P. Paška, predseda NR SR: (2008-02-12):
Kolegyne, kolegovia, najprv k tej vecnej stránke. Vystúpili traja kolegovia, pán poslanec Lipšic, pán poslanec Rafaj a pán poslanec Vestenický ako posledný. A nedá mi aj, bohužiaľ, nie je tu kolega Lipšic, aby som nereagoval, lebo keby to nebolo tak vážne, tak možno by to bolo úsmevné, že bezpochyby tak vážna téma pri jeho siahodlhom vstupe sa zúžila. Mal som pocit, že niekde pred televíznymi kamerami vediem duel medzi dobrým demokratom poslancom Lipšicom a zlým deformovaným predsedom parlamentu Národnej rady Paškom. A čím viac pribúdalo kamier na balkóne, tak tým viac pribúdalo analýz mojich, o mojej minulosti a mojich postojov a mojich postupov. Nuž ja, samozrejme, chcem poprosiť, aby nie z tohto uhla pohľadu ste tento problém uchopili, keď sa budete rozhodovať, ako ďalej s uvedeným návrhom, pretože ja osobne by som veľmi nerád si osvojil tieto tzv. osobné techniky, ktoré tu zazneli aj zo strany pána poslanca. No, samozrejme, nebudem ani hovoriť, ale len zopakujem, pretože to expozé na úvod rozpravy bolo také, nuž dobre, možno je to silné s tou Sofiinou voľbou, naozaj je to styronovské. Ten dopad na bytie a nebytie pravdepodobne bez ohľadu na to, aký prijmeme záver, nebude. A možno naozaj som použil trošku silné prirovnanie ku dileme. Ale skutočne bol môj objektívny záujem poukázať na to, ako sa vyvíjali názory a ako jednoducho, či sa nám to páči alebo nie, a rešpektujme aj pohľady iných kolegýň a kolegov, stále existuje tá dilema medzi ochranou parlamentu ako inštitúcie, ochranou mandátu, nie konkrétneho človeka, jedného z nás, lebo tu predtým bol iný kolega, budú iní kolegovia, ale samotného mandátu, a tým čo, dovoľte použiť taký mierne marketingový výraz, je občiansky dopyt, ako hovoril aj pán poslanec Vestenický. To sú veci, ktoré jednoducho treba pochopiť. Teraz budem hovoriť o pánovi poslancovi aj preto, lebo on bol ten, ktorý napriek všetkým tým výhradám voči mne a voči tej podstate nakoniec povedal, že to podporí. Jednoducho tá genéza, aj historická, aj európska, a hovoril o tom vo svojom vystúpení pán poslanec Rafaj, napriek tomu, že identifikoval určitý statusy quo v jednotlivých právnych systémoch, má svoju dynamiku a má svoj vývoj. Bavili sme sa o tom aj počas medzinárodnej konferencie s ústavnými právnikmi. Aj krajiny, ktoré dnes sú už možno len niekde na úrovni indemnity, Holanďania prešli určitým vývojom. A to, čo aj pán kolega Rafaj nazval, sú veci, ktoré prebiehajú v jednotlivých európskych krajinách určitým procesom. Ja skutočne chcem požiadať všetkých, nech to nie je teda taká tá styronovská dilema, ale nech je to dilema o tom, ako budeme skladať účty voči svojim voličom, pretože pravdepodobne  je to o mandáte, je to o inštitúte, ale je to aj o konkrétnych osobách, ktorých voliči sledujú, aby sme nepoužívali, a to hlavne, dúfam, v druhom čítaní, pretože verím, že to posunieme do druhého čítania, argumenty, ktoré tu odznievali. To nie je individuálny zápas proti niečomu alebo proti niekomu. Ale bol by som rád, keby sa tá rozprava viedla v korektnom duchu. Ja tiež nemám problém používať rôzne metódy. A tým už končím, lebo, viete, pán poslanec, prepáčte, to bolo osobné. Hovoril, že by som sa mal kajať alebo že by som snáď mal kľaknúť na kolená a prosiť o odpustenie. Ja vás chcem všetkých ubezpečiť, že celý môj život nepoužívam túto metódu konania a myslenia. Vždy konám tak a rozhodujem tak, ako keby neexistoval opravný prostriedok. Pre mňa, viete, ten opravný prostriedok mea culpa, a či už to bude vina alebo chyba, jednoducho pri rozhodovaní o tom, ako činím a konám, je absolútna súčasť hodnotového systému, v ktorom som. A nechcem tým povedať nič menej a nič viac, len to, že rešpektujem akýkoľvek názor. Len poprosím, aby sme sa oprostili od týchto spôsobov, ktoré tak či tak nevedú k ničomu inému, len ku konfrontácii. A chcem vás ubezpečiť všetkých, že nemám žiadny záujem o túto konfrontáciu. A som presvedčený, že aj v záujme takéhoto prístupu vás môžem všetkých požiadať, aby ste tento návrh podporili. Ďakujem pekne.