Škripek, Branislav, poslanec NR SR (2013-03-26):
Ďakujem pekne, pani predsedajúca. Vážené dámy kolegyne, vážení páni kolegovia, prichádzam s návrhom, ku ktorému už ste sa vyjadrili mnohí z vás v kuloároch, osobne niektorí z vás na stránkach novín. Ďakujem za podnetné pripomienky k tomu. A chcem teraz túto, pre mnohých nepríjemnú tému alebo, niektorí povedia, zbytočnú, iní ste hovorili, demonštratívnu tému vysvetliť. Kolegovia, viacerí poslanci Národnej rady za dobu jej existencie vytvorili o nej samotnej, o parlamente Slovenskej republiky veľmi nedôstojný a zlý obraz, a to svojím neprístojným, a dám to do úvodzoviek, ale nemyslím to nejako inotajovo, ale v úvodzovkách, „alkoholovým správaním“ na verejnosti aj v budove Národnej rady. Ja si myslím, že vôbec nemusím spomínať príklady a hovoriť, kto urobil čo. Ale hovorím, že je pravdou, že poslanci Národnej rady vytvorili o parlamente, o tejto Národnej rade a o poste poslanca na Slovensku skutočne nepekný obraz. A to nie sú len nejakí neznámi a teraz už zmiznuvší, oni zostali v živej pamäti a budú stále, pretože pre nás občanov, obyčajných ľudí Slovenska je každý poslanec stále poslancom. A vždy sa bude hovoriť o poslancoch. Nebude sa hovoriť o bývalých poslancoch. Bude sa hovoriť o tom, čo robili. A tak sme videli veľa neprístojných a nepekných prejavov mužov, ktorí predstavovali túto najvyššiu ustanovizeň, ako hovorí náš kolega Mičovský, sieň zákonnosti, ktorí ju svojím správaním naozaj zhovädili, sa povie po slovensky, a celkom pekne, by som povedal. A mne je to ohromne ľúto. A to je jeden fakt, že aj ako občan som sa tiež s tým musel stretávať a bolo mi to nepríjemné. A bolo mi nepríjemné vypočuť si pohľady ľudí zo zahraničia, ktorí sa ma pýtali, či je to naozaj pravda, že poslanci vykrikujú na adresu diplomatov z iných krajín škaredým spôsobom, či je naozaj pravda, že niektorí poslanci Národnej rady Slovenskej republiky pod vplyvom alkoholu sa správajú v reštaurácii škaredo, lebo používajú vulgarizmy všeho druhu, a či je to fakt pravda, či to tak naozaj môže byť. Viete, čo som mal povedať ľuďom, ktorí sa o slovenskú politiku zaujímali? Mal som povedať: „Nie je to pravda, vôbec, toto, ja neviem, o čom ste počuli." Ako náš kolega Hlina raz hovoril: „To ste počuli o Džibuti alebo o Kongu, alebo o nejakých iných krajinách?“ Nie. Ja som sa hanbil. Hanbil som sa za rôzne výroky, škaredé výroky, ktoré urážali iné štáty alebo iných politikov, iných diplomatov. A keď som to potom sledoval viacej, tak som zistil, že ono to má dopad na samotných tých našich poslancov a politikov tuná a že tá hrubosť v prejave alebo málo disciplinovanosti v tom, ako zvládať trebárs to dobré vínko alebo alkohol, sa prejaví aj v hrubosti reči nakoniec. Tu za týmto pultom stáli politici, ktorí nadávali druhým, ktorí sedeli tam alebo sedeli tu, alebo sa tu označovali rôznymi vulgárnymi nadávkami. A ja sa musím pýtať, je to tak správne a je toto naozaj ten úplne okrajový a nezaujímavý problém, ktorý je len demonštratívne vyťahovaný? A nebolo by to tak, keby sme s tým problém tu vôbec žiaden nemali. A potom je tu druhá stránka veci, keď hovorím, že vytvorili viacerí poslanci Národnej rady takýto nepríjemný obraz a zahanbujúci a zhadzujúci a nedôstojný obraz. A opravte ma, kolegovia, ak teraz poviem nepravdu, lebo môže to byť, že to nemám dobre naštudované. Mne sa vidí, že ani predstavitelia, ani žiaden z predsedov Národnej rady, ani náš premiér, ani náš prezident, ale ani nikto z poslancov, kolegovia, z vás, ktorí tu dlho sedíte, nepovedal voči tomuto fenoménu nič, sa nevyhranil na verejnosti. Vy ste nepovedali, že je to nesprávne, je to zlé a že takéto správanie je odsúdeniahodné. A vy ste nechali tento fenomén akosi plynúť. A stal sa z toho nejaký slovenský folklór, za ktorý, ja si myslím, že je to nutné, by sa mal hanbiť každý jeden z nás. Muži, ženy, ste dospelí ľudia, ktorí predsa musia vedieť narábať ako s vlastnou sebadisciplínou, tak, po druhé, sebareflexiou, ale, po tretie, aj s tým, aký názor vytvárame na verejnosti. Mňa mrzí, že tu naozaj máme už v takých verejných anekdotách prípady týchto našich či bývalých kolegov poslancov, ktorí jednoducho boli videní a medializovaní novinármi, ktorí si možno na tom trošku aj zgustli, že tu kolega chodil opitý po chodbách, novinári mu to dobre osolili, natreli, alebo iný kolega, ktorý spôsobil dopravnú nehodu a zosmiešnil štatút poslanca vážnou opilosťou až 2 promile za volantom, vraj, a následne tvrdil, že to boli také dve decká orešanského, a usmieval sa pritom. A viete, celý národ sa hneval. Ľudia sa hnevali, pretože toto je urážlivé, toto ľudí ponižuje. A potom si to spoja len s tými vulgarizmami, ktoré tu odzneli, alebo hrubosťou. Ale toto je len povrch, kolegovia, omnoho hlbšie je to, že sa tu zakrývajú ešte väčšie nespravodlivosti, ktoré sa dejú v tejto krajine, ktoré sa nevyšetrujú, ktoré sa žiadnym spôsobom neoznačujú, alebo ktoré sa preonačujú, alebo sa vyprázdňuje obsah tých právd do úplne bezcenných a nezmyselných pojmov a výsledok je taký, že toto mlčanie nad chybami alebo ospravedlňovanie zlých vecí alebo nevšímavosť vedie len ku väčšej hrubosti a bezohľadnosti. Ľudí na Slovensku takéto tie alkoholové excesy poslancov proste rozhorčujú. Hnevá to ľudí a privádza to k ďalšej bezmocnosti a frustrácii a k ešte väčšiemu nadávaniu na zákonodarcov. A tým sa znižuje vážnosť a dôveryhodnosť Národnej rady. A viete, mňa naozaj prekvapila reakcia, keď mi bolo povedané, že: „Pán kolega, to vy znižujete dôstojnosť poslancov, keď takto hovoríte, že tu vôbec niekto s tým má problém.“ Nuž ja myslím, že by to tu naozaj nemalo byť. Viete, porovnajme sa s bežnými ľuďmi, lebo oni sa porovnávajú s nami, porovnanie s bežnými ľuďmi je jednoduché. Môže ísť do práce opitý robotník do automobilky? Nie, nemôže, lebo bude fúkať pri bráne. Iný pohľad, je pre vás prijateľné, aby bol pripitý sústružník? Vy si poviete: „Nevadí nám to, lebo buď si zraní ruku alebo si odtrhne necht, alebo urobí zlý výrobok.“ To je celé, nebudete sa cítiť ohrození. A, kolegovia, čo mi odpoviete, keď sa spýtam vás, ktorí cestujete MHD: Bude vám vadiť, ak bude opitý vodič MHD, ako sa budete cítiť a aká je jeho zodpovednosť? A vtedy si poviete, no to už niečo znamená. Ale poďme ďalej: Čo opitý chirurg, váš vlastný chirurg, keď ležíte na operačnom stole, poprípade zaspávate pod narkózou a váš pán chirurg má chytené, napríklad nos, alebo celý je červený v tvári, takže vás ide rezať? V tej chvíli budete vystrašený, pán kolega. Lekári zo zdravotníckeho výboru, tam sedia. Vtedy aj s narkózou utečiem, pán kolega, nechcem chirurga s červeným nosom, z toho mám strach a bojím sa o seba, úplne egoisticky o seba. (Hlasy v sále.) Pán kolega, mám ho prečítať? Ja to môžem prečítať.