T. Lebocký, poslanec: (2008-06-19):
Vo všeobecnej časti dôvodovej správy sú uvedené viaceré zavádzajúce nepresnosti vyplývajúce možno z absencie poznania súvislostí, ale nie je možné vylúčiť, že ide o nepresnosti účelové s cieľom vrátiť sa k medializácii pre rozhodujúcu časť verejnosti už aj v čase schvaľovania novely zákona o lesoch v júni 2007 irelevantne priorizovanej témy úpravy režimu pohybu v lese na bicykli a na koni. Je a aj v júni 2007 mi bolo úprimne ľúto, že predstavitelia najsilnejšej opozičnej strany sa v rámci celého legislatívneho procesu obmedzili na politickú šarvátku, samozrejme, mediálne nadštandardne podporovanú, ktorá mala len veľmi málo spoločné s meritom veci, formulovanom, samozrejme, v samotnej preambule zákona o lesoch. Poznám mnohých praktikov, lesníkov aj z vašej časti politického spektra, pán kolega Frešo, tu prítomný, ktorí sa pýtali, prečo sa opozičné návrhy obmedzili výlučne len na zber semien, bicykle a kone. Žiaľ, ja som im vtedy nedokázal odpovedať a nedokážem im odpovedať ani teraz na otázku, prečo sa v poslaneckom návrhu neobjavili aj iné úpravy, týkajúce sa predovšetkým nimi prezentovaných alternatívnych metód hospodárenia v lese. Môžem sa len domnievať, že cieľom predloženej novely nie je presadzovanie záujmov lesníkov, majiteľov a priateľov lesa, sympatizantov v tomto prípade aj opozičnej politiky opozičnej strany, ale záujmov úzkej skupiny ľudí blízkej tým politikom, s ktorými ich spájajú spoločné rekreačné aktivity. Ako to teda v skutočnosti je s tými argumentmi uvedenými v dôvodovej správe a v úvodnom slove jedného z navrhovateľov? Musím konštatovať, milé kolegyne a kolegovia, že rukojemnícka dráma slovenskej prírody na Slovensku pokračuje. Slovenské lesy sú predmetom vášnivých diskusií už niekoľko rokov. Najprv to bolo obviňovanie lesníkov z nekalých praktík pri ťažbe a predaji dreva. Potom to bola kalamita vo Vysokých Tatrách a riešenie jej následkov, zber lesných plodov. V súčasnosti je to obmedzenie jazdy na bicykloch a jazdy koňmi mimo lesných ciest. Diskusie prechádzajú do objednaných protestných akcií „bajkerov“, odvolávajúc sa na legislatívu Európskej únie. Vyzerá to teda, že sa deje niečo mimoriadne a špecifické len u nás, na Slovensku. Skutočnosť je však oveľa, oveľa prozaickejšia. O tom, že sú to témy diskutované nielen u nás, svedčí aj skutočnosť, že Európska hospodárska komisia OSN a Organizácia OSN pre poľnohospodárstvo a výživu vypracovali spoločnú štúdiu analyzujúcu lesnícku legislatívu v 23 európskych krajinách, pán kolega Frešo, v 23 európskych krajinách, vrátane Slovenska, z hľadiska prístupu verejnosti do lesov a využívania produktov lesa. Pozrime sa teda, ako to v Európe vyzerá z pohľadu pohybu občanov v lesoch. Najväčšia voľnosť je v Škandinávii, ani tam to však nie je bez obmedzení. Aj vo Fínsku musí vlastník súhlasiť s využívaním lesov na športové účely napríklad. V mnohých krajinách, napríklad v Rakúsku, Francúzsku, Veľkej Británii, Turecku má vlastník lesov právo úplne zamedziť prístup verejnosti na svoje pozemky. Aby sme nechodili po príklady ďaleko, uveďme, že aj legislatíva v Čechách a Maďarsku povoľuje jazdu na bicykloch a na koňoch iba po lesných cestách a vyznačených trasách, po lesných cestách a vyznačených trasách. Takže žiadne slovenské špecifikum obmedzujúce právo občanov na využívanie prírody. Žiadne špecifikum, iba snaha o úpravu režimu a stanovenie elementárnych podmienok zodpovedajúcich stavu a vývoju spoločenských vzťahov. Nič viac a nič menej. Keď som si po prvýkrát prečítal návrh nového lesného zákona, očakával som protesty ochranárskych skupín, napríklad k ustanoveniu povoľujúcemu holoruby, prípadne k rekonštrukcii lesa alebo ďalším nosným témam. Žiaľ, zrejme sa dali rýchlo presvedčiť, že je potrebné skôr protestovať proti obmedzeniu voľnej jazdy po lesoch na bicykloch. Nechápal som to, pokiaľ som si neprečítal na internetovej stránke organizácie, ktorá na Slovensku zastrešuje mimovládne ochranárske organizácie, odpoveď na otázku jedného čitateľa, čo je vlastne cieľom podpisovej akcie proti zákonu. Odpoveď organizátora bola, že ešte nevie, ale treba „nastrašiť“ prezidenta počtom podpisov, aby tento zákon nepodpísal. Doslovne to tam takto bolo uvedené aj s tými úvodzovkami. Žeby náhoda? Nezneužívame podobnými aktivitami lesy a ochranu prírody na iné ciele, tentoraz, povedzme, vyslovene politické? Nestáva sa bicykel po niekoľkých rokoch zase pre niektorých vhodným nástrojom politického boja? Vráťme sa do reality a za stanoviská všetkých rozhodujúcich záujmových skupín. A teraz by som vás poprosil, pán predkladateľ, keby ste počúvali. Dobre? Rada združení vlastníkov neštátnych lesov Slovenska, ktorá zastupuje vlastníkov takmer 55-percentnej výmery lesov Slovenska, ktorá zastupuje, ako som povedal, absolútnu väčšinu vlastníkov, v mene tejto, ale aj v mene Lesov Slovenskej republiky, štátneho podniku, ktorý spravuje a užíva lesy vo vlastníctve štátu na výmere viac ako 2 miliónov hektárov, Slovenskej lesníckej komory, ale aj zástupcov navrhovateľa novely zákona o lesoch, dovoľte mi veľmi krátko zacitovať za všetky tieto stanoviská z listu, ktorý zaslala Rada združení vlastníkov neštátnych lesov 10. júla 2007 prezidentovi republiky, citujem: „Naše stanovisko, vážený pán prezident, vychádza z Ústavy Slovenskej republiky, konkrétne z článku 20 ods. 1. Každý má právo vlastniť majetok. Vlastnícke právo všetkých vlastníkov má rovnaký zákonný obsah a ochranu. Podľa nášho názoru z tohto ustanovenia jednoznačne vyplýva, že les je taký istý majetok ako záhrada, vinohrad, ovocný sad a podobne. Ich vlastníctvo má rovnakú zákonnú ochranu. Nikde v Ústave Slovenskej republiky sme nenašli zmienku, že les je iný druh majetku. Z toho vyplýva, že ústava nedáva a nezaručuje právo občanom na všeobecné užívanie lesov. Vlastníci lesa sú úplne rovnocenní v povinnostiach, za svoj majetok platia dane a teda musia byť rovnocenní aj vo vlastníckych právach. Tvrdenia žiadateľov o vrátenie novely do parlamentu považujeme za zavádzajúce a nepravdivé. Nikto z lesa cyklistov nevyháňa. Treba si však uvedomiť, že lesné komunikácie sú účelové komunikácie a slúžia predovšetkým pre potreby lesníckej výroby. Nie sú určené pre rekreačné a turistické využívanie, pritom však táto záujmová činnosť nie je vylúčená. Sú majetkom vlastníka lesa, ale nič nebráni tomu, aby po vzájomnej dohode a určitým spôsobom boli využívané aj na takéto aktivity.“ Koniec citátu. (Nech sa páči, dám ti to. Tu je to stanovisko.) A na záver dovoľte ešte krátky historický exkurz, pretože v dôvodovej správe sa uvádza, že zákon je v rozpore s našou kultúrou a stáročnou tradíciou, súčasťou ktorej je slobodný vstup do lesa. Ani lesnícka história nie je teda silnou stránkou autora tejto správy. Rozľahlé lesy na našom území sú od nepamäti základným životným prostredím obyvateľstva. Udržiavať, chrániť a hospodáriť na tomto majetku znamenalo predovšetkým zastupovať záujmy kráľa, neskôr komory, neskôr štátu. Dnešné lesy sú výsledkom hospodárenia niekoľkých generácií, ktoré si postupne uvedomovali nesmiernu hodnotu lesa, potrebu jeho zachovania a ďalšieho zveľaďovania. Áno, z historického hľadiska sa vzťah obyvateľstva k lesom formoval v prirodzenom procese vývoja poznania, spoločenskom prostredí typickom pre určitú etapu výrobných vzťahov. Najstaršia zmienka o dedine „strážcov lesov“ je z roku 1250 z obdobia lesov kráľovských. Bola to dedinka Hájniky pri Zvolene. Povinnosťou kráľovských služobníkov, strážcov lesov, bolo predovšetkým hájiť kráľovské lesy a dozerať na dodržiavanie pravidiel vyplývajúcich zo získaného privilégia slobodného vstupu a rúbania dreva až od roku 1238, pokiaľ sa tam v tej správe spomínajú nejaké stáročia. Reagujem len vyslovene na to. Na podnet lesných hájnikov vydal kráľ Žigmund Luxemburský v roku 1426 nariadenie pre kráľovské lesy, ktoré zaviedlo systém obhospodarovania a využívania lesov. Nechcem ísť do ďalších podrobností, ale aj nariadenie Ferdinanda I. z roku 1564, následne Maximiliánov lesný poriadok a neskôr Tereziánsky lesný poriadok z roku 1759 známy v staroslovienčine ako Porádek hor aneb lesú zachovaní, všetky tieto historické dokumenty upravovali režim vstupu do lesa, využívania a obhospodarovania lesa. Rovnako aj prvý zákon o lesoch z roku 1879, ale aj ten posledný z roku 2005, ktorý tu už dnes bol spomínaný pánom predkladateľom, obsahoval režim vstupu verejnosti do lesa. Ten posledný, teda z roku 2005 obsahoval aj návrh obmedzenia jazdy po lesnom pôdnom fonde na bicykli. Navrhovateľ, ministerstvo pôdohospodárstva, vtedy ustanovenie o zákaze vypustilo na základe požiadavky tých istých osôb, ktoré dodnes traumatizujú spoločnosť snahou presadiť záujmy úzkej skupiny ľudí na úkor všetkých ostatných, vrátane majiteľov lesných pozemkov. Z uvedeného historického odpočtu činnosti lesníkov na našom území preukázateľne vyplýva, že lesníci na Slovensku boli, sú a budú odborne spôsobilým garantom zdravého vývoja našich lesov a že novodobé aktivity niektorých skupín občanov využívajúcich inštitút občianskych združení a individuálnych aktivít politikov pri presadzovaní svojich názorov, tvrdiac, že zastupujú názory obyvateľstva celých regiónov, územných celkov, či dokonca celej krajiny, sú často zavádzajúce, nekomplexné a nelogické. Žiaľ, forma presadzovania skupinových záujmov podporená mediálnou exkluzivitou často prekrýva ich povrchné znalosti historických faktov, odborný diletantizmus a účelovú informačnú asymetriu hraničiacu s účelovou informačnou konšpiráciou. Metódy práce týchto skupín generujú v odborných kruhoch zanovitosť a odmietanie akejkoľvek diskusie, medzi občanmi zmätok a informačnú dezorientáciu. Z uvedených dôvodov v súlade s § 73 ods. 3 písm. b) zákona o rokovacom poriadku, vážený pán predseda, navrhujem, resp. podávam procedurálny návrh, aby Národná rada Slovenskej republiky nepokračovala v rokovaní o tomto návrhu zákona. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)