Z. Kramplová, poslankyňa: (2010-02-04):
Ak by som bola úplne nezainteresovaný človek v oblasti poľnohospodárstva a potravinárstva, tak by som povedala, že fajn, je to super zákon, je to perfektná filozofia, len treba upraviť niektoré veci, ktoré sú tam ešte z takého legislatívneho pohľadu nedotiahnuté. Ale mám obavu z toho, že tento zákon bude problémom v praxi rovnako, ako sa problémom v praxi stal zákon 172 hlavne z toho dôvodu, že kontrola nebola jasne vyšpecifikovaná, nebolo možné ísť do hĺbky, do kontrol na jednej strane, ale na druhej strane to bola aj dobrá pripravenosť obchodných reťazcov, ich kvalitných pracovníkov a u nás menej kvalitnej alebo, povedala by som, až amatérskej kontroly. Tento návrh zákona, ktorý máme pred sebou, dáva nové pravidlá hry a dáva novú nádej pre dodávateľov slovenských výrobkov. Pamätáte si, že nie je to tak dávno, čo som tu predkladala dva návrhy, ktoré sa týkali práve záležitostí podpory predaja slovenských výrobkov alebo výrobkov, ktoré by mali byť na našich pultoch, a to bol návrh zákona, ktorý sa týkal označovania poľnohospodárskych alebo potravinárskych výrobkov a rovnako som chcela riešiť nekorektný, ak to sa dá takto jemne nazvať, vzťah medzi dodávateľmi a odberateľmi v rámci obchodných vzťahov a hlavne obchodných reťazcov na Slovensku. Predkladala som novelu zákona o cenách, kde som sa snažila riešiť tento vzťah určením marže tak, aby kontrola bola jednoduchá tak, aby dodávatelia presne vedeli, za čo dodávajú a čo je možné dať do ceny, ktorú uzavierajú s odberateľmi. Samozrejme, že v tom období som absolvovala pomerne veľa rokovaní s potravinármi, ale aj obchodníkmi a veľmi sa mi tieto informácie a tie ich názory zišli, pretože dnes sa ukazuje, že naozaj, táto téma je vážna téma, treba ju riešiť, ale domnievam sa, že treba, naozaj, dobre zanalyzovať 172-ku, ktorá momentálne je v platnosti. Treba zanalyzovať možnosti, ktoré existujú v rámci Európskej únie, pretože sa pohybujeme vo veľkom priestore európskeho priestoru, teda Európskej únie a ja by som bola veľmi nerada, keby sme prijali opatrenia, ktoré by sa dotýkali v negatívnom zmysle našich potravinárov. Totiž, keď som pripravovala novelu, pokiaľ ide o označovanie výrobkov, teda potravín, vznikol tu problém, a preto som aj stiahla daný materiál, že tento zákon by sa uplatňoval, alebo táto povinnosť by bola vlastne pre našich výrobcov, ale netýkala by sa výrobcov, ktorí sú zahraniční výrobcovia. A ozaj by som bola veľmi nerada, aby som aj tak, ako aj v tomto zákone to bolo, dávala, aby som spôsobovala problémy pre našich potravinárov, pretože naši potravinári majú naozaj veľmi veľa problémov. Keď som sa trošku pozrela do histórie roku 2007 a prípravy zákona 172, hlavným iniciátorom bolo ministerstvo pôdohospodárstva. Myslím, že to tu bolo aj prezentované viackrát, ale to, čo je podstatné, že vlastne zákon 172 vznikol na podnet ministerstva pôdohospodárstva, to, že sa tam potom pridali alebo vlastne, že to predstavuje podmienky pre všetky výrobky, nielen potravinárske, bolo v dôsledku toho, že na príprave tohto zákona sa podieľalo aj ministerstvo hospodárstva, ktoré bolo predkladateľom tohto návrhu. Už v tom období prebiehali rokovania na pôde Európskej komisie a tie rokovania, si myslím, že tiež treba určitým spôsobom brať do úvahy a treba ich brať do úvahy hlavne v tomto období, keď pripravujeme nový zákon. Nechcem už rozprávať to, čo bolo a ako bolo, ale som presvedčená, že aj zákon 172 v prípade, že by nebol šitý horúcou ihlou, mohol byť pripravený lepšie a mohla byť hlavne pripravená lepšia kontrola a kvalitnejšie vykonávanie celého zákona vo vzťahu dodávateľ – odberateľ. Pokiaľ ide o návrh zákona, tu si treba uvedomiť jednu zásadnú vec. Naším cieľom je pomôcť potravinárom a pomôcť presadiť to, aby na našom trhu sa objavovalo viac slovenských výrobkov a aby kvalitné slovenské výrobky sa dostávali na trh do obchodných reťazcov. Možno nás to tak až veľmi nezaujíma, ale v súčasnosti percento výrobkov slovenských, kvalitných slovenských výrobkov, je na trhu skutočne veľmi málo. V materiáli v dôvodovej správe píšete, že 90 % potravín sa predáva v obchodných reťazcoch, čo je, samozrejme,  vysoké percento. Z tohto percenta potravín je veľké percento výrobkov zo zahraničia. Predpokladám, že predkladatelia presne vedia, prečo sú to výrobky zo zahraničia. Pretože každý obchodný reťazec alebo každý obchodník sa snaží predávať výrobky s čo najväčším ziskom. Čiže za menej peňazí ich dostať do siete, s väčším ziskom ich predať. Dobre viete, že pri prijatí eura sa kontrolovala cena výrobkov, potravinárskych výrobkov, ale bolo 10 alebo 15 výrobkov, na ktoré si dávali potravinári veľký pozor a vlastne pri týchto výrobkoch veľmi citlivo zvažovali, či pôjdu do zvyšovania ceny, alebo nie. Nešli do zvyšovania, čiže neobjavilo sa ani to, že by v dôsledku zavedenia eura boli zvýšené ceny potravín, ale týkalo sa to len tých určitých potravín. Keby sme si pozreli iné potraviny, tam tá marža vlastne je pomerne vysoká a vzniká práve v dôsledku nekorektných vzťahov medzi dodávateľom a odberateľom. Musíme si uvedomiť aj to, že v súčasnosti je trhové hospodárstvo zamerané na zisk. To, myslím, že netreba nikomu zdôrazňovať a len si to treba uvedomiť. Nikto nebude vyrábať a nikto nebude ani predávať bez zisku. Potraviny sú o to citlivejšie, že veľakrát poľnohospodári musia ísť aj do takej výroby, kde ten zisk nie je. Buď sa hýbu na nule, niekedy aj pod tou nulou, alebo je minimálny. Preto poľnohospodárstvu a rovnako aj potravinárstvu treba venovať náležitú pozornosť. Ale náležitú pozornosť treba venovať aj tomu, aby v našich výrobkoch, ktoré sa predávajú a ku ktorým majú ľudia dôveru, že sú kvalitné, sa neobjavovali suroviny, ktoré sú dovezené a tým sa v podstate znižuje kvalita výrobkov a znižuje aj cena výrobku. Pokiaľ ide o reťazce, reťazce sa snažia naozaj stláčať cenu u dodávateľov tak, aby išli na najnižšiu možnú cenu. Podľa môjho názoru najdôležitejšie je a to je perspektíva aj pre budúcnosť, aby boli zmluvy, v ktorých je určená pevná cena. To vidím ako jedinú možnosť v rámci ochrany dodávateľov, pretože keď je stanovená pevná cena, nie je možné potom k tomu pridávať všetko možné, tak ako je to v súčasnosti, to, čo si pridávajú obchodné reťazce a celkovú konečnú cenu to v podstate znižuje veľmi výrazným spôsobom a dostávame sa práve do tých podmienok, ktoré sú na Slovensku. Problém, ktorý tu vznikol s reťazcami a ktorý dnes musíme riešiť, žiaľ, je problém, ktorý sme si neustriehli, keď tieto reťazce sa uchádzali o existenciu na slovenskom trhu a dovolím si povedať, že tento vlak nám už ušiel. Ušiel nám z toho dôvodu, že tak ako iné štáty nestanovili sme si podmienky, za akých je možné predávať hlavne potravinárske výrobky, lebo tie sú najcitlivejšie, aký by mal byť podiel týchto výrobkov a aké by mali byť vzťahy medzi dodávateľmi a odberateľmi. Niektoré štáty to majú stanovené, ale to treba urobiť na začiatku. Keď sa psovi dá dlhá reťaz, a potom sa skracuje, tak je to veľmi nebezpečné. Pokiaľ ide o reťazce, je úplne evidentné, že reťazce majú možnosť nakupovať nielen na Slovensku, majú možnosť kupovať aj v zahraničí a má to každý jeden reťazec, ktorý sa na Slovensku objavuje. Máme možno veľkú nevýhodu v tom, že tých zahraničných reťazcov máme podstatne viac ako v iných štátoch Európskej únie. V dôvodovej správe je spomínané Francúzsko. Áno, Francúzi tento zákon, ktorý je aj tu spomínaný, už mali, aj keď sme pripravovali zákon 172 a som presvedčená, že možno už tam sme mali niektoré kontrolné mechanizmy prebrať od nich a aplikovať v rámci 172-ky tak, aby naozaj tá kontrola mala zmysel a priniesla výsledky, ktoré sme očakávali od 172-ky. Vo Francúzsku je však situácia iná, pretože vo Francúzsku majú svoje reťazce a tam nie je problém, aby sa umiestňovali ich výrobky v ich reťazcoch, teda v ich francúzskych reťazcoch, pretože Francúz je taký, že aj keď je výrobok drahší, radšej kúpi francúzsky výrobok a nie dovezený výrobok. My sme niekde ďalej, niekde ďalej v tom zmysle, v tom negatívnom zmysle, že u nás sa ľudia – spotrebitelia orientujú podľa ceny, a nie podľa kvality. A tu je ten pes zakopaný, že reťazce, keď by mali nakupovať kvalitné výrobky, chcú ich nakupovať za tú najnižšiu cenu a nie je možné, aby sa tieto kvalitné výrobky dávali do reťazcov za ceny, ktoré by netvorili aspoň minimálny zisk alebo by neprinášali potravinárom stratu. Potom sa stáva, že v slovenských reťazcoch alebo v reťazcoch na Slovensku sa objavujú lacné kurčatá za 1,5 eura, ktoré sú síce vysoko nekvalitné, tetracyklínové kurčatá, ale ľudia ich kupujú a toto pokladám za veľmi nebezpečné. Alebo ďalší príklad, kúpite rožky, v ktorých sú použité vajcia dovezené zo zahraničia, lebo sú lacnejšie, ale nikoho nezaujíma, že tie vajíčka obsahujú látky, ktoré nie sú priaznivé pre ľudský organizmus. Sú to vajíčka napríklad od sliepok, ktoré sú kŕmené zmeskami, ktoré sú u nás zakázané. Rovnako je to pri mäse, nechcem ísť do podrobností. Myslím si, že táto otázka je veľmi dôležitá a mňa mrzí to, že u nás občan si nemá možnosť vyberať potravinárske výrobky podľa toho, aká je kvalita výrobku, ktorý chce kúpiť. Nakupuje podľa ceny a obchod mu určuje, čo bude jesť a čo si do toho košíka vloží, pretože cena je rozhodujúca. A to je pre mňa najväčšie memento, ktoré je, aby sa na pultoch objavovali potraviny, ktoré sú bezpečné pre občana a ktoré v podstate prinesú aj zisk pre potravinárov, primeraný zisk, ale na druhej strane sú to potraviny, ktoré nevytvárajú pre budúcnosť zdravia ľudí problémy. Páni poslanci, ktorí predkladáte tento návrh, nebudem sa teraz vyjadrovať k jednotlivým bodom, pretože mám tu asi 10 alebo 15 pripomienok, pokiaľ ide o legislatívu, pokiaľ ide o legislatívne znenie tohto zákona. Spomeniem však len napríklad neriešenie otázky predaja tovaru v akcii napríklad pred ukončením jeho trvanlivosti. Myslím, že aj to, ak teda tento zákon pôjde ďalej, by bolo nutné riešiť. V § 10 sa objavuje retroaktivita. Nie je možné týmto zákonom alebo akýmkoľvek zákonom vsunúť ustanovenie, ktoré zakladá retroaktívny prístup vo vzťahu ku kontrole. Kontroly, ktoré boli začaté a ktoré sa realizujú, musia byť riešené podľa starého poriadku, ktorý je, a až následne kontroly, ktoré budú začaté po prijatí zákona, ak by bol prijatý, môžu byť realizované. Ešte sa chcem sústrediť možno v krátkosti na etický kódex, ktorý je tam spomenutý. Etika a zisk u nás to veľmi neexistuje. Trhové hospodárstvo – princípom trhového hospodárstva je súkromné vlastníctvo, zisk a moc, nič viac, žiadna etika. Takže, aj keď hovoríme o etike a veľakrát o nej hovoríme a snažíme sa ju vsunúť do rôznych právnych predpisov alebo vykonávacích predpisov, etika je len jeden príliš zakrytý pojem. Ja by som chcela navrhnúť, aby táto problematika bola riešená v rámci Európskej únie. Vidím jedinú schodnú cestu pre tento proces v riešení alebo v prijatí nariadenia Európskej únie, ktorá by prijala nariadenie, v rámci ktorého by boli vzorové zmluvy pre potravinárov v rámci dodávateľsko-odberateľských vzťahov s pevne stanovenou cenou. Viem, že tento proces je proces na dlhší čas, chce to fundovanosť našich odborníkov, chce to naozaj pomerne veľké úsilie v rámci Európskej únie, ale aj v rámci štátov Európskej únie. Sú ľudia, ktorí rozmýšľajú podobne, ako rozmýšľame mnohí tí, ktorí tu sedíme v týchto laviciach a ktorí majú záujem o to, aby zdravá ekonomika nebola postavená na nezdravých ľuďoch, ale na zdravých ľuďoch a zdraví ľudia môžu byť len vtedy, keď konzumujú zdravé potraviny a v tomto vidím ten najväčší problém, ktorý my tu potrebujeme riešiť. Áno, vzťahy sú neprimerané. Vzťahy sú problémové a choré, ale chcem vás poprosiť, aby tento zákon nám nepriniesol to, že sa tu budú voziť ešte vo väčšom potraviny zo zahraničia, pretože uzatváranie zmlúv v zahraničí pre veľké obchodné reťazce bude oveľa jednoduchšie, a tieto nekvalitné potraviny, ktoré sa dostávajú aj dnes na trh na Slovensko, sú ohrozením pre budúcnosť občanov, pre budúcnosť zdravých občanov Slovenska. Ja by som navrhovala, páni poslanci, ak riešime a chceme riešiť toto, čo navrhujete v zákone, aby sme mali záruku, že sa nám nezopakuje to, čo dnes máme vo vašej dôvodovej správe, to znamená, zákon 172 alebo dôsledky zákona 172 a aby sme takýto zákon, ak je ho nutné prijať, prijímali po podrobnejších analýzach, po dohode aj s ministerstvom hospodárstva a v širšom konsenze v rámci potravinárov aj obchodníkov. Myslím si, že toto je cesta, ktorá je schodná. Na to však potrebujeme podstatne dlhší čas, a preto si myslím, že prijatie takéhoto dôležitého zákona alebo riešenie tejto dôležitej otázky, ktorá tu existuje medzi dodávateľmi a odberateľmi, by bolo nutné riešiť asi až po voľbách. Ďakujem za pozornosť.