J. Tkáčová, poslankyňa: (2009-04-21):
Aké sú teda kroky Komisie, ktoré hrozia aj Slovensku, pretože Komisia sa domnieva, že platnou legislatívou, zákonmi o ochrane prírody a o posudzovaní vplyvov na životné prostredie sme v rozpore s povinnosťami a záväzkami, ktoré nám ako členskej krajine z tejto zmluvy vyplývajú. Komisia v prvom rade neformálne upozorní členský štát na rozpory a poskytne primeranú lehotu na nápravu. Je to také priateľské upozornenie: „Pozor, nie je to v poriadku, prosím vás, dajte to všetko do súladu.“ Toto sa na Slovensku stalo v roku 2007, keď bola prijatá napriek vetu pána prezidenta poslanecká novela zákona o ochrane prírody. Ak k náprave nedôjde, a na Slovensku k náprave nedošlo, Komisia zašle členskému štátu už formálne upozornenie. A je to také menej priateľské potľapkanie po pleci. Samotné formálne upozornenie (infringement) je odôvodneným stanoviskom, ktoré obsahuje rozhodujúce skutočnosti, ktorými daný členský štát porušuje zmluvu. Zároveň toto upozornenie obsahuje aj opatrenia, ktoré by krajina mala prijať, aby sa skončilo protiprávne konanie. Toto sa stalo Slovensku v októbri 2008. Obdržali sme toto formálne upozornenie, v ktorom Komisia žiada prijať legislatívu v oblasti prístupu verejnosti k rozhodovaniu a posudzovaniu vplyvov projektov na životné prostredie. Napriek tomu gestorské ministerstvo, ministerstvo životného prostredia, ani vládni poslanci zodpovední za tento zahanbujúci stav nekonali. A túto možnosť mali, pretože ministerstvo životného prostredia predložilo do Národnej rady novelu zákona o posudzovaní vplyvov na životné prostredie, ale bez týchto žiadaných ustanovení. Mimochodom, už táto vládna novela prešla do druhého čítania a keď dnes nebudem úspešná so svojím návrhom, tak v druhom čítaní predložím pozmeňujúce návrhy v rámci vládneho návrhu zákona. V prípade, ak členský štát ani po tomto formálnom upozornení neprijme nápravu, Komisia podá žalobu na Európsky súdny dvor. V tejto žalobe môže zároveň navrhnúť výšku paušálnej sumy alebo opakované penále, ktoré musí členský štát zaplatiť, ak rozsudku nevyhovie. Čiže okrem medzinárodnej hanby aj finančná pokuta a zároveň najhorším opatrením, ktoré môže Slovensko postihnúť, je to, že Komisia zastaví poskytovanie peňazí z fondov na projekty, ktoré podliehajú posudzovaniu vplyvu na životné prostredie. A to sú napr. projekty výstavby diaľnic alebo modernizácie Železníc. Odhadom ide zhruba o 4 mld. eur, čo je čiastka taká, ktorú si už ani sama neviem predstaviť, o ktorú by sme ochudobnili slovenskú krajinu, ak neprijmeme ustanovenia v zákonoch, ktoré od nás Európska únia žiada. Áno, Slovensku hrozí žaloba Komisie, pretože skupina vládnych poslancov v roku 2007 zrušila právo verejnosti zúčastniť sa posudzovania vplyvov projektov na životné prostredie, ako to žiada aj Aarhuský dohovor, ktorého je Európska únia signatárom. Dôsledky žaloby som už spomenula. V tom najhoršom môže dôjsť až k pozastaveniu čerpania eurofondov na výstavbu diaľnic či modernizáciu Železníc, pretože práve tieto projekty, kolegovia, kolegyne, sú posudzované z pohľadu vplyvu na životné prostredie. Ministerstvo životného prostredia ospravedlňuje meškanie s novelizáciou tým, že ide o veľmi komplikovaný a zložitý zákon, že treba zapracovať množstvo smerníc a nariadení a že preto si jeho príprava vyžaduje veľa času. Tento argument je pre mňa pochopiteľný, samozrejme, ale situáciu nerieši, preto prichádzam s novelou príslušných zákonov v oblasti účasti verejnosti a otváram cestu pre vládu, pre nás, pre parlament, ako presvedčiť Komisiu, že slovenská strana má záujem vzniknutú situáciu riešiť. Navrhujem zásadnú zmenu postavenia občianskych združení zo zúčastnenej osoby na účastníka konania, ktoré oprávňuje občanov obrátiť sa na súd, aby ako nezávislý arbiter posúdil, či je rozhodnutie správneho orgánu vo veci posúdenia vplyvu na životné prostredie v súlade so zákonom. Okrem tejto zásadnej zmeny navrhujem, ďalšie dva okruhy legislatívnych zmien. Po prvé, navrhujem upraviť ochranu mokradí na území nachádzajúcom sa v prvom až štvrtom stupni ochrany, ktoré bolo poslaneckou novelou v roku 2007 zo zákona o ochrane prírody vypustené, čím Slovensko porušuje svoj záväzok z čl. 4 Dohovoru o mokradiach, kde sa zaväzujeme podporovať zachovanie mokradí a vodného vtáctva a náležite sa postarať o ich ochranu. Podľa platného znenia zákona o ochrane prírody chránime mokrade iba v piatom stupni ochrany, čo je koniec koncov logickým dôsledkom absolútnej ochrany prírody v piatom stupni. A ďalšia úprava, ktorú navrhujem, je úprava ustanovení zákona o ochrane prírody vzťahujúca sa na lesné plány, pretože, opäť, poslaneckou novelou sa zaviedla výnimka pre lesné plány z ustanovení zákona o ochrane prírody. V takomto právnom stave chýba mechanizmus kontroly opatrení v lesoch, napr. pri používaní pesticídov. Určite sa nikto so mnou nebude hádať, že insekticídy, čo sú chemické prípravy na ničenie hmyzu, sú agresívne a invazívne chemické prostriedky, ktoré zabíjajú, ničia hmyz a zároveň ohrozujú iné organizmy, ktoré zasiahnu, a to vrátane ľudského. A preto podľa môjho názoru, musí ich aplikácia podliehať posúdeniu príslušného orgánu ochrany prírody, čo v predloženej novele navrhujem. Dámy a páni, ponúkam všetkým, ale najmä 79 vládnym poslancom, ktorí napriek nesúhlasu odbornej verejnosti, napriek nesúhlasu opozície, dokonca napriek vetu prezidenta Slovenskej republiky hlasovali v roku 2007 za zmenu zákona o ochrane prírody, ktorým ohrozili záujmy Slovenska, aby svoj omyl napravili a podporili ma pri tomto návrhu zákona. Kolegovia, vládni poslanci, máte veľmi dobrú príležitosť ukázať, že vám na občanoch Slovenska záleží, nielen rečami, ale aj skutkami. Zároveň môžeme spoločne poslať do Bruselu odkaz, že si svoje záväzky z medzinárodných zmlúv a dohovorov ctíme a ak pochybíme, sme pripravení svoje chyby uznať a napraviť. Ďakujem vám.