Kadúc, Miroslav, poslanec NR SR (2015-12-02):
O. K. Dobre. Takže, pani predsedajúca, vážená pani spravodajkyňa na netradičnom mieste... (Reakcia z pléna.) Predkladateľka? ... spravodajkyňa a vážené torzo kampanechtivých kolegov, dovoľte mi, dovoľte mi vystúpiť podľa mňa k závažnej téme, a preto som o to viac sklamaný, že v tejto sieni zákonnosti je toľko poslancov, koľko tu je. Personálny deficit na akomkoľvek, akomkoľvek štátnom orgáne spôsobuje alebo vedie k zníženiu jeho efektivity a k pozvoľnému paralyzovaniu jeho činnosti. O tomto podľa mňa nie je debata a ani nie je pochýb. Avšak minulá voľba, myslím, že to bolo pre rokom, plus-mínus pár mesiacov, zanechala trpkú pachuť v ústach po tom, koho sme zvolili a koho sme nezvolili ako kandidátov na nových členov Ústavného súdu. A ja vyslovujem želanie, aby sa to nestalo aj v tomto prípade, pretože Ústavný súd rozhoduje okrem iného aj spoločensky citlivé témy, ktoré sa pohybujú aj v mimoprávnom prostredí alebo v prostredí, kde je priestor a kde je dobré vyjadriť svoj hodnotový úsudok. Pretože príde k prirodzenému rozkolu, čo je úplne samozrejmé, lebo ani spoločnosť nie je homogénna, a tento rozkol sa vyžaduje. Vyžaduje sa na konštruktívnu debatu, lebo som presvedčený, že iba v konštruktívnej debate je možné dôjsť k správnym záverom. Avšak posledná voľba vo mne zanechala tú pachuť, ktorú som spomínal, a nezabezpečovala názorovú diverzitu a skôr naznačovalo to niečo, ako spieva Michal Kaščák v Bez ladu a skladu: „Píšte všetci modrým perom“, homogénne, v zásade doľava. A som z toho celkom nešťastný. Treba si ale vyložiť karty na stôl. Ústavnú súd nie je, nie je čisto apolitický orgán. Ústavný súd je orgán, do ktorého politika priamo vplýva či už cez tradíciu, alebo cez spôsob voľby, keď už prechádza cez parlament ako zákonodarnú moc, prechádza cez prezidenta ako výkonnú moc. Čiže tá politika je tam prítomná a je nasiaknutá. Čo je však dôležité, je miera, miera tej politiky. Politika nikdy nesmie byť viac, ako je odbornosť. Nesmie ju prekonávať, nesmie ju presiahnuť. Kolegov... alebo argumenty kolegov, predovšetkým z vládnej strany, ten semiotický argument, každý, kto splní zákonné a ústavné požiadavky, sa môže uchádzať o voľbu, je podľa mňa v čase, kedy súdom neverí 74 % ľudí, cynický, keď dôveryhodnosť je na dne, je nebezpečný. Práve preto, že my na najvyšších justičných orgánoch potrebujeme ľudí, ktorí sú morálne a odborne zdatní, ktorí majú kredit a ktorí sa musia javiť ako nezávislí. A nástrojom nezávislosti je nestrannosť. Otázka je, ako politický nominant môže byť nestranný. Ja si želám, aby sa takí ľudia našli. Žiaľ, ale Slovensko je malé a niektorí – aj terajší – kandidáti sú politicky vyhranení. Trúfnem si povedať, že môže to byť nebezpečné, pretože v zmysle čl. 124 ústavy Ústavný súd je nezávislý orgán, súdny orgán ochrany ústavnosti. A práve v tom sa možno skrýva tá podstata, kedy tá ústavnosť sa dotvára aj judikatúra a kedy sa tvorí charakter práva, kedy sa hovorí, či pôjdeme doľava, doprava, do stredu, či pôjdeme k liberalizmu, konzervativizmu alebo k nejakým hodnotám. Ja by som bol rád za balans, ak môžem vyjadriť to osobné želanie, ale, žiaľ, keď sa dnes pozerám na zloženie Ústavného súdu, k tomu balansu, k tomu balansu nesmerujeme. To, v akom stave je Ústavný súd, hovoria aj jeho posledné výsledky. A ešte možno kúsok do histórie. V roku 1993, keď bol Ústavný súd zriadený a na čele bol pán – už teraz nebohý – Čič, väčšina členov súdu bola zvolená členmi HZDS, SNS a SDĽ. A prekvapivo tento súd si veľmi rýchlo vybudoval dôveru, veľmi rýchlo. Udržal si ju počas celého funkčného obdobia alebo prvého funkčného obdobia, keď to mám tak zjednodušene povedať, kedy sa nebál vydať odvážne rozhodnutia aj napriek tomu, že sa to parlamentu či vláde nepáčilo. Bolo to prekvapivé, ale bolo to, bolo to výborné, pretože ľudia verili tomuto súdu. Ale postupom času sme sa dopracovali až k Ústavnému súdu aktuálnemu, kedy za posledný rok vydal niekoľko rozporuplných rozhodnutí, kedy, ja neviem, teda nepoznám a možnože moje poznanie je obmedzené, nie možno, určite, kto sa v tých rozhodnutiach vyzná, počnúc Čentéšom, počnúc odmietnutím alebo nevymenovaním kandidátov na ústavných sudcov, cez odmietnutie výkladu prezidenta. A takýchto rozhodnutí bolo niekoľko. Sú rozporuplné, nie sú teda správne podľa môjho názoru a nebudia dôveru u bežných občanov. Ten najvyšší orgán ochrany ústavnosti nebudú dôveru. Vy dnes máte, páni a dámy, možnosť, hovorím hlavne k poslancom vládnej strany, možnosť spraviť z Ústavného súdu alebo dať nejakú tehličku k tomu, aby opäť nadobudol dôveru, aby sme išli opačným smerom. Aby sme zabezpečili to, čo Ústavný súd má robiť, a to je naozaj ochrana, dôležitá, dôsledná a trvalá ochrana ústavnosti. A preto si dovolím vysloviť apel, aby sme volili všetci zodpovedne, a vedomí si toho, čo svojimi krokmi môžeme urobiť. Síce možno nie hneď, ale pozvoľna sa môžeme blížiť tam, kam podľa môjho názoru nikto z nás nechce. Ďakujem pekne.