Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-12-11):
Vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, kolegovia, dovoľte mi uviesť posledný tohtoročný môj návrh zákona. Je vlastne taký smutný v tej radostnej dobe, v ktorej sme, a v očakávaní, ale to tak proste vyšlo. Ale aj to k životu človeka patrí. A možno sa pokúsim aj povedať, že aj, že kam sme sa to vlastne dopracovali, že kam sme vlastne boli schopní až zájsť, a poviem to aj na tomto návrhu zákona, že aký je aktuálny stav a čo navrhujeme zmeniť. My sme sprivatizovali už aj hrobové miesto. Viete, že to je tá definícia hrobového miesta. To je kus zeme, kde niekto spočinie, hej, to niekto spočinie, má vôľu byť pochovaný v zemi. Sú ľudia, ktorí majú vôľu byť spopolnení, ale pre tých, ktorí majú vôľu byť pochovaní v zemi, tak sa to terminologicky volá hrobové miesto. Je to dva metre štvorcové, plus-mínus. A zoberte si, že aj tieto dva metre štvorcové sa stali terčom záujmu, kde vyvrcholením je aktuálna právna úprava. Ja to poviem zjednodušene, že aj komunisti relatívne, ja som si dal tú prácu, že ja som si pozrel genézu od po vojne až doteraz platného zákona, čo bol novelizovaný, prijatý v 2010. To znamená, jak sa vyvíjala tá legislatívna situácia až do 2010. A môžem povedať, pred vojnou som sa, žiaľ, nedopátral k žiadnym dokumentom. Po vojne prvý je z ´57., myslím. O čom hovorím. Zjednodušene môžeme povedať, že komunisti obchádzali hrobové miesto. Hej, obchádzali hrobové miesto. To znamená, definovali minimum, nechali to na takú zvykovú obyčaj, to znamená, proste bolo to tak. Je pochovaný, je tam pochovaný. Nebolo presne uvedené, že môže tam byť pochovaný iba toľko. Ale nebolo ani definované, prečo by mal niekto byť realokovaný alebo že prečo by niekto do tej istej hrudy zeme mal pochovať ešte niekoho. To tam nebolo uvedené, čiže ergo sa to nemohlo. Zjednodušene, komunisti to obchádzali. To znamená, že ak už raz niekde niekoho pochovali, tak už tam zostal. A to ma mrzí ináč, že po revolúcii sa toto stalo terčom záujmu a nebol to záujem vedený, to môžeme o tom uvažovať, že do akej miery to bol záujem vedený. Viete, že čo bolo, že prečo to tak upravovali, ako je to teraz, že čo bol ten záujem? Ale vyzerá to, že ten záujem bol ekonomický, čo sa mi bridí, že niekto povie, nie, že to bol záujem o sprehľadnenie hrobových miest? Nemyslím si. Bol to záujem o čo, o ochranu životného prostredia? Nie, nemyslím si. Bola tam ekonomika. Pravdou, a korektne treba uviesť, že prví do toho hrýzli naši kolegovia ešte za vlády Dzurindu, ale dorazili ste to, kolegovia, vy zo SMER-u. A naozaj treba povedať, že existujúci zákon o pohrebníctve definuje v § 21 a 22, to sú jednostranové paragrafy, kde jeden je nájomná zmluva a druhé je výpoveď z nájomnej zmluvy. Zoberte si, že my sme sa za tých 25 rokov dopracovali, v úvodzovkách, k jednostranovej definícii výpovede z nájomnej zmluvy. A to neni, že nájomná zmluva o prenájom kredencu, prosím vás. Viete, že to nie je nájomná zmluva o, ja neviem o čom. Áno, v existujúcom zákone je takto široký ten § 22, výpoveď z nájomnej zmluvy, a rovnako široký je § 21, nájomná zmluva. Hrobové miesto, tie dva metre štvorcové, kde spočinú niekoho, kde on, niekto, pozostalý prejavil vôľu byť pochovaný v tej zemi, tak tieto dve ustanovenia upravujú spôsoby užívania, ktoré sú mimo jeho moci. A to je na tom. Viete, vy niektoré veci môžete mať pod kontrolou, niektoré veci nemáte pod kontrolou. Keby to bolo tak, že vy máte hrobové miesto, ktoré si môžete prenajať, predplatíte si ho na sto rokov. Nemôžete, nemôžete. Vy môžete si, to upravujú tie jednotlivé VZN-ká, alebo ako to je, ale tam je tlecia doba desať rokov, niekde, hej. Proste to sú, a teraz si zoberte tú vec, že čo sa môže stať. Príklad, niekto je sám, nežije s niekým, tak si predplatí na desať rokov a už vie, že, ale on má vôľu byť v tej zemi. Viete, niekomu, to povie, mne to už je jedno, mňa z toho hlava nebolí. Asi hej, ale niekto, proste má to nejaký, niečo v tom je, niečo zvláštne. Nie, že keď viete, že síce vás tam pochovajú, ale za desať rokov vás odtiaľ vyhrabú alebo pochovajú ku vám ešte niekoho, lebo už nemá kto za vás zaplatiť nájomné, ak ste sám. Ak máte rodinu, tak sa musíte spoliehať, že nezabudnú zaplatiť za vás. No možno zabudnú, možno sa im niečo stane, proste tej rodine sa môže stať. Čiže znova, dostanete suseda, by som povedal. Proste mne to príde hrozne cynické. Mne to príde také proste necitlivé, neetické mi to príde, že proste tak surovo, bezcitne definujeme dva paragrafy, veľmi exaktne, tak sú vycizelované, že proste nemôžete sa pomýliť. To je presne to, že idete na cintorín a jak to hrozne znie, ktorí sme teraz boli, škoda, on mal byť na predchádzajúcej schôdzi, pred Dušičkami, ktorí ste chodili, a že výpoveď. Viete, keď to lepia na tie pomníky. Ja neviem, viete, podľa mňa ten človek, občan tejto krajiny si tie dva metre štvorcové zeme tohto štátu zaslúži, aby mu dali v nej pokoj, keď prejaví vôľu byť pochovaný v zemi. Že čo už je na tom, už ten štát by mu mohol tie dva metre štvorcové nechať. Niekto si ich zaslúži viac, niekto menej, ale to už v tom momente už neanalyzujme. Je to o tom, že nechajme proste občanovi nášho štátu, pokiaľ prejaví vôľu byť pochovaný v zemi, tak ho nechajme v nej spočinúť. Prečo má on čítať, teraz bude čítať, zaplatíš, nezabudneš, neviem čo, desať rokov. To je to, viete, ja som sa aj pýtal, oni to nedávajú tie kosti preč do kulumbária, či jak sa to, oni tam pochovajú ďalšieho. Proste je to hrozné. Viete a je to dva metre štvorcové. Niekto tu, keby tu bol nejaký zo samosprávy, povie, že neni kde pochovávať. Prosím vás, mesto má prizerať, ak chce byť mestom, jak chce niekto kandidovať do mesta, tak nemá len prizerať, kde sa dá na čom zarobiť, čo sa dá predať. Má prizerať aj také veci, aby bolo kde pochovávať. Však to je normálne, že ľudí treba pochovávať. A viete, ja vás tu nebudem zaťažovať výpočtami, lebo som zachytil, že to by bola polka Slovenska cintorín. Vôbec nie, vážení, vôbec nie, vôbec to takto s týmto nesúvisí, lebo niekoľko ľudí priemerne ročne zomrie, z toho určitý počet sa dáva pochovávať do zeme a to sa mení, už to presahuje, väčšia polka sa necháva spopolňovať, a predstavuje to, myslím, ročne sme to vypočítali, to je jedno futbalové ihrisko. Počkajte, myslím, že sedem futbalových ihrísk, plocha siedmich futbalových ihrísk v rámci celého Slovenska. To je veľa? To je nič, to je nič. Viete, ale je to o tom, že vy dovolíte tomu človeku, keď prejavil vôľu spočinúť v zemi, no nech v nej spočinie. Nech mu dajú pokoj. Nech sa nemusí proste spoliehať na to, že zaňho zaplatia nájomné. Proste to je bezcitné, necitlivé je to. A hovorím, boľševik to obchádzal. Boľševik to obchádzal, boľševik sa toho bál, a táto doba to definovala naozaj mimoriadne necitlivo. To je zmyslom. Ja vás nejdem zaťažovať jednotlivými, ale verte, že je to tak pripravené, že zmyslom je, že proste prejavil vôľu spočinúť v zemi, tak je v tej zemi spočinutý. Samozrejme, existujú, tam je aj, existujú ustanovenia, ktoré boli aj za komunizmu, že mimoriadna situácia, kde proste je možné realokovať cintorín ako taký. Vtedy je nejaký iný postup. To tam všetko zostáva zachované, hej. Ale vynímame, naozaj vynímame tie obludné paragrafy 21, 22, nájomná zmluva a výpoveď z nájomnej zmluvy. V čase vianočnom možno sa to nie celkom hodí, ale prosím vás, porozmýšľajte nad tým, podľa mňa je to výrazom toho, že sme niekde v niečom stratili cit a mieru. Toto je podľa mňa mimoriadne cynické, že takéto ustanovenia tam sú. Je šanca to zmeniť, skončím s tým, čo som povedal pri prvom zákone. Nepredpokladám, že by to s vami zásadne pohlo.