B. Bugár, podpredseda NR SR: (2004-01-21):
M. Abelovský, poslanec: Vážený pán podpredseda, vážené kolegyne, kolegovia, pán minister. Možno, že toto vystúpenie som mal predniesť vtedy, keď zákon bol v prvom čítaní, ale povedal som si, že radšej ho predniesť teraz ako nikdy. Návrh tohto zákona považujem za zlý. V zásade vychádza z toho, že podľa predkladateľa tu existuje legitímny dôvod pre jeho prijatie a spočíva v tom, že je namierený proti korupcii a zabráneniu alebo náprave nelegálne nadobudnutých majetkov. V tomto smere je to exemplárny prípad ukážky machiavelizmu a politickej objednávky, teda účel svedčí prostriedky, alebo ináč, ako sa hovorí po slovensky, keď sa rúbe les, lietajú triesky. V právnom a demokratickom štáte by takýto zákon podľa mňa nemal mať miesto. Demokratický štát nesmie a podľa môjho názoru a ani nemôže prijať zákon proti občanovi a štvať proti nemu inštitucionalizovaných udavačov, závistlivcov a nenávistníkov. Nútiť ho nad mieru obvyklú chodiť a podávať všelijaké vysvetlenia, púšťať na základe takéhoto zákona do svojho súkromia cudzích ľudí, nútiť ich, aby preukazovali svoje majetky, smerom dozadu. Ak si niekto myslí, že chytanie jednotlivcov, ktorí nadobudli majetok trebárs aj v rozpore so zákonom, je vyšší ako sloboda jednotlivca, veľmi sa mýli. Nemožno potom takýto zákon označiť ináč ako zákon totalitný. Preto, ak som povedal, že ide o politickú objednávku, v podstate je to tak. Ak v spoločnosti, v ktorej vládnu pocity závisti alebo nenávisti, ktoré najmä vyplývajú zo sociálnej nerovnosti, umožňujú rozpútať tento nezmyselný kolotoč, nemá miesto v právnom poriadku demokratického štátu. Prijatie tohto zákona neodôvodňuje ani poznanie, že na Slovensku je veľa ľudí, ktorí nadobudli majetok nelegálnym spôsobom, alebo sú podozriví z takejto činnosti. Na základe takéhoto zákona nie je prípustné vystaviť všetkých občanov potenciálnemu a neodôvodnenému šikanovaniu, čo po prijatí tohto zákona sa podľa mňa bude diať. Zákon predpokladá navýšenie úradníkov na systematizované miesta prokurátorov, príslušníkov polície a podobne. Peniaze daňových poplatníkov sa podľa mňa nesmú míňať na takéto pofidérne projekty. Chcel by som sa zastaviť pri jednej skutočnosti, ktorá má vzťah k tomuto zákonu, ale myslím, že možno hovoriť aj vo všeobecnosti. Tu pán spravodajca prečítal spoločnú správu, ktorú prijal ústavnoprávny výbor, preto hovorím, že budem hovoriť v širších súvislostiach, neplatí to len k tejto spoločnej správe, ale aj k iným, ktoré sme tu prerokúvali a ku ktorým ústavnoprávny výbor zaujal svoje stanovisko. V Ústavnoprávnom výbore Národnej rady Slovenskej republiky pracujú dve tretiny právnikov, ktorí pôsobia v Národnej rade. Ak sme prijali do spoločnej správy určité závery, ktoré odôvodňujú minimálne obavu z protiústavnosti niektorých inštitútov, ktoré sú zakotvené v predloženom návrhu, stalo sa tak jednomyseľne. Snáď ani nemusím pripomenúť, že ústavnoprávny výbor je zložený podľa pomerného zastúpenia strán, ktoré sa zúčastnili vo voľbách. Je tu do určitej miery - a to by som povedal, zase platí všeobecne pri iných zákonoch -, status ústavnoprávneho výboru, ktorý skutočne v záujme toho, aby cez Národnú radu prešli len zákony, ktoré ani by som povedal, v náznaku neodôvodňujú obavu z ich protiústavnosti, pri jej rozhodnutiach sa v pléne nerešpektujú. Nakoniec sme to nedávno konštatovali na ústavnoprávnom výbore, že to považujeme potom za takú márnu prácu našu a v podstate za to, že vôbec práca právnikov sa považuje za také nutné zlo, za to, že právnici problémy, ktoré vznikajú, len zbytočne komplikujú, ale potom, keď je zle, tak sú volaní preto, aby veci naprávali. To nepovažujem za správne a preto dávam do vašej pozornosti, že ústavnoprávny výbor prijal tieto odporúčania plénu v podstate jednomyseľne s tým, že skutočne pri niektorých ustanoveniach, ktoré predkladateľ predložil, ich považuje za aspoň ohrozujúce ústavnosť nášho právneho poriadku. Ja nakoniec stále chápem postavenie predkladateľa a ministra, ktorý tu je v pozícii prosebníka, a výlučne záleží od nás, akým spôsobom sa postavíme k argumentácii a k tomu, čo tu odznelo. Postavenie občana v spoločnosti musí byť založené na princípe, že občan nie je povinný preukazovať štátu, ako nadobudol svoj majetok. Štát na základe platných zákonov musí dosiahnuť, aby majetok, ktorý nadobudol občan v rozpore so zákonom, bol vrátený. Predložený zákon je v podstate mimo iného aj špeciálnou procesnou normou, ktorá bude vzhľadom na jeho konštrukciu smerom k Občianskemu súdnemu poriadku v pozícii špeciálneho zákona, teda lex specialis. Nemám pochybnosti o tom, že zákon, ak bude schválený v predloženej verzii, bude protiústavný. Nakoniec, nech predkladateľ sa poučí aspoň z toho, že takýto pokus už raz Národná rada schválila. Bola to novela § 200i Občianskeho súdneho poriadku, teda špeciálneho ustanovenia, ktorý má vzťah k žalobe na ochranu osobnosti, kde práve prenesením dôkazného bremena na odporcu a určitú... predvídanie jeho zavinenia Najvyšší súd z ustanovení § 200i ods. 3 Občianskeho súdneho poriadku vyhlásil za protiústavný. Z tohto dôvodu nebudem môcť za takýto návrh zákona hlasovať. Mám dva procedurálne návrhy. Prvý návrh. Vzhľadom na to, čo som povedal, navrhujem, aby sme nepokračovali v prerokúvaní návrhu tohto zákona. Ak by tento procedurálny návrh neprešiel, navrhujem vzhľadom na to, že pri prerokovaní tohto zákona prakticky, dá sa povedať od jeho vzniku a spôsobu medializácie a určitých tlakov a podozrievania jednotlivých poslancov, že tu zastávajú záujmy lobistických skupín, dokonca ochraňujú alebo snažia sa ochraňovať práve osoby, ktoré nadobudli majetok z nestatočných zdrojov, a aby sme sa tomu vyhli, prípadného aj určitého politického pôsobenia zo strany poslaneckých klubov navrhujem, aby o tom, či zákon bude schválený ako celok, sa hlasovalo tajným spôsobom. Ďakujem.