlo nejako do stratena. Dnes ten ústav má 60 ľudí. To je tiež téma, že hlavy máme dobré, ale na technológiu nemáme. Troška skracujem, lebo sa znova vraciam k NATO, znova, lebo začína znova bezpečnosť. Otázka bola taká, bol som prekvapený, že prečo ZÚ v Belehrade je aj kontaktný veľvyslanec NATO. To je zaujímavé, lebo to nikde inde nie je. A NATO a Kosovo – my sme Kosovo neuznali, a tam to stále škrípe. Bohužiaľ, to škrípe. Prestalo to škrípať len zato, aby sa Srbsko dostalo do Európskej únie a do rozhovorov. Ak my tam akurát takého človeka máme, to musí mať nejakú hlbšiu príčinu. Chcem pripomenúť, že trocha to s tým nesúvisí – pripomínam úlohu, ktorá mne prešla v rozpočte, že ministerstvo by malo prehodnotiť členstvo v medzinárodných organizáciách. Ale nielen ministerstvo zahraničia, všetky ministerstvá, lebo sme spočítali pri rozpočte, že 49 mil. eur sa platí len za členské v medzinárodných organizáciách, z ktorých mnohé sú už  zastarané, alebo sú zbytočne drahé, alebo sú nefunkčné. Takáto úloha na ministerstve je a skôr-neskôr sa na to znova opýtame, či sa v tom niečo robí, lebo keď sme dostali zoznam všetkých medzinárodných organizácií, kde Slovensko je, po všetkých ministerstvách, tak to je naozaj obrovská sila. Tí ľudia tam cestujú, majú konferencie a tak ďalej, ale mnohé išli trocha do stratena, držia sa už len tej tradície a tak ďalej. Humanitárna pomoc je veľmi dôležitá, samozrejme. To 0,1 %, čo sa hovorilo, je asi málo, iste, tak na viac ťažko máme, ale je tam aj nevládny sektor, ktorý naozaj veľa robí pre toto, to tam je spomenuté. Nedávno STV 2 dávala dva zaujímavé filmy, celovečerné, Prečo chudoba? Kto videl, tak si musel zmeniť názor na tieto problémy. Hovorili o Senegale a poľnohospodárstve, hovorili o, myslím, Ghane a medi, ako ich strašne zdierajú západné krajiny, ako ich tlačia do dlžôb, ako ich privatizujú, ako  bohaté krajiny, na poľnohospodárskej produkcii a na medi, sú naraz úplne v ruinách, zadlžené po uši, a ako to metodicky robia. Som vďačný STV 2, že to povedala. Ale, samozrejme, to je otázka aj daňových rajov, okrádanie slovenských firiem v zahraničí, ktoré tam majú nejaké percentá. Táto téma sa týka nielen zahraničia, ale mnohých iných politík, a bolo by načase, aby parlament sa k tomu vrátil. Ľudské práva patria tiež pod kompetenciu ministerstva. V správe o tom nie je ani slovo. Teraz po nie veľmi úspešnej stratégii, ktorá sa momentálne odložila z vlády, to dostalo ministerstvo spravodlivosti. Ja by som v tejto správe očakával aspoň pár viet na tému ľudské práva od ministerstva zahraničia, lebo veľa energie muselo ministerstvo tomuto venovať. Téme, ktorá im celkom nepatrila a ktorá celkom ani neskončila dobre, by som povedal, nateraz. Je tam aj pripomenutie, že aj Slovensko už konečne ratifikuje dohovor o kazetovej munícii. Ja som mal na pána ministra raz takú otázku, vtedy ešte nebola ratifikovaná. Neviem, či to pôjde cez parlament, ale do 30. 6. by sa to malo ratifikovať. Zahraničie nás kritizuje, že tento dohovor ešte nemáme podpísaný. Toto je taká pichľavá otázka, že neviem, či už Amerika vykonala, podpísala dohodu Medzinárodného trestného súdu, Rímskeho štatútu, dohodu o právach detí, to sa opýtam v kuloároch pána ministra, lebo dlho to nepodpísala, a obávam sa, že ešte ani doteraz to neurobila. Ale my by sme ten dohovor o tej kazetovej munícii, samozrejme, mali podpísať, lebo tie bomby sú hrozné. Potom sa niekde pod čiarou hovorí o desiatich hlavných prioritách Európskej komisie, čo je dobré, že vieme o nich. Je tam aj dohoda o voľnom obchode s USA, TTIT. No o tom neni prakticky v materiáli nič. Je to také utajované, naraz len to bude tu. A môžeme na to, ako Európa, aj dosť doplatiť. Ide o tom veľa diskusií, kritiky. Pokrok pri budovaní bankovej únie minister konštatuje, ja osobne to moc tak nevidím. Už som spomenul, tlačenie a distribúcie euro, daňové raje, zdaňovanie finančných transakcií celkom zmĺklo, obchody s derivátmi prekvitajú a tak ďalej. Čiže tá banková únia, banky si stále robia s nami, čo chcú, že my do nich futrujeme peniaze, keď sú v průšvihu, a to sú peniaze daňových poplatníkov. To nie je prípad tentokrát Slovenska, ale v Európe je to časté. Ruská federácia. Odporúča pán minister politický dialóg a spoluprácu v oblasti energetiky. To je správne, ale to sa vlastne jedná len o to, že plyn, nafta, aby sem chodila, prípadne pomoc v atómovej energii. Neviem, ako je to s Mochovcami. Ale s Ruskou federáciou treba podstatne viac spolupracovať na mnohých témach. Som milo prekvapený a rád tomu, že voľakedy po 68., keď sem došli ruskí športovci, ruskí vedci, ruskí umelci, tak ľudia pískali, pískali. Dnes sem prídu a tlieskajú. Čiže už oddeľujú politiku od skutočných ľudí, umelcov, vedcov, osobností. Tomu sa teším. Čiže prestať s Ruskou federáciou spolupracovať na pôde vedy, kultúry, školstva a tak ďalej, určite by bola chyba. Minulý rok som hovoril, že Taliansko tam nemá, len tri riadky. Dneska tam už Taliansko nemá nič. Ani slovo tam nie je spomenuté. Taliansko je veľká krajina, možná že je v kríze, ale Andreotti svojho času povedal, že Taliansko je chudobný kláštor s bohatými mníchmi, a to platí aj doteraz. Čiže Taliansko bych odporúčal stále mať v svojej pozornosti. Nielen kvôli peknej krajine a pápežovi, ale aj kvôli tomu, že to je životaschopná krajina, ktorá nepríde na kolená dlho ešte a ani nikdy. Pripomínam ešte posledné heslá. Toho roku je sto rokov od arménskej genocídy. Pred desiatimi, ja som aj nejaký blog na to napísal ešte vlani, napíšem aj tento rok, Národná rada prijala svojho času uznesenie, určite pripravíme návrh na túto tému aj teraz. Sto rokov je sto rokov. No, vážení, posledných pár riadkov. Kultúrna diplomacia, to som ešte nespomenul. Bol som rozhorčený, keď v rozpočte osem slovenských kultúrnych inštitútov v zahraničí v najväčších hlavných mestách sveta dostalo 220-tisíc na svoju kultúrnu činnosť, čo je 25-tisíc na inštitút. To je jedna návšteva Lúčnice. Toľko dostalo, ako napríklad ministerstvo dávalo na rodovú rovnosť. Ja som vtedy hovoril s ministrom financií. On sľúbil pomôcť slovenským inštitútom aj nejako ináč, keď to takto dopadne. Ja som navrhoval niečo zobrať z ľudsko-právnych problémov, LGBTI, a dať sem, neprešlo to. Aj Rada vlády mala 90-tisíc napríklad pre ľudské práva aj na tento rok, keď už vlastne bola presunutá inde a hlavná jej téma skončila. Čiže tá nevyváženosť v neprospech kultúrnych inštitútov v zahraničí je skutočne veľká. Vážení, ďakujem vám. Prepáčte, že tie témy boli na preskáčku, ale taká je aj správa. Čiže keď som sa už dostal k Ukrajine, tak Ukrajina sa objavila na piatej strane aj na desiatej. Takže ja som to včera v noci takto sledoval a už som nemal čas to dať dohromady do tých tém. Ďakujem vám pekne za pozornosť.