Mihál, Jozef, poslanec NR SR (2013-05-15):
Ďakujem pekne, pán podpredseda. Vážená pani ministerka, vážené kolegyne, kolegovia, dovoľte mi niekoľko slov k predloženej vládnej novele zákona o zdravotnom poistení. Pani ministerka v úvodnej reči, takisto pani kolegyňa spravodajkyňa v úvodnej reči hovoria o tom, že táto novela je vlastne zapracovaním európskej smernice, smernice 2011/24/EU z 9. marca 2011 a nariadenia, čo je, samozrejme, pravda, ale táto novela v sebe zahŕňa aj množstvo, množstvo ďalších zmien, o ktorých v týchto úvodných príspevkoch nebola reč. Takže dovoľte, aby som vám, ktorých vás to zaujíma, priblížil, čo ďalšie v tejto novele vieme nájsť, a zároveň poviem aj to, čo v novele, na moje prekvapenie, pôvodne navrhované bolo, ale sa to z nej medzitým akosi stratilo. Ešte pred tým, ako prejdem k veci, sa chcem poďakovať pani ministerke, že veľmi vnímavo zapracovala do svojej novely to, čo som ja navrhoval ako poslanec, keď som prejavil poslaneckú iniciatívu a navrhoval som ešte vlani koncom leta, aby zdravotné poisťovne museli vykonať ročné zúčtovanie aj v tých prípadoch, keď je to pre nich nevýhodné, pretože je to výhodné pre poistenca, ktorému v ročnom zúčtovaní vyjde tým pádom preplatok, ktorý mu musí zdravotná poisťovňa vrátiť. Tak sa stalo ešte vlastne v tej jesennej novele, aby som bol presný. No a v tejto novele, pani ministerka, ste zapracovali môj návrh, ktorý nebol vašimi parlamentnými kolegami prijatý pozitívne pred mesiacom na ostatnej schôdzi Národnej rady, v ktorom som navrhoval, aby poistenci štátu, ktorí z vlastnej aktivity napríklad pri práci na dohodu alebo v pracovnom pomere, prípadne na živnosť časť roka si zarobili sumu vyššiu ako 2 918 eur a 70 centov, kedy podľa zatiaľ stále platného zákona, ktorý treba naozaj v tomto novelizovať tým pádom, stratili postavenie poistenca štátu a za zostatok roka im podľa veľmi prísneho a nespravodlivého zákona tým pádom náleží zatiaľ stále, pretože ten zákon stále platí, povinnosť doplatiť si zdravotné poistenie v postavení tzv. samoplatiteľa podľa § 11 ods. 2 zákona o zdravotnom poistení. Čiže, ja tomu hovorím dvojitý nášup. Raz dôchodca alebo matka na rodičovskej dovolenke alebo aktívny študent zaplatí odvody na zdravotné poistenie zo svojho skutočného príjmu, sú to sociálne skupiny, o ktorých nemusím hovoriť, asi ako na tom sú, a potom ešte druhýkrát im pridáme, čiže v tom čase, kedy ten príjem nemajú, ale nie sú poistencami štátu, lebo sme to takto nastavili, tak im uložíme povinnosť zaplatiť si ďalších 55 eur mesačne v postavení samoplatiteľa. Toto som navrhoval zrušiť poslaneckou novelou. Vaše kolegyne, kolegovia tu v parlamente to odmietli. Čo sa dá robiť, som predsa zlý, zlý opozičný poslanec a moje návrhy sú v princípe zlé. Ale som rád, že je to vo vašej novele, čiže tej spravodlivosti bude učinené. Som teda zvedavý, akým spôsobom budete reagovať, či už v predpokladanom druhom čítaní, alebo možno niekedy neskôr na to, čo vám poviem dnes. V prvom rade chcem veľmi ostro protestovať voči ďalšiemu zvyšovaniu odvodov, ktoré potichu zavádzate v tejto novele, a to dokonca retroaktívne, čo nemá nič spoločné s právnym štátom. Ide mi o to, že navrhujete v § 38c v prechodných ustanoveniach, aby sa zvýšil maximálny vymeriavací základ pri poistení z podielov na zisku z 36-násobku na 60-násobok priemernej mzdy a to vlastne spätne s účinnosťou od, síce účinnosť od 1. októbra 2013, ale je tam potom ďalší kúzelný odsek, ktorý hovorí o tom, že ročné zúčtovanie za rok 2013 sa vykoná podľa tohto, čiže novelizovaného zákona. Čiže aj tie príjmy, ktoré mal poistenec v čase medzi 1. januárom a 30. septembrom 2013, kedy ešte táto novela účinná nebola, aj tie príjmy vlastne budú zúčtované po novom. Ešte raz to poviem a z inej strany. Podľa aktuálne platného zákona, je to § 38b odsek 9, sa na podiely na zisku, zisku dosiahnutého v rokoch 2011 a 2012 sťahuje sa na tieto podiely a odvody zákon o zdravotnom poistení v znení účinnom do 31. 12. 2012 aj po 1. 1. 2013. To ste vlastne si nechali v tejto snemovni schváliť vašimi poslancami v tej jesennej novele. To vlastne znamenalo, že ak nejaký poistenec zinkasuje v priebehu roka 2013 nejaké podiely zo zisku, dividendy, zo zisku za roky 2011, 2012, tak sa na neho má vzťahovať aj naďalej pôvodná sadzba, tak ako to bolo v pôvodnom zákone vo výške 10 percent, pre osoby so zdravotným postihnutím v polovičnej výške 5 percent, a zároveň podľa vtedy platného zákona do konca roku 2012 maximálny ročný vymeriavací základ mal byť ohraničený sumou 36-násobku priemernej mzdy, čo pre rok 2013 znamená sumu 36 krát 786 eur, čo je 28 296 eur. To hovorí dnes zatiaľ stále platný zákon. Čiže ak si nejaký akcionár, ak si nejaký spoločník dnes podľa aktuálne platného zákona vyplatí dividendu za rok 2012, a to je proces, ktorý v týchto dňoch práve prebieha, pretože prebehli uzávierky, zaplatili sa dane a akcionári, spoločníci si vyplácajú podiely na zisku, tak títo ľudia sú vo vedomí, že maximálny vymeriavací základ z týchto príjmov je suma 28 296 eur, pretože to hovorí platný, dnes platný zákon. Vy však navrhujete v § 38c zvýšiť tento maximálny vymeriavací základ na 60-násobok priemernej mesačnej mzdy, čo v číselnom vyjadrení znamená sumu 47 160 eur. Aby bolo absolútne jasné, o čom hovorím. Ak si dnes, dnes alebo zajtra vyplatí nejaký akcionár alebo ak dostane akcionár, spoločník dividendu povedzme vo výške 40-tisíc eur, ak sa mu teda takto darí, tak žije vo vedomí, že z 28-tisíc zaplatí zdravotné poistenie. Mávne nad tým rukou, povie, že čert to ber, tak dobre, z 28-tisíc zaplatí, z 12-tisíc nie. Ale vy touto novelou mu vymeriavací základ zvyšujete na 47-tisíc a chcete to vlastne prijať retroaktívne! Že to, čo dnes si vyplatí s nejakým vedomím nejakého právneho stavu, retroaktívne zmeníte a jednoducho ho poškodíte. To je absolútne jasné. Ale dôležité je tam tá retroaktivita. Pre mňa za mňa, máte tu 83 poslancov, schváľte maximálne vymeriavací základ aj miliónnásobok priemernej mzdy, ale nerobte to takýmto brutálnym spôsobom proti všetkým pravidlám hry. Čiže môže dôjsť k poškodeniu takéhoto poistenca o 1 886 eur, keď si ten rozdiel vynásobíme sadzbou 10 percent. Mne je pritom úplne jasné, že vy dobre viete, čo je to retroaktivita, a že viete, že s týmto si netreba robiť žarty. Pretože keby tomu tak nebolo, keby ste to vedomie nemali, tak by ste už na jeseň nevložili to prechodné ustanovenie, ten paragraf 38b odsek 9, ktorým ste tej retroaktivite, ktorú ste pôvodne navrhovali ešte vlani, vtedy ste tomu zabránili, to bolo veľmi dobre, z tohto pohľadu to bolo v poriadku. Veľmi dobre viete aj teraz, keď prijímate túto novelu, respektíve navrhujete ju, že sa s týmto ohňom neradno zahrávať, a preto vás ani nenapadlo sadzbu 10 percent, tú pôvodnú, zvýšiť na 14. Ale nechápem potom, prečo ste úplne pokojne nechali zvýšiť maximálny vymeriavací základ. Pretože to je jednoducho proti pravidlám. Druhá vec. Ročné zúčtovanie, presnejšie povedané, dodatočné ročné zúčtovanie. V zákone o zdravotnom poistení už dva roky nemáme inštitút dodatočného ročného zúčtovania. Pozorne sledujem proces, legislatívny proces prijímania vypracovávania tejto novely a samozrejme, že neuniklo mojej pozornosti, že ste, čo kvitujem, pôvodne v tejto novele navrhli, aby sa zaviedol inštitút dodatočného ročného zúčtovania. V procese pripomienkového konania však prišla zásadná pripomienka, zhodou okolností zo zdravotnej poisťovne Dôvera, ktorá namietala komplikovanosť a problémy pri vykonávaní dodatočného ročného zúčtovania, a vaši ľudia túto pripomienku akceptovali. To znamená, v znení zákona, tak ako ho tu máme v prvom čítaní, nie je zavedenie dodatočného ročného zúčtovania. Pani ministerka, kolegyne, kolegovia, poviete si, no čo tam po nejakom dodatočnom ročnom zúčtovaní, na čo to je dobré. No dovoľte pár minút, aby som vám vysvetlil, na čo to je dobré. Máme tu daňový systém, máme tu odvodový systém, skúsim trošku paralelu. Zákon o dani z príjmov viete, že ukladá daňovníkom povinnosť podávať daňové priznania do konca marca 2013. Aj vy mnohí ste si museli podľa zákona o dani z príjmov podať daňové priznanie. Stáva sa, že daňovník – či už vedome, alebo nevedome, úmyselne, neúmyselne, vo svoj prospech, vo svoj neprospech – urobí v daňovom priznaní chybu. A preto zákon o dani z príjmov pozná inštitút dodatočného daňového priznania. Dokonca dikcia zákona je taká, že ak daňovník zistí po podaní daňového priznania a po termíne na podanie daňového priznania, že urobil chybu vo svoj prospech, že zaplatil vlastne nižšiu daň, tak zákon mu ukladá povinnosť podať dodatočné daňové priznanie a tú vyššiu daň, ktorá mu potom vyjde, musí, samozrejme, štátu zaplatiť. Je to absolútne logické a správne. Na druhej strane, daňovník má právo v prípade, že zistí po podaní daňového priznania, že urobil chybu vo svoj neprospech, zákon mu dáva právo na to, aby tú chybu opravil tým, že podá dodatočné daňové priznanie a ten rozdiel mu daňový úrad, naopak, musí, musí vrátiť. Je to logické a spravodlivé. V zákone o zdravotnom poistení neexistuje dodatočné ročné zúčtovanie. Pripomeniem, že od roku 2012 robí ročné zúčtovanie za poistenca jeho zdravotná poisťovňa. Čo je teda, samozrejme, výborný komfort, pretože už si to nemusia poistenci, respektíve zamestnávatelia vykonávať sami, je to pre nich pomoc a odstránenie byrokracie, ale na druhej strane, keď sa stane, že v tom ročnom zúčtovaní je nejaká chyba, ak neexistuje možnosť ju opraviť, tak sa jednoducho pýtam, tak potom teraz čo. Takže poviem niekoľko príkladov, aby som to naozaj objasnil aj tým, ktorí sú možno v bufete pri televízore. Predstavte si, predstavte si občana, ešte jedna veta pred tým, ako to poviem. Zdravotná poisťovňa vlastne robí to ročné zúčtovanie na základe údajov z daňového priznania, ktoré dostane od daňového úradu. Čiže ten časový postup je taký, že daňovník, občan podá daňové priznanie, daňový úrad tie potrebné údaje odošle zdravotnej poisťovni a zdravotná poisťovňa na základe údajov z daňového priznania spracuje ročné zúčtovanie, vyjde nejaký nedoplatok na poistnom, ktorý musí ten poistenec zaplatiť. A teraz predstavte si daňovníka, ktorý pekne koncom marca 2013, pred pár mesiacmi, podal daňové priznanie, v ktorom uviedol podľa § 8 zákona o dani z príjmov aj tzv. príležitostný príjem vo výške 500 eur. Že mal nejaký príležitostný náhodný príjem vo výške 500 eur. A zaplatil z toho daň. Prejde pár mesiacov a tomu občanovi niekto poradí alebo sa niekde dočítal alebo niekde zistí, že urobil chybu vo svoj neprospech. Pretože príjmy do 500 eur takéhoto charakteru sú oslobodené od dane a do daňového priznania sa jednoducho neuvádzajú, čiže on tým, že to tam uviedol, poškodil sám seba. Podľa zákona o dani z príjmov má právo podať dodatočné daňové priznanie, aj tak urobí s tým, že tých 500 eur tam nezapíše, lebo to tam nemá čo hľadať, lebo je to oslobodené od dane, a daňový úrad mu tých, ak dobre počítam, zľaví 95 eur naviac zaplatenej dane, daňový úrad mu to vráti. Je to absolútne v poriadku, pretože tak to hovorí zákon, toto občan môže urobiť. Lenže medzitým tomuto občanovi na základe údajov z toho pôvodného daňového priznania zdravotná poisťovňa vykonala ročné zúčtovanie a z tých 500 eur mu vyrobila, vyrubila 14-percentný nedoplatok na zdravotnom poistení, to je, ak dobre počítam, 70 eur. Tých 70 eur ten občan musí, samozrejme, zaplatiť a to, že on potom zistí tú chybu, a že si podal dodatočné daňové priznanie a že sa mu vrátila daň v súlade so zákonom o dani z príjmov, to funguje, ale tých 70 eur, ktoré vlastne na základe chybného daňového priznania jemu zdravotná poisťovňa, samozrejme, v dobrej vôli strhla a ktoré zaplatil, tak tie mu už nikdy v živote nikto nevráti. Pretože zákon nepozná inštitút dodatočného ročného zúčtovania a ak táto novela prejde v takom stave, v akom ju tu máme, tak ani poznať nebude. Ten občan bude jednoducho poškodený. Čo s tým? No a teraz by som si ešte dovolil, a ešte stále som v tejto téme dodatočné ročné zúčtovanie, dovolil by som si nadviazať na reč pána ministra financií Kažimíra, ktorý hovoril o tom, ako je dôležité bojovať proti daňovým únikom, ako by sme mali všetko preto robiť a tak ďalej, a tak ďalej, a tak ďalej. Myslím si, že nám bude jasné, čo tým chcem povedať, keď vám poviem príklad č. 2. Predstavte si občana, ktorý bude tiež podávať koncom marca 2013, respektíve podával daňové priznanie a ako áno, ako nie, zabudol v tom daňovom priznaní uviesť povedzme tisíc eur príjmov príležitostného charakteru, ktoré sa ale zdaniť musia. Zabudol to tam zapísať. Čiže tých tisíc eur tam nie je, mal zaplatiť 190 eur dane, malo sa z toho zaplatiť 140 eur zdravotného poistenia, ale on to tam jednoducho – verme, že nevedome – zabudol zapísať. Čiže zdravotná poisťovňa mu žiadny nedoplatok nevyrubí, lebo on to v tom daňovom priznaní jednoducho nemá. Tento občan na túto svoju chybu príde niekedy na jeseň tohto roku, keď už je dávno ročné zúčtovanie urobené. Poctivo podá dodatočné daňové priznanie, uvedie tam tých tisíc eur, ktoré zabudol, zaplatí štátu tých 190 eur dane, tak ako sa patrí, ale zdravotná poisťovňa si, s prepáčením, môže pískať, pretože dodatočné ročné zúčtovanie mu nemôže urobiť. Systém verejného zdravotníctva tým pádom prišiel o 140 eur. A teraz si, pani ministerka, predstavte, že sa ľudia o tejto veci dozvedia, že takto to funguje, že si to zvážia a podaktorí šikovnejší tento spôsob, ako neplatiť zdravotnej poisťovni, začnú masovejšie využívať. Pán minister financií Kažimír sa vám asi pekne poďakuje. Takže ja dúfam, že tieto dve moje pripomienky padnú na úrodnú pôdu a som veľmi zvedavý na ďalší postup v legislatívnom procese. Ďakujem za pozornosť.