Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2012-12-14):
Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, vážení kolegovia, čo povedať, aby sa človek neopakoval, však? A tiež môžme rozmýšľať, či teda treba vždycky priniesť niečo nové, alebo pracovať metódou opakovania, hej, a tým pádom je predpoklad, že sa to niekde do toho podvedomia ukladá, hej, tých. Takže, ale skúsim sa neopakovať. Skúsim teda nie variť guláš. Tu pán Želiezka, teda ako u neho býva zvykom, vyšiel fakt s hodnotným, faktickou poznámkou o varení gulášu. Ja o varení gulášu ináč viem svoje. Takže tu by sme si mohli kľudne o tom rozprávať dlhšie, ako sa varí guláš alebo nevarí guláš, takže... Čo chcem povedať a myslím, že to tu nezaznelo, a to tu cítim z vás a vás to v zásade, zdá sa, aj nejako keby, mám pocit, ospravedlňuje. To znamená, vy aj tak ako morálne sa očisťujete. Však čo oni, hej. Hej, že presne to je to, že to je tak ako ten systém, však oni, oni a neviem čo, hej, Ale ja nehovorím, že to nie je pravda. Ale je to spôsob práce? Viete, lebo o tom to je. Vy môžte skonštatovať, áno, čo oni, ako to predali a neviem čo všetko, kto to podpísal a kde by mal byť a neviem čo, to je všetko v poriadku. Ale není to málo na to, aby ste vy vlastne sa očistili, taký očistný rituálny kúpeľ urobili na vašom klube, kde vlastne to niekto tam povie a povie: však aj oni. Viete, že to nemôže takto fungovať. Je pravdou, že aj oni, je pravdou, že neplatia za to, že aj oni. Ale nemôžme ísť aj, že aj teda, že aj zajtra, aj pozajtra a potom ešte aj po Vianociach. To je parlamentný systém, hej. Tak funguje. Takže toto som chcel, upozorniť na to, že tento systém práce nie je správny. Ja verím teda, že pôsobí poľahčujúco, ale nie je správny. A tých, viete, že tá vážnosť tej témy, v čom spočíva vážnosť témy, hej? Že či to je nejakého Malatinského susedský zákon, alebo je to vec, ktorá môže byť alebo predstavovať určitý sociologický fenomén pre celú spoločnosť. To sú kľúčové momenty. Tak ako vyriešenie Gorily není len že vyriešenie Gorily a že Malchárek pôjde do Ilavy alebo kde, alebo nepôjde, alebo ja neviem čo. Ale to je sociologický fenomén. Lebo poviem to tak, ako amatérsky sociológ si myslím. Keď sa tu niekto budúci rok postaví, alebo tu, alebo niekde inde, a povie, že nič, že Gorila nič a všetko, čo tam, že nič, tak spôsobí obrovské deštrukčné škody na spoločnosti vo vnímaní spravodlivosti, práce a celého, proste by som povedal, vnímania spoločnosti občianskej ako takej. To upozorňujem, lebo to nie z právneho hľadiska, ale zo sociologického hľadiska určite nastane. To znamená, ten, kto to urobí, že to povie, tak spôsobí to, že tú spoločnosť to môže zlomiť, hej, psychicky, sociologicky si proste tá spoločnosť sa vtiahne možno do seba. Tam môžme uvažovať, že čo môže nastať v kombinácii so zlou sociálnou situáciou. Môže byť to trošku ľahko zápalné, ale nemusí, lebo však Slovač je národ tvrdého chrbta, hej, a môžte orať, koľko chcete. Čiže nemusí prvoplánovo, hej. V iných krajinách by, teda by sme mohli sa doznať iného. Čiže, ale môže to teda spôsobiť to, že tá spoločnosť zatrpkne načisto, uzavrie sa do seba a môže si teda aj vytvoriť tú vlastnú spravodlivosť, ktorá vlastne môže aj znamenať to, čo tu chudák minister Kažimír hovoril, že jak je potrebné, aby sa daňové príjmy plnili. Ale ľudia, ktorí sa uzavrú do seba po prezentácii niečoho, si tú vlastnú spravodlivosť vysvetlia takým spôsobom, ani náhodou. Proste v tejto krajine ani náhodou, týmto ľudom ani náhodou. Proste nebudú cítiť ten záväzok voči tej krajine. Nebudú, nevytvorí sa tá väzba. To sú vážne veci. Tak jak je vyriešenie kauzy Gorila vážna vec, tak je vážna vec tohto, čo tu predkladáte. To není len nejaký, že Penta zarobí o 20 mil. eur viac, to je proste určitý výstup z toho. Do externého prostredia pôjde od Medzilaboriec po River Park, hej, že proste na každých podlažiach, na každých úrovniach, na každých oblastiach to zanechá určitú pamäťovú stopu z pohľadu vnímania spravodlivosti, z pohľadu vnímania systému práce, ale aj určitej bezmocnosti. A to je ináč znova rizikový faktor, na ktorý treba upozorniť. Že pokiaľ ľudí dostanete do štádia bezmocnosti, bezradnosti a prvoplánovej akceptácie všetkého, to môj dedo bol gazda a hovoril: „Potkan taký malý je, ale v kúte vie robiť divy,“ hej. To sú veci a to ináč my sa už s tým stretávame, s týmito, by som povedal, a lá Hurbanovo, a lá Devínska, a to sú veci, ktoré vlastne sú výrazom bezmocnosti. To je vec, ktorú znova, vy ste teda podnikateľ, ekonóm a neviem čo, ale keby ste tam mali nejaký útvar sociológie, tak sa spýtajte, či trepem hlúposti. Netrepem. Lebo to mám, to tak senzitívne cítim. Že to sú veci, ktoré naozaj môžu nastať, hej, rizikovo, že proste áno, touto úplne bezprecedentnou, účelovou novelou alebo čo to vlastne je, je to absolútna demontáž všetkého, už sa nechcem opakovať, hej. Nehodné názvu vládny návrh zákona, hej. To je diverzný materiál, ktorý sem pokútne prenikol, že týmto toto spôsobí, hej. A môžme teda hovoriť o zodpovednosti, že kto je za to zodpovedný. No Lipšic nie, lebo však Lipšic na to prišiel. Ale vy ste schopní ešte jemu to dať za vinu. To je ten, viete, to je tá absurdita alebo ten paradox, hej. Že my v tejto krajine žijeme takú dobu paradoxov, že ešte nakoniec ten Lipšic bude zlý, že vás vlastne nejakým spôsobom odhalil. Ešte poviete, však vidíte, čo spôsobil? Viete, že toto je úplne hrozné. Úplne hrozné! Treba na to upozorniť a potom teda aj hovoriť, že kto je za to zodpovedný. A keby sme už približne plus-mínus zistili, že kto je za to zodpovedný, že ako platí za to. No ale však to v tejto krajine, ako všetci dobre vieme, vôbec nefunguje, hej. Tuná za 22 rokov ste chytili jedného človeka, ktorý bral kompóty za prestupy futbalistov. Či jak to bolo? Čiže to je ťažké. Ja viem, že to je ťažké. Tu ruka ruku myje. Na tom záchode sa každý s každým stretol. Každý každého pozná, no ťažké. Ja viem, že ťažké, hej, preťať to. Len v konečnom dôsledku to sparalyzuje tú spoločnosť. Sparalyzuje takým spôsobom, že sa nebudeme vedieť, kam sa pohnúť, aby sme náhodou niekde nestúpili, hej. Budeme si musieť mentálnu kapacitu vyblokovať na to, aby sme vedeli vyvažovať tie záujmy, ktoré tu sú. Zabudneme na princíp, že to je spravodlivé, ale budeme hľadať ten, aby sme boli teda, tam trochu ste pridali tomu, aby naskákal, ten aby nekričal. Tak to nefunguje. Spoločnosť, ktorú sekundárne takto vytvárame, je spoločnosť, ktorá je mizerná, hej. Mizerná spoločnosť, v ktorej nevyhrávajú najlepší, hej, v ktorej vyhrávajú, a tu už sa opakujem, ale to je zase teda pre istotu, že aby si prípadne niekde zostala nejaká stopa. Keď nevyhrávajú najlepší, to nie je správna spoločnosť, hej. A keď necháte dlho vyhrávať ľudí, ktorí nie sú najlepší, tak aj oni, keď možno na začiatku, priznajme, že mali určité kvality, však prečo nie, tak oni nepotrebujú mať v sebe ten drive, aby chceli byť lepší. Oni degradujú dovnútra a to je to, čo som tu ráno hovoril, že paradoxne tá sila ich, tých ľudí, to, čo sme tu a lá Džibuti, Kongo, hej, že proste, že oni by, keby mali oni pud sebazáchovy, tak oni by sa už mali začať možno tomu trošku brániť, lebo ich to unaví, ich to zlenivie, na nich to bude pôsobiť deštrukčne. Môžu sa usmievať, však čo to je za parlament, však akú blbosť tam pošle, všetko ti donesú. Viete, že ja neviem, už na čo apelovať, lebo zdá sa, že nemá celkom význam, lebo výstup z nejakého vášho klubu je, že idete. Rozkaz znel, idete. Tak možno má zmysel apelovať na nich, hej. Že ak tu chce byť dlho, chcú byť dlho, tak aby oni nestratili ten pud sebazáchovy, aby proste nedegradovali do vnútra. Alebo keď potom uvažujeme aj nad tým, že možno zvolili inú taktiku, že to chcú vyhrať úplne a na plnej čiare. Viete, a to je naozaj, ja neviem, veď dobre, keby sme žili niekde v rovníkovej Afrike, a ja nechcem sa nijakej krajiny dotknúť, hej, ale predsa len my máme aj úctu k Európe, hej. Že proste my nemôžme byť hanbou Európy a to položartom, polovážne hovorím. My tu raz prídeme a budú vymenené zámky. Viete, že nám tá Európska únia to zoberie, lebo povedia, že my tu predstavujeme bezpečnostné riziko pre Európu tým, jak nezvládame východ Slovenska, čo sa tam deje. Ale aj tým, že čo sme tu umožnili. Džibuti, Kongo. Viete, že proste, že sme umožnili to, že tú koncentráciu moci, ktorá je nevídaná na 21. storočie, hej. Že to sú naozaj vážne veci, nad ktorými sa treba zamyslieť. I keď to tak na prvý pohľad nevyzeralo. Však kto by to povedal, do zákona o obnoviteľných zdrojov energie, hej? Že čo všetko sociologicky to teoreticky môže znamenať. Ale koho by to už dneska trápilo, však? Dneska vás trápi, že do Pandorfu, kedy je výpredaj... (Reakcia z pléna.) Čo? (Reakcia z pléna.) Že kedy je v Pandorfe výpredaj a či guláš na vianočných trhoch už je dobrý, alebo nie. Viete, to je také smutné. To ma fakt hnevá. Tu jediná starosť, zdá sa, na poslaneckom grémiu bolo, či v stredu už končíme. A ja si ctím Vianoce, ja nemám problém s Vianocami. Ale mne by to nevadilo, keby sme aj na Štedrý deň tu sedeli. Táto krajina to potrebuje, aby sme riešili veci, ktoré treba riešiť. Není našou úlohou to vybaviť čo najrýchlejšie. Našou úlohou je nájsť čo najsprávnejšie, čo najspravodlivejšie riešenie. Ale ma to prekvapuje, vážení kolegovia, že vy to tak ani zďaleka necítite. Čo ešte k tomu povedať, že aby... Pán Bagačka, poraďte mi, čo ešte k tomu povedať? (Reakcia poslanca.) Hej? Dobre, tak pán Bagačka hovorí, že dosť, že stačilo. Ďakujem pekne.