Novotný, Viliam, poslanec NR SR (2015-10-07):
Ďakujem pekne za slovo, vážená pani podpredsedníčka Národnej rady. Vážený pán minister, vážená pani spravodajkyňa, dámy a páni, dovoľte aj mne vystúpiť v prvom čítaní k platom zdravotníkov, lebo o tom je tento vládny návrh zákona, ako to predstavil aj pán minister a ako to hovorili aj moji predrečníci v rozprave. Až by sa mi chcelo povedať, že, chválapánubohu, že po troch rokoch tu máme znovu zákon o platoch zdravotníkov, lebo tento problém je nesmierne pálčivý. Musím povedať, že pán minister ho predkladá značne neštandardným spôsobom. Lovil som v pamäti, kedy sme na základe podpisov poslancov a žiadosti o zvolanie mimoriadnej schôdze riešili vládny návrh zákona v prvom čítaní, no, naozaj som si nespomenul na takýto prípad. Zrejme navrhovatelia z ministerstva zdravotníctva nenašli žiadne dôvody, aby to riešili v skrátenom legislatívnom konaní na nasledujúcej schôdzi a zmeškali termín na podanie zákona na túto schôdzu tak, aby sa to dalo prerokovať v riadnom legislatívnom tempe. No ale nechajme už teraz formu formou, nie je podstatná, poďme k obsahu tohto návrhu zákona. Hlavný dôvod, prečo sa ministerstvo zdravotníctva po troch rokoch naozaj tak strašne ponáhľa, je, že sa blížia voľby. To je tá skutočnosť, a už to tu aj odznelo, že teda ministerstvo sa veľmi snaží, aby zdravotníci videli na výplatných páskach vo februári vyššie mzdy, lebo keď ich uvidia, tak budú mať lepšiu náladu, asi viac pôjdu voliť SMER. Tak si to povedzme otvorene, že o tom to je. Mohli by sme rovno povedať, že tento vládny návrh zákona o poskytovateľoch zdravotnej starostlivosti je tak trošku predvojom tretieho Ficovho sociálneho balíčka. Má to ale jeden háčik. Háčik, ktorý je asi aj jedným z najväčších problémov tohto vládneho návrhu zákona, že v tejto chvíli by sme očakávali plný balkón zdravotníkov, ktorí jasajú, že? Veď idú sa im zvyšovať mzdy! Vláda prostredníctvom pána ministra predkladá návrh zákona, ktorým má zvýšiť mzdy zdravotníkom, no tak hosana, nie? Veľké oslavy! Ale nálada nie je bohvieaká medzi zdravotníkmi, dámy a páni. To je ten druhý problém, alebo ten hlavný možno problém, o ktorom treba hovoriť. A nálada po predstavení tohto zámeru, ani toho pôvodného, že sa majú zvyšovať platy zdravotníkov iba v štátnych nemocniciach, ani toho rozšíreného, že sa teda budú zvyšovať platy aj v neštátnych nemocniciach, nie je vôbec dobrá a musím povedať, že nie je dobrá hlavne medzi sestrami. Dá sa tomu rozumieť, dámy a páni, sestričky už stratili trpezlivosť. Stratili trpezlivosť s ministrami, stratili trpezlivosť s ústavnými sudcami, stratili trpezlivosť aj s nami, poslancami Národnej rady, je úplne jedno, či sme vľavo, vpravo, v strede alebo kdekoľvek. Stratili trpezlivosť. A musím povedať, že ten prvý dôvod, prečo ju stratili, bolo obrovské sklamanie po značne škandalóznom rozhodnutí Ústavného súdu, ktorý v lete 2012 najprv pozastavil účinnosť zákona o minimálnych mzdových nárokoch sestier a pôrodných asistentiek a o rok nato ho vyhlásil za protiústavný. To sklamanie bolo ohromné. Zákon o minimálnych mzdových nárokoch sestier a pôrodných asistentiek, a keď ho chce SMER kritizovať, nech sa páči, len pripomínam, že 1. februára 2012 zaňho hlasovalo 142 poslancov včítane všetkých poslancov SMER-u vtedy prítomných v sále, to len tak na podčiarknutie. Ale (reakcia z pléna), ale nech sa páči, môžte ho kritizovať, že či bol dobre urobený, alebo nebol dobre urobený. Faktom ale je, že tento zákon bol pomerne krátke obdobie vlády Ivety Radičovej pripravený v konsenze so Slovenskou komorou sestier a pôrodných asistentiek. Riešili sme ich požiadavky, riešili sme to v nekonečných rokovaniach na výbore pre zdravotníctvo, ktorí ste boli vtedy členmi výboru, si to možno pamätáte, mal som tú česť byť, predsedať vtedy výboru pre zdravotníctvo. A našiel sa konsenzus, našla sa dohoda, bol pripravený návrh zákona o minimálnych mzdových nárokoch sestier a pôrodných asistentiek. Národná rada ho 142 hlasmi schválila, a potom prišla studená sprcha zo strany Ústavného súdu. Mimochodom, rozhodnutie Ústavného súdu je značne škandalózne. Nech sa na mňa pani Macejková v Košiciach nehnevá, ale je. Pretože je to prvýkrát, čo Ústavný súd povedal, že nejaká legislatívna norma nemôže platiť, je protiústavná, lebo nie je na ňu dosť peňazí. Odkedy teda Ústavný súd supluje úlohu Rady pre rozpočtovú zodpovednosť, neviem, ale toto bol hlavný argument Ústavného súdu. Pritom to povedal Ústavný súd v lete 2012, práve vtedy, keď Národná uvoľnila 50 mil. eur rezervy, ktorá bola v zdravotníctve odložená vládou Ivety Radičovej práve na krytie zvýšených miezd. Takže o to to bolo nepochopiteľnejšie, to rozhodnutie. Samozrejme, ako politici musíme rešpektovať rozhodnutie Ústavného súdu. Robert Fico to na Deň ústavy, 1. septembra, povedal veľmi presne, že všetci politici sme už zažili obrovské sklamanie pri rozhodnutiach Ústavného súdu, ktorý niečo, čo sme tak veľmi chceli a presadzovali, vyhlásil za protiústavné. Takže bolo to obrovské sklamanie aj pre nás všetkých, ktorí sme ten zákon o minimálnych mzdových nárokoch sestier a pôrodných asistentiek za vlády Ivety Radičovej pripravovali. To rozhodnutie bolo o to nepochopiteľnejšie, keď napríklad Ústavný súd hovoril o tom, že nemožno zákonom určovať, aké majú dať v neštátnych zariadeniach platy zdravotníckym pracovníkom, že presne v tom istom čase sa platy lekárov na základe zákona o poskytovateľoch zvyšovali, a to nevadilo nikomu. Právnici mi to vysvetľovali, že to je právna veta, že kde niet žalobcu, tam niet ani sudcu. Dragula lekárov už nežaloval, žaloval len sestričky. Ale nechajme už minulosť, poďme k druhému vážnemu dôvodu, prečo sestry stratili trpezlivosť a s nimi aj ostatní zdravotníci. No, to je tá skutočnosť, že síce Ústavný súd v lete 2012 rozhodol o dočasnom pozastavení, v lete 2013 o protiústavnosti tohto zákona. Od leta 2012 už ministerstvo zdravotníctva teda vedelo, že je veľký problém, prešli odvtedy tri roky do leta 2015 a ministerstvo zdravotníctva nerobilo nič. No nie, tak analyzovalo, analyzovalo, to, veľmi často používali tento výraz. Keď stanovali na jeseň 2013 sestričky pred Úradom vlády, tak pani ministerka Zvolenská im priniesla čaj, to by sme tiež mohli podčiarknuť, čiže niečo robili, no len neriešili platy. Tri roky tlačili tento problém pred sebou, no a sestrám došla trpezlivosť a s nimi aj ostatným zdravotníckym pracovníkom. No, nakoniec ale v lete tohto roku ministerstvo zdravotníctva navrhlo riešenie vo forme minimálnych mzdových nárokov všetkých zdravotníckych pracovníkov, teda okrem lekárov, pretože oni už sú v zákone o poskytovateľoch riešení ešte zo sklonku roka 2011. Čo vidím na tomto legislatívnom zámere ako pozitívne? Ako pozitívne by som ohodnotil to, že nakoniec ministerstvo zdravotníctva pristúpilo k tomu, že rieši všetkých zdravotníkov v štátnych aj neštátnych nemocniciach. Považujem to za pozitívne, je to možno aj trochu poučenie z legislatívneho procesu z roku 2011, že nie je možno najlepšie riešiť jeden stav, jednu profesiu zvlášť a inú profesiu v inom zákone. Ministerstvo rieši všetkých zdravotníkov v jednom zákone a nakoniec napriek deklaráciám pána premiéra, že teda on nemá čo riešiť neštátne nemocnice, riešia štátne aj neštátne nemocnice. Pozitívum, toto kvitujem. Druhé pozitívum je to, že ministerstvo rieši v rámci zákona o poskytovateľoch, kde sú riešené aj platy lekárov v nemocniciach, štátnych aj neštátnych. Považujem to za dobré, že nerobí nejaký lex specialis, ktorý by potom mohol Ústavný súd možno ľahšie spláchnuť s nejakým odôvodnením, že to nie je vhodné takýmto spôsobom. Čo ale hodnotím ako negatívne, je, že síce si veľmi vážim, čo tu odznelo vo faktických poznámkach, že riaditelia štátnych nemocníc hovoria, že teda platy sestier nijakým spôsobom nebudú ohrozené, a faktom ale je, že tie koeficienty priemernej mzdy, tak ako sú navrhnuté v predloženom vládnom návrhu zákona o poskytovateľoch, v praxi môžu znamenať, že nárok sestry na mzdu v štátnej nemocnici môže byť aj o 100 euro nižší, ako je jej reálna mzda teraz. Ony sa boja. Čo je na tom nepochopiteľné, že to tak nebude, lebo tu im to sľúbi niekto? Ony sa toho boja, no stratili už trpezlivosť, majú zlé skúsenosti. Nedivte sa, aj s ministrami, aj s poslancami, aj s ústavnými sudcami, aj s každým. Čiže boja sa toho, pretože keď zákon o minimálnych mzdových nárokoch sestier z roku 2012 určoval, že tie kategórie platové majú byť od 640 do 930 euro, tak prakticky to sestry v štátnych nemocniciach aj dosiahli. Tieto koeficienty ich v niektorých prípadoch môžu ohroziť, že by mohli ísť so mzdou nižšie aj o 100 euro. No a ďalšie negatívum, možno ani nie negatívum, ale otázku, je, ako to bude celé finančne vykryté. V dôvodovej správe tohto vládneho návrhu si prečítate, že teda finančný dopad je, ten odhad je 55,5, niečo cez 55,5 mil. eur. Neviem celkom, ako to chce ministerstvo riešiť, keď som dobre rozumel argumentácii aj pána predsedu výboru Rašiho v diskusnej relácii, kde sme spolu boli, aj pán ministra Čisláka, tak to chcú riešiť prostredníctvom platby za poistencov štátu, teda viac peňazí príde do zdravotných poisťovní a stamaď sa dostanú do nemocníc. Chcem ale povedať, že som si pozrel upravený návrh štátneho rozpočtu na budúci rok, aktuálna téma tohto týždňa. Prepáčte, ja tam tých 55 mil. euro nevidím. Hľadám, hľadám, nevidím. Pretože s tou úpravou, ktorú sme urobili na výbore pre zdravotníctvo, že sa dofinancovalo 86 mil. eur na tretiu etapu zvýšenia platov nemocničných lekárov a na dopad zvýšenej minimálnej mzdy ešte z januára tohto roka na zdravotnícke zariadenia, prišlo tam 56 mil. euro. Keď spriemerujete sadzbu za poistencov štátu, vychádza vám to ako priemer v roku 2015 4,44 %. Návrh na budúci rok, sadzba za poistencov štátu je 4,3 %. Dobre, poviete mi, ale menia sa počty ekonomicky aktívnych, ekonomicky neaktívnych. Počul som argumentáciu ministra financií, no tak pozerám tie čísla, ktoré sú v upravenom návrhu štátneho rozpočtu. Ale chcem vám, dámy a páni, povedať, že porovnanie s realitou roku 2015 po tých plus 86 mil. eur je v kategórii poistenie platené štátom, teda za ekonomicky neaktívnych, plus 10 mil. euro, hovorím v absolútnych číslach. Odhad ministerstva financií v kategórii ekonomicky aktívnych, teda nás, ktorí pracujeme a platíme si odvody sami, je mínus 9 mil. euro. Poistné spolu v budúcom kalendárnom roku oproti upravenému poistnému v roku 2015 plus 1 mil. euro. No dobre, čiže v týchto peniazoch bude vykryté zvýšenie platov podľa Zákonníka práce. Keď Richter zvýši platy podľa Zákonníka práce aj v budúcom roku, musíme na to reagovať a musíme žiadať peniaze, dámy a páni, do rozpočtu, bude tam tretia etapa zvýšenia platov lekárov vykrytá. No ale stále tu nevidím tých 55 mil. euro. A prečo o tom hovorím? Môžte mi povedať, však prečo som ja taký akože precízny teraz v tejto argumentácii. No lebo Ústavný súd povedal, že nemôžte zvyšovať platy tak, že nie sú dostatočne kryté. Máte ten istý problém, dokonca máme precedens. Stačí nejaký vtipálek typu Dragula, aby to dal na Ústavný súd, a argument je na stole. On už raz tak rozhodol, Ústavný súd. A to ešte nehovorím o mechanizme, ako tie peniaze musia efektívne prísť do nemocníc. Lebo exminister Uhliarik mal pravdu, že z liekovej politiky bolo skoro plus 50 mil. eur a niektorí hovoria 40, jedno, 50 mil. parlament uvoľnil z rezervy, bolo tam 100 mil. na prvú etapu platov lekárov a sestier. Problém je ale, kedy a ako prichádzali do nemocníc. A boli sme svedkami na jar roku 2012, buďme korektní, že sa delili úväzky sestier. Pretože hlavne v menších nemocniciach s tým mali problém. Ako teraz to myslím naozaj dobre. Mne veľmi záleží na tom, aby sa upravili platy sestier a ostatných zdravotníkov. No len naozaj dobromyseľne to hovorím, nemala by vláda Roberta Fica opakovať tie isté chyby, ktoré urobila vláda Ivety Radičovej. A nemal by minister zdravotníctva ísť presne po tých istých chybách, aké sa urobili pri presadzovaní tých zákonov. Pretože máme už precedens, máme poučenie, tak vyvarujme sa tým istým chybám, aby sme náhodou potom znovu nepozerali na seba v lete budúceho roku, že Ústavný súd povedal, že je to protiústavné. A budeme sa tu obviňovať, že kto to má lepšie pripraviť, kto to má lepšie napísať, kto robil predvolebný marketing. Treba to urobiť dobre. A máme už poučenie, máte precedensy. Ale, dámy a páni, hlavným problémom tohto vládneho návrhu zákona, tak ako ho vidím ja, je v tom, čím som začal. Kým v roku 2011 boli zvyšované platy lekárov v decembri a v roku 2012 platy sestier boli zvyšované po dohode s lekármi a po dohode so sestrami. Áno, viem, čo mi chcete povedať, so sestrami to bola dohoda, poviem to tak, pokojnou a veľmi kultivovanou rokovacou cestou. S lekármi to bola dohoda pod nátlakom, po núdzovom stave, po skoro zrútení slovenského zdravotníctva, kde sa išlo do extrémnych riešení. Faktom ale je, že na záver sa vláda s lekárskymi odborármi, resp. so sesterskou komorou dohodla na nejakom zvyšovaní platov a to bolo presadené v Národnej rade. To je fakt. Dnes ale v tejto situácii nie sme. Minister zdravotníctva predkladá návrh zákona, s ktorým zdravotnícke komory, ani odborové organizácie nesúhlasia, demonštrujú pred Úradom vlády, proklamujú svoju výzvu, ktorá má päť konkrétnych požiadaviek, a dokonca sestry na oddelenia v štátnych aj v neštátnych nemocniciach podpisujú deklaráciu, že sú pripravené dávať výpovede, ak nedôjde s plneniu ich požiadaviek. Dámy a páni, sestry ani ostatní zdravotníci po týchto troch rokoch už nikomu a ničomu neveria. Nedivte sa im, že sú v tejto situácii. Tri roky sa prizerajú na to, ako sa na Slovensku rozkráda zdravotníctvo, ako sa tu kupujú cétečká trikrát drahšie ako v Českej republike, a na ich platy stále nie sú peniaze. A v tejto chvíli – a už pomaly smejem k záveru – nie je dôležité, dámy a páni, či požiadavky sestier, ktoré majú vo svojej výzve, sú oprávnené, alebo nie. Nie je dôležité, či sú správne, alebo nie z pohľadu vlády, opozície, analytikov, odborníkov, nie je to vôbec dôležité. Dokonca nie je dôležité ani to, či pán minister Čislák a jeho hovorca sú sklamaní a rozčarovaní z výzvy sestier, alebo nie sú sklamaní, to je nepodstatné. A dokonca, a to vám chcem povedať ako skúsenosť z roku 2011 a 2012, je úplne jedno, či Národná rada ten zákon schváli, alebo nie, keď s ním sestry a zdravotníci nebudú spokojní, tak ako neboli spokojní v roku 2011 s vyjednávaním, ktoré viedlo ministerstvo zdravotníctva a neskôr pani premiérka s lekárskymi odborármi. Môže to viesť k veľmi nepríjemným situáciám. Takže to, čo je dôležité a čo chcem podčiarknuť, je, že minister zdravotníctva, ak teda v prvom čítaní tento návrh zákona prejde, a predpokladám, že prejde, si využiť čas do druhého čítania a denne rokovať so sestrami a zdravotníkmi. Musíte sa, pán minister, s nimi dohodnúť. Musíte nájsť kompromis. To je najdôležitejšie na tomto zákone, to je najdôležitejšie, nie to, čo tu Národná rada odhlasuje. Ale to, či s tým budú zdravotníci, komory a odborári spokojní. Verte mi, mám s tým nejakú skúsenosť. Takže aké sú riešenia? Po prvé, rokovať s komorami a odborármi. Rokovať, rokovať a hľadať dohodu. Po druhé, akékoľvek zvýšenie miezd musí byť jasne kryté peniazmi a zdrojmi v zdravotných poisťovniach a musí byť zabezpečený mechanizmus, aby včas prišli do nemocníc. Poučenie z roku 2012, zoberte si ho. Tretie riešenie. Ja rozumiem tomu, že chcú sestry a zdravotníci odstupňovanie miezd na základe odpracovaných rokov. V zákone z roku 2012 o minimálnych mzdových nárokoch sestier a pôrodných asistentiek to tam totižto bolo. Ja tomu rozumiem. Ale zároveň rozumiem aj tomu, čo naznačuje ministerstvo zdravotníctva, ja ho v tom povzbudím, že keď hovoríme o odstupňovaní platov, hovorme o ich odstupňovaní aj na základe kvality poskytovanej zdravotnej starostlivosti a spokojnosti pacientov. Lebo pre nich je tu zdravotníctvo. Zdravotníctvo tu nie je preto, aby sme si vyrokovali platy, ale preto, aby boli spokojní tí, ktorí ho platia, ktorí platia odvody do zdravotného poistenia. Tu je ale namieste otázka, že keď mi poviete, že poďme pomerať kvalitu práce poslancov, čo budem merať? Počet vystúpení, počet faktických, počet návrhov zákonov? A to je správna otázka, ktorú mi dala aj Slovenská komora sestier a pôrodných asistentiek, keď som s nimi hovorili o kvalite a spokojnosti. Oni povedali, fajn, tak ako to ideme merať? To treba pripraviť a to treba presadiť. Štvrté, veľmi dôležité riešenie je, potrebujeme čím skôr zaviesť systém DRG, ja viem, že do volieb to už nebude. Ale treba to čím skôr zaviesť. Lebo, dámy a páni, nech sa na mňa hnevá ktokoľvek, ale keď za ukončenú hospitalizáciu na oddelení v okresnej nemocnici zaplatí poisťovňa 600 euro a v štátnej nemocnici 1 200 euro, ako majú dať zamestnávatelia rovnaké platy lekárom a sestrám? Ekonomicky nevychádza, sa nedá urobiť. Len sa vymýšľajú potom ďalšie úpravy, ako sa tam tie peniaze majú dostať. Toto je alfa a omega. Spravodlivé odmeňovanie práce nemocníc. Záverom, dámy a páni, povedal som to preto, tieto štyri riešenia, lebo si myslím, že riešenia sú. Ale to najdôležitejšie riešenie je, že minister musí využiť čas medzi prvým a druhým čítaním na permanentné rokovanie so stavovskými organizáciami zdravotníkov a s odborovými organizáciami. Musím povedať, že prešli tri roky a ministerstvo zdravotníctva si nesplnilo domácu úlohu. Trošku trestuhodne ťahalo čas a čakalo až na voľby. Musím ale povedať, že, a nechcem ja teraz šíriť zbytočne paniku a vopred sa ospravedlňujem, ak to niekto takto pochopí, ale trošku mi táto situácia pripomína koniec roka 2011. Mám déjà vu, bol som vtedy poradcom pani premiérky Radičovej, pamätám si, čo sme prežili na Úrade vlády, a všetci si mysleli, že lekári to nemyslia vážne, že oni len tak dali výpovede. Však oni neodídu, lebo nemajú kde odísť. Dnes to počujem z médií. Sestry len tak strašia, ony neodídu, lebo ony nemajú kde odísť. Dámy a páni, je lepšie sa báť, ako sa zľaknúť. A preto záverom chcem povedať len toľko, že máme dramatickú skúsenosť s núdzovým stavom v zdravotníctve na konci roka 2011 a ministerstvo zdravotníctva by malo urobiť všetko pre to, aby sme sa takejto dramatickej skúsenosti vyhli. Pretože nielen bez lekárov nemôže fungovať zdravotníctvo, ale zdravotníctvo nemôže fungovať ani bez sestier a ostatných zdravotníkov. Ďakujem pekne za pozornosť.