Žarnay, Oto, poslanec NR SR (2019-06-26):
Ďakujem za slovo. Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, vážení kolegovia, koniec školského roka je pre každého pedagóga nielen bilančný, ale značí najmä hlboký a uvoľňujúci výdych. Tridsiatym júnom sa ešte síce pre pedagógov prázdniny nezačínajú, ale vyčerpaní a možno aspoň trochu spokojní sa pri vidine zaslúženého oddychu vysporadúvajú s množstvom administratívnych úkonov a iných potrebných činností. My premýšľame nad školstvom bez ohľadu na časť roka. Hľadáme riešenia na podnety a problémy, ktoré ho tlačia, a je ich nemálo. Je len na škodu, že iba sťažka sa dostávame ku konsenzu naprieč politickým spektrom a k vecným riešeniam. A tie sú podstatné. V januári minulého roka som predkladal Národnej rade návrh na zákonnú limitáciu výkonu funkcie riaditeľa školy alebo školského zariadenia maximálne na dve po sebe idúce funkčné obdobia. Môj návrh vyvolal v pléne Národnej rady, ako aj v odborných kruhoch pomerne širokú diskusiu, samozrejme s množstvom kritiky a tak trochu s nepochopením podstaty problému, na ktorý som chcel poukázať. Preto vítam, že po vyše roku je tu druhý návrh, tentoraz od kolegu poslanca Sopka z OĽANO, ktorý v podstate rešpektuje mnou pomenované dôvody na ohraničenie funkčného obdobia riaditeľa školy a zároveň ho rozširuje o možnosť tretieho funkčného obdobia, ale len za zákonom stanovených podmienok. Na Slovensku, aj keď presné štatistiky na to zrejme nie sú, je obvyklé, že riaditelia škôl sú vo funkcii 15, 20 či 30 rokov a nie sú celkom výnimočné či ojedinelé aj prípady, keď riaditeľ školy má už 70 rokov. Aby sme boli objektívni, treba povedať, že podobný stav je aj v iných oblastiach verejnej a štátnej správy. S tým rozdielom, že tam dokonca nie je ani povinnosť zúčastňovať sa každých päť rokov výberového konania, ako to musí robiť riaditeľ školy. Z tohto hľadiska môžeme hovoriť o akejsi spoločenskej diskriminácii riaditeľov škôl či ich znevýhodnení oproti riaditeľom z iných oblastí. Človek si zvyčajne nerád priznáva a často ani neuvedomuje, že na výkon funkcie už nestačí, že nestíha kráčať s dobou alebo že tých druhých brzdí v ich osobnostnom rozvoji a vedie ich k stagnácii. Syndróm vyhorenia nie je žiadna novinka a nepostihuje len učiteľov či riaditeľov škôl, ale v konečnom dôsledku viac či menej celú pracovne aktívnu populáciu, obzvlášť, ak sa venuje duševnej práci. Špecifickosť a náročnosť psychickej práce pedagóga ho posúva v rebríčku kandidáta na vyhorenie na popredné miesto. Riaditeľ školy je pedagóg. Je to človek s vyučovacou povinnosťou a rovnako ako jeho kolegov sa ho status vyhorenia priamo dotýka. Riaditeľ je motorom alebo brzdou rozvoja školy. Každý riaditeľ pri nástupe do funkcie sa v rámci projektovania budúcich perspektív školy snaží vniesť do jej života svoje inovatívne vízie a realizovať ich počas svojho pôsobenia. Riaditeľ školy či školského zariadenia však vykonáva množstvo rozhodnutí v prvom stupni štátnej správy. Ako štatutár právnickej osoby nesie zodpovednosť za prípravu a realizáciu výchovno-vzdelávacieho procesu v súlade so štátnym vzdelávacím programom i školským vzdelávacím programom, zodpovedá za organizáciu práce, dodržiavanie pracovných, bezpečnostných, hygienických, technických i rozpočtových noriem, no zodpovedá i za realizáciu vlastnej vyučovacej povinnosti, vlastné vzdelávanie a profesionálny rast, za efektívne komunikačné procesy a neustále interakcie so žiakmi, rodičmi, pedagógmi, riešenie problémov a za množstvo, množstvo ďalších úkonov. Vďaka tomuto tlaku je riaditeľ horúcim kandidátom na syndróm vyhorenia. Čím dlhšie vykonáva človek funkciu riaditeľa v rovnakej škole či školskom zariadení, tým intenzívnejšie a rýchlejšie je oberaný o jeho drahocennú energiu a elán, čo sa v konečnom dôsledku odráža nie len v jeho bežných reakciách, stráca nadhľad, rutinne reaguje na prichádzajúce problémy, disponuje nižšou mierou entuziazmu a inovatívnosti, no najmä na škole samotnej, na jej stagnácii a tým aj nižšej miere konkurencieschopnosti, čo má v konečnom dôsledku negatívny dopad na prvotných klientov školy, deti. To je prvý zásadný dôvod limitácie. Druhým dôvodom je takzvané politikárčenie. Dlhodobé zabezpečenie výkonu funkcie riaditeľa rovnakou osobou, ktorá je politicky či názorovo spriaznená a tým častokrát aj poslušná vykonávateľka pokynov zriaďovateľa, dáva priestor na uplatňovanie mocenských ambícií na lokálnej úrovni a doslovné zabetónovanie sa niektorých ľudí na týchto postoch. Týmto sa samozrejme nechcem a nemienim dotknúť všetkých tých riaditeľov škôl, ktorí poctivo a korektne vykonávajú svoju funkciu, no reálny život ukazuje, že aj to je naša slovenská prax a odtiaľ je len malý krôčik k šikanóznemu správaniu voči nepohodlným ľuďom, ako napríklad v Michalovciach, Kysuckom Novom Meste, Lučenci, Cejkove, Púchove a mnohých iných obciach i mestách, kde sa bossing prejavil otvorene. No oveľa častejšie sa prejavuje skryto. Ľudia sa boja o ňom hovoriť, pretože majú strach zo straty zamestnania. Častokrát i vlastného dobrého mena, pretože ich nik nepodporí zo strachu alebo straty vlastných výhod, a skryté šikanózne správanie ich takto častokrát pripraví aj o zdravie. Opakujem, že tým vonkoncom nechcem zovšeobecňovať a hádzať všetkých riaditeľov škôl do jedného vreca. Na Slovensku je bezpochyby veľa dobrých a spravodlivých riaditeľov škôl, ktorí vedia motivovať pedagogický zbor a pozitívne vplývajú na vytváranie klímy na škole. Bohužiaľ, prípadov bossingu na slovenský školách pribúda. Zvlášť na východnom a strednom Slovensku, kde je učiteľov nadbytok, a preto je ľahšie ovládať ich strachom z prepustenia či inými formami zastrašovania. Do výberových konaní na miesto riaditeľa školy sa zvyčajne hlási málo uchádzačov. Dôvod? Nízky plat, veľká zodpovednosť, vysoké nároky a ďalšie faktory. Nie je ojedinelým zjavom, že do výberových konaní sa prihlási iba jeden uchádzač. Najčastejšie dovtedajší riaditeľ školy. To je samozrejme na škodu veci. Znižuje sa tak celková úroveň výberového konania a objektivita pri posudzovaní kvalít kandidáta. Rovnako je v však nepísaným pravidlom, že aj keď sa prihlási ďalší kandidát, najčastejšie z inej školy, napokon vždy zvíťazí dovtedajší riaditeľ školy, ktorý má na domácej pôde autoritu a vo výberovej komisii zloženej z členov rady školy má v drvivej väčšine lojálnych a zaviazaných ľudí, ktorí ho podržia, aj keby sa do výberového konania prihlásil super výnimočný kandidát. Takže tým, kto ťahá za nitky pri výberovom konaní, je samotná rada školy, respektíve výberová komisia zložená z členov rady školy. Práve radám škôl, ktoré na Slovensku získali právomoc rozhodovať o výbere kandidáta na funkciu riaditeľa školy, môžeme poďakovať za to, že sa riaditelia škôl bez ohľadu na preukázané kvality držia zubami-nechtami riadiacej funkcií dvadsať aj viac rokov. Rady škôl ich doslova zabetónovali. Obávam sa, že pokiaľ sa nezmení zákon, ktorý upravuje pôsobenie, činnosť a kompetencie rady školy, tento stav sa k lepšiemu nezmení. V radách škôl často sedia ľudia, ktorí tam boli dosadení za jasným účelom: kryť chrbát riaditeľovi školy, byť mu oporou, zametať jeho prešľapy pod koberec a zvoliť ho v každých nasledujúcich voľbách. Dobre pritom vedia, že učitelia z domácej školy sa boja postaviť ako protikandidáti vlastnému riaditeľovi z obavy jeho sankcií, zvlášť keď vedia, že ani nemajú šancu uspieť, keďže rada školy je vopred rozhodnutá, ktorého z kandidátov zvolí za riaditeľa. Pokiaľ v rade školy nebudú sedieť ľudia, ktorí dokážu, objektívne, nestranne, nepoliticky a nelojálne voči zriaďovateľovi a riaditeľovi školy posúdiť schopnosti kandidátov, tak sa budeme iba hrať na demokraciu na školách. A zásluhou takejto predstieranej demokracie sa vo funkciách zabetónujú riaditelia na 20, 30 rokov či celý život, pretože rozhodujúce, nebudú ich manažérske a iné schopnosti, ale ich lojalita voči zriaďovateľovi. Kritici návrhu obmedzenia pôsobenia riaditeľa školy vo funkcii na dve či tri funkčné obdobia argumentujú aj tým, že obmedzením funkčného obdobia by sme potrestali všetkých kvalitných a schopných riaditeľov, vďaka ktorým dané školy dosahujú vynikajúce výsledky. Obmedzením funkčného obdobia by sme ich demotivovali, pretože by vopred vedeli, že ich snaha napredovať, tvoriť a rozvíjať školu je limitovaná obdobím desiatich či pätnástich rokov. Po toľkých rokoch by sa museli vrátiť za katedru, či odísť na inú školu. Ako som už na začiatku spomínal po takej náročnej práci, ako musí riaditeľ vykonávať desať rokov, je oddych aj na mieste, lebo tu hrozí syndróm vyhorenia a ten môže mať dôsledky pre všetkých ostatných zamestnancov školy či žiakov ako klientov školy. Nemyslím si, že by sa človek z riadiacej pozície nemohol vrátiť späť za katedru a napĺňať tak svoje pedagogické posolstvo. Veď s tým úmyslom šiel aj študovať pedagogiku, lebo sa chcel stáť učiteľom a nie hádam rovno riaditeľom školy. Ak sa niekto po desiatich rokoch už nedokáže postaviť za katedru a učiť šesť či sedem hodín denne ako iní učitelia, tak problém bude asi niekde inde. Nie v zákone, ale v samotnej osobnosti človeka. Človek, ktorý pôsobí desať rokov na jednom pracovnom mieste v riadiacej funkcii, aj pri najlepšej vôli nemôže byť dostatočne inovatívny a proaktívny a jeho výkonnosť klesá. Daný čas však postačuje na to, aby ukázal svoje schopnosti a pretavil vízie v realitu. Postačuje na to, aby uplatnil svoje schopnosti a zručnosti pre rozvoj školy, komunity. Neznamená to však, že sa nemôže uchádzať o túto pracovnú pozíciu opäť po uplynutí jedného funkčného obdobia na tej istej škole, rovnako ako to neznamená, že sa o pozíciu riaditeľa školy nemôže uchádzať hneď na inom pracovisku. Toto právo mu nikto neupiera. Možno by sa takto vytvoril väčší boj medzi školami o získanie kvalitného riaditeľa, ktorý bude reálne meniť školu. Školy by vedeli, že verejne znalému riaditeľovi, ktorého schopnosti sa pretavili do úspechov danej školy, sa skončí funkčné obdobie a bude si možno hľadať nové miesto riaditeľa inde. Tým by sa otvoril zaujímavý pracovný trh s kvalitnými riaditeľmi. Zároveň by sa v takto nastavenom konkurenčnom prostredí riaditelia museli viacej snažiť, aby sa vedeli po troch funkčných obdobiach dobre predať. Vznikol by tak obrovský tlak na aktuálnych riaditeľov, lebo by bolo na trhu práce veľa kvalitných riaditeľov hľadajúcich si prácu. Možno je to na Slovensku len hudba budúcnosti. Ale prečo s ňou nezačať čím skôr? Veď aj tí najlepší manažéri vo firmách rotujú a nie sú na dvadsať, tridsať rokov v jednej firme. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, škola je živým prostredím a neustále sa transformuje vplyvom vonkajších i vnútorných faktorov. Môže však podľahnúť i vlastnej autodeštrukcii, pokiaľ v nej nenastanú progresívne zmeny. Po mnohých diskusiách so zainteresovanými na základe ich podnetov, názorov odborníkov i vlastných empirických poznatkov som presvedčený, že človek, ktorý pôsobí desať rokov na jednom pracovnom mieste v riadiacej funkcii, ani pri najlepšej vôli nemôže byť inovatívny a proaktívny a jeho výkonnosť automaticky klesá. Ako som už povedal, daný človek, daný čas postačuje na to, aby ukázal svoje schopnosti a pretavil vízie v realitu. Postačuje na to, aby uplatnil svoje schopnosti a zručnosti pre rozvoj danej školy i komunitu. Obdobie dvoch funkčných období je možno krátke pre toho, kto chce vo funkcii preukázateľne niečo dokázať, no dlhé pre toho kto funkcií iba prežíva. Zlý riaditeľ môže počas tohto obdobia napáchať v škole veľa škody, zvlášť keď je vo funkcii držaný politickou mocou. Príliš dlhé volebné obdobie nesie so sebou určitú zaslepenosť riaditeľa, a preto je zmena na mieste, lebo jeho výsledok môže školu posunúť iným smerom. Príliš veľká istota pokroky nerobí. Preto by po určitom časovom úseku riaditeľa vo funkcii malo nasledovať hodnotenie rodičmi žiakov, zriaďovateľom, zamestnancami, školskou inšpekciou, výsledkami vo vzdelávaní a podobne. Všimli ste si, že doposiaľ som stále hovoril o dvoch funkčných obdobiach. Áno, pretože som presvedčený o tom, že dve funkčné obdobia sú objektívne plne postačujúce na výkon funkcie riaditeľa jednou osobou. Tretie funkčné obdobie považujem za tak trochu kontraproduktívne vrátane vyššieho kvóra pri hlasovaní vo výberovom konaní. Kvalifikovaná väčšina nie je zárukou objektivity a to aj vzhľadom na zloženie rady školy, respektíve výberovej komisie, ako som to vysvetlil v predchádzajúcej časti môjho prejavu. Ak by sa vôbec malo uvažovať o treťom funkčnom období riaditeľa, tak by v tomto prípade bolo potrebné napríklad rozšíriť výberovú komisiu vo všetkých volebných častiach alebo aj o širšie zastúpenie školskej inšpekcie a okresného úradu tak, aby kvalifikovaná väčšina pri hlasovaní na výberovom konaní bola čo najobjektívnejšia a vo výberovej komisii bolo menej „pozitívne“ zainteresovaných osôb. Limitovanie funkčných období výkonu funkcie riaditeľa školy je reálnou požiadavkou, ktorej opodstatnenie deklaruje samotná prax. Dôkazom toho je, že sa o jeho zavedenie opätovne pokúšajú moji kolegovia. Je mi ľúto, že aj keď prv predloženému návrhu nič podstatné nevyčítali, nepodporili ho. Napriek tomu som za vecnú a konštruktívnu diskusiu. Som za zmeny, ktoré už tu dávno mali byť. A aj keď tretie funkčné obdobie nepovažujem za šťastné riešenie, návrh podporím, pretože naše školstvo to potrebuje. Ďakujem za pozornosť.