P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2002-04-11):
Nech sa páči. J. Čarnogurský, minister spravodlivosti SR: Vážený pán predsedajúci, vážená Národná rada. Ja chcem tiež poukázať na to, že toto je zákon a zdá sa, že jediný zákon, ktorý je už štvrtýkrát takto v záverečnej rozprave a hlasovaní v tejto Národnej rade. Napriek tomu, že to nie je zákon, ktorý by mal priamy nejaký politický dosah. Prisudzujem túto okolnosť dôležitosti zákona, dôležitosti zákona o Súdnej rade, ktorý znamená dokončenie nezávislosti a stavby a konštrukcie architektúry súdnej moci a z tohto hľadiska pre dôležitosť tohto zákona vám prosím, páni poslanci, o schválenie tohto zákona, pretože čakajú naň všetci občania Slovenskej republiky, ale najmä sudcovia, pretože bez tohto zákona, bez riadenia Súdnej rady súdna moc Slovenskej republiky nie je plne funkčná, nie je úplná, nie je dokonalá. K tým polemikám nechcem sa vracať, ktoré okolo tohto zákona boli. Poviem iba jednu skutočnosť, že tento zákon sme pripravili, vypracovali za tri mesiace od schválenia novely Ústavy Slovenskej republiky, keď sme jedine s ním mohli začať a už vzhľadom na význam tohto zákona si myslím, že rýchlejšie to vypracovať by ani nebolo seriózne. Ústavnoprávny výbor zasadal dvakrát včera, bola to naozaj niekoľkohodinová diskusia, v ktorej sme prebrali, myslím, všetky nielen pripomienky pána prezidenta, ale aj isté všeobecnejšie teoretickoprávne súvislosti a ústavnoprávny výbor zaujal stanovisko hlasovaním ku všetkým pripomienkam a ja sa stotožňujem s týmto stanoviskom ústavnoprávneho výboru, a to znamená tam, kde navrhuje pripomienky prijať, navrhujem prijať, kde neprijať, neprijať s jednou jedinou výnimkou, kde modifikujem svoje alebo stanovisko vlády oproti stanovisku ústavnoprávneho výboru, a to je pripomienka č. 12, to je to právo ombudsmana začať disciplinárne konanie proti sudcom. To bol poslanecký návrh, ktorý som aj vtedy podporil, prešiel hlasovaním, pán prezident ho namieta, ponechávam to na rozhodnutie tejto snemovne. Jediná teoretická otázka ani nie problém, ale otázka, z ktorej, kde sa líši moje stanovisko, povedzme, od stanoviska pána poslanca Brňáka je v tom, či všetko musí byť v ústave uvedené, že ústava splnomocňuje na niečo zákon, aby tak bolo možné urobiť a keď takéto splnomocnenie v ústave nie je, že by tak nebolo možné urobiť. Ja tvrdím, že nemusí byť v ústave v každom jednotlivom prípade odkaz na to, že podrobnosti ustanoví zákon a napriek tomu je to tak možné urobiť, pretože iný výklad prakticky by ani nebol možný. A v Ústave Slovenskej republiky je viacero príkladov práve tohto prístupu, a to nie iba v novele z februára minulého roku, ale v „pôvodnej ústave“, aby som tak povedal vašej. Napríklad čl. 61 Ústavy Slovenskej republiky hovorí o vymenovaní, teda voľbe a odvolaní predseda Najvyššieho kontrolného úradu, nehovorí nič o dôvodoch odvolania, ale zákon o Najvyššom kontrolnom úrade č. 39/1993 Z. z. potom hovorí o dôvodoch, teda možných dôvodoch odvolania predsedu Najvyššieho kontrolného úradu, tieto zákony platia už pomaly 10 rokov, nikto sa nad nimi nepozastavil, žiadne problémy nepriniesli, nikto ich nenapadol na Ústavnom súde, ale prosím je možnosť kedykoľvek na Ústavnom súde to napadnúť. Pán poslanec Brňák vychádza z iného stanoviska, to znamená, že všetko musí byť uvedené v ústave, splnomocnenie na zákon, aby to bolo možné uviesť v zákone, pán poslanec Brňák ale nemá vysvetlenie pre tento článok 61 zákona o NKÚ. Lebo ani na zasadnutí ústavnoprávneho výboru ho nemal. Všetko ostatné, čo povedal napríklad pán poslanec Brňák, pokiaľ ide o dôsledky alebo problémy, s ním súhlasím. S ním súhlasím a práve sa to snažíme riešiť tu v navrhnutom zákone. Podpredseda Súdnej rady, ak by nebol podpredseda Súdnej rady, keď by náhle napríklad predseda Súdnej rady sa stal práceneschopný a podobne, tak Súdna rada by bola nefunkčná, ani len zvolať by ju nebolo možné, nehovoriac o tom riešiť niektoré konkrétne problémy. Pokiaľ ide o dôvody odvolania, platí to, čo povedal pán poslanec Brňák zo svojho prejavu z decembra 2000, to znamená, že keď by dôvody odvolania člena Súdnej rady neboli uvedené ani v zákone, tak naozaj vláda, parlament, prezident a koniec koncov aj sudcovia by mohli kedykoľvek odvolávať členov Súdnej rady, Súdna rady by sa stala zdrojom neistoty a nestability súdnej moci ako celku, pretože členovia Súdnej rady by sa báli hlasovať slobodne a nezávisle o jednotlivých bodoch programu zasadnutia Súdnej rady, aby si neznepriatelili niektorého z týchto orgánov, ktorý ich tam vymenovali alebo dosadili zvolením alebo vymenovaním. Pokiaľ ide o štvorročných sudcov, opäť platí to, čo povedal pán poslanec Brňák, že tu nejde o nejakú zásadnú zmenu oproti platnému stavu, ale ide o presnejšie pomenovanie platného právneho stavu a ide o odstránenie neistoty, ktorú vyvolával napríklad aj predseda Najvyššieho súdu svojimi vyjadreniami o tom, že ich funkcia zaniká, a to znamená, že ak chceme dať týmto sudcom zatiaľ 34, prípadne neskôr možno ďalším právnu istotu, ktorú si zaslúžia vzhľadom na výkon svojej funkcie, je potrebné a vhodné, aby tam toto ustanovenie, ktoré sme dodali, zostalo a poznamenávam, že naozaj toto ustanovenie vzniklo na základe diskusie v ústavnoprávnom výbore asi pred dvoma mesiacmi niekedy vo februári tohto roku, kde sme sa všetci prítomní zhodli, že také ustanovenie je dobré a pán poslanec Brňák, pokiaľ sa pamätám, aj vy ste boli prítomný na tom zasadnutí ústavnoprávneho výboru, aj vy ste zdieľali toto stanovisko. V každom prípade tam bol predseda Najvyššieho súdu a zdieľal toto stanovisko, čiže opakujem, tu sa len snažíme urobiť zo Súdnej rady orgán, pilier istoty súdnej moci. Páni poslanci, panie poslankyne, týmto končím, navrhujem opätovne, aby ste pri hlasovaní prijali stanovisko ústavnoprávneho výboru, hovorím s tou jednou modifikáciou, ktorá sa týka pripomienky 12. To ponechávam na vaše rozhodnutie. Ďakujem vám a opätovne prosím o prijatie zákona ako celku, pretože verejnosť, sudcovia a koniec koncov aj Európska únia na tento zákon čakajú. Ďakujem.