A. Slafkovský, poslanec: (2002-04-10):
J. Migaš, predseda NR SR: Ďalej v rozprave vystúpi pán poslanec Kanis a po ňom Roman Hofbauer. Pán poslanec Kanis, nech sa páči. P. Kanis, poslanec: Vážená Národná rada, ctené dámy, vážení páni, diskusia o Zákone o Maďaroch žijúcich v zahraničí, ktorá tu prebiehala pri rokovaní o návrhu Vyhlásenia Národnej rady k tomuto zákonu, bola veľmi podnetnou diskusiu, ktorá prispela k analýze obsahu zákona susedného štátu, ale zároveň aj k vyjasňovaniu povinností, práva a potrebnosti konania slovenských štátnych orgánov. Nechcem sa dajako podrobne vracať k tejto diskusii, pretože ona priamu súvislosť aj s obsahom návrhu, ktorý predložilo KDH, ale predsa len pre osvieženie pamäti si treba pripomenúť aspoň niektoré základné veci. Keďže sa obsah tohto zákona, teda nielen maďarského, ale aj návrhu zákona KDH, týka slovensko-maďarských vzťahov, tak musíme zrejme opäť pripomenúť, že základom na riešenie všetkých problémov bilaterálnych slovensko-maďarských vzťahov je Základná zmluva o dobrom susedstve a priateľskej spolupráci medzi Slovenskou republikou a Maďarskou republikou, ktorá bola uzavretá na 10 rokov a má sa automaticky predlžovať vždy na nasledujúce 5-ročie. Keďže naše ciele sú podobné z hľadiska vstupu do Európskej únie, niet pochýb, že práve táto zmluva je základom aj riešenia toho problému krajanského zákona. No a tu treba povedať, že celá kauza, ak mi to dovolíte tak nazvať, je vlastne vo svetle tejto zmluvy o dobrom susedstve a priateľskej spolupráci aj kauzou porušenia tejto zmluvy. Treba opäť pripomenúť, že podľa čl. 21 sa hovorilo v tejto zmluve, že ťažiskom kontrolného mechanizmu plnenia zmluvy sú dvojstranné konzultácie. Ale pri príprave tohto zákona vlastne k dvojstranným konzultáciám nedošlo. Slovenská diplomacia chcela pripraviť a pripravila deklaráciu, ktorú chcela predložiť v Budapešti, aby sa potom spoločne táto deklarácia posúdila, ale aktivitou maďarskej strany sa vytvorila situácia, o ktorej môžeme povedať, že maďarská strana chcela dostať do takej situácie Slovenskú republiku, aby reagovala nediplomatickými prostriedkami, čo samo osebe z hľadiska nielen medzinárodného práva, ale aj práve dobrého susedstva nie je korektné. V zmluve slovensko-maďarskej Maďarská republika uznala, že príslušníci národnostných menšín sú výlučne občanmi štátu, na území ktorého žijú. Čiže Maďarská republika sa v zmluve zaviazala neuplatňovať v národnostnej menšine priamu ingerenciu. To musím zdôrazniť práve vzhľadom na podstatu problému, ktorý sa týka prihlasovania sa k národnostnej menšine. No a čo naviac, tento krajanský zákon je v priamom rozpore, v konflikte práve s obsahom Ústavy Slovenskej republiky. Príslušné články boli v tomto parlamente niekoľkokrát citované, ale dovolil by som si predsa len ešte zacitovať podľa môjho názoru podstatný význam z čl. 12 ods. 3: „Každý má právo slobodne rozhodovať o svojej národnosti, zakazuje sa akékoľvek ovplyvňovanie tohto rozhodovania a všetky spôsoby nátlaku smerujúce k odnárodňovaniu.“ To má jednu stránku ohľadne ochrany príslušnosti k maďarskej národnostnej menšine, ale zároveň aj druhú stránku ohľadne rešpektovania verejného poriadku a Ústavy Slovenskej republiky. A ďalší článok, čl. 34 ods. 3 znie: „Výkon práv občanov patriacich k národnostným menšinám a etnickým skupinám zaručených v tejto ústave nesmie viesť k ohrozeniu zvrchovanosti a územnej celistvosti Slovenskej republiky a k diskriminácii ostatného obyvateľstva.“ Tieto citáty sú absolútne dostatočné na to, aby sme krajanský zákon posudzovali ako právny akt, ktorý je nasmerovaný priamo proti Ústave Slovenskej republiky, a zároveň dodali, že aj mechanizmus uplatňovania tohto zákona má protiústavnú podstatu. Nie je len v rozpore a nie je len neústavný, ale je protiústavný. A ak takáto skutočnosť nastala, tak potom Slovenská republika a štátne orgány Slovenskej republiky sa nemôžu tváriť, že to je predmetom diskusie, ale je ich svätou povinnosťou, aby konali. Som presvedčený, že návrh KDH má korene vo vystúpení ministra vnútra Ivana Šimka pri diskusii, ktorá tu prebiehala. Ak si pamätáte, pán minister vystúpil a povedal, že on by tu aj konal, ale nemá zákonný podklad, na základe čoho by on mal konať. Som hlboko presvedčený o omyle pána ministra, pretože tá právna skutočnosť, ktorú vyvoláva krajanský zákon, ako aj mechanizmus jeho uplatňovania na Slovensku, jednoducho nie je absolútne sporná a slovenské štátne orgány mohli konať, ako o tom aj svedčí vývoj, a aj konajú. Nie je pravda, že nemajú na základe čoho konať. Toto si treba uvedomiť, pretože tento zákon, ktorý predložilo KDH, treba podľa môjho názoru posudzovať z viacerých aspektov, z aspektu aj činnosti slovenskej diplomacie a z aspektu činnosti štátnych orgánov, ktoré majú svoju vnútroštátnu pôsobnosť. Ctené dámy, vážení páni, iste nám je všetkým jasné, že zákon o zahraničných Maďaroch ani dajaký antizákon k tomuto zákonu nemajú byť, nemôžu byť a nesmú byť hlavnou agendou slovensko-maďarských vzťahov, že tá podstata týchto vzťahov je práve smerovaním na dobré susedstvo a priateľskú spoluprácu. Ak však k takejto skutočnosti došlo, tak potom treba voliť aj adekvátne prostriedky. Podľa môjho názoru si treba položiť otázku a viacerí ste chceli na ňu aj odpovedať. Je to otázka o tom, či treba alebo netreba tento zákon, ktorý navrhuje KDH. Myslím si, že riešenie problému nie je v tom, že budeme sa pohybovať v nejakej rovine infantilnosti, či je to dobrý alebo zlý zákon. Podstata veci je, že tento zákon porušuje zvrchovanosť Slovenskej republiky a zasahuje do jej výlučnej pôsobnosti. To je úplne jedno, aký je a pre koho je ten zákon. Jednoducho z hľadiska medzinárodného práva, z hľadiska národnoštátneho záujmu a z hľadiska obsahu Ústavy Slovenskej republiky na tento zákon treba reagovať. Návrh zákona KDH je adekvátna reakcia na prijatie zákona v Maďarskej republike. Tým, ktorí tu rozprávali o tom, že je vecou dajakej politickej taktiky, ako budeme postupovať, chcel by som hneď zdôrazniť, že odvolávanie sa na politickú taktiku alebo argumentovanie tým, že tento zákon je nenáležitý a že počkáme na to, ako sa bude vyvíjať nová maďarská zahraničná politika, toto je postup, ktorý je absolútne neadekvátny a vlastne nerešpektuje právne skutočnosti, ktoré sa vytvorili prijatím krajanského zákona, pretože ak odpovedáme na túto otázku, či treba tento zákon, tak zároveň si musíme položiť otázku, či tento zákon vytvára ten základ právny, ktorý požadoval minister Ivan Šimko. Ja som presvedčený, že právny poriadok Slovenskej republiky je dostatočný na to, aby sa konalo. Ale tento zákon má, samozrejme, jednu svoju výhodu. Aj Národná rada prijíma obrovské množstvo zákonov, ktoré sú často zákony ad hoc, pre prípady, ktoré sa stali. Podľa môjho názoru toto svedčí o absencii kvality tvorby práva, to je po prvé, ale zároveň hovorí to aj o úpadku istej právnej abstrakcie v tvorbe zákonov. Slovenská národná rada, po nej Národná rada Slovenskej republiky sa na túto cestu dali a podľa môjho názoru tým je spôsobené práve to, že sa prijíma obrovské množstvo zákonov, a pritom často tieto zákony sú šité iba na jednotlivé prípady a nemajú všeobecnú platnosť. A to treba povedať aj pri návrhu zákona KDH. Treba povedať, že už sám návrh zákona je tak široký, že vyžaduje isté upresnenie. Nie je to len tento zákon o zabezpečení zvrchovanosti. Áno, on je takým zákonom, ale treba povedať, že iba v jednej oblasti, a to v oblasti, ktorá sa týka prihlasovania sa k národnostnej menšine vo vzťahu k tomu, či získava táto národnostná menšina isté výhody. Čiže návrh zákona je tak obecný, že aby názov zodpovedal obsahu zákona, jednoducho už aj ten názov treba upresniť a treba dostať do predmetu tohto zákona práve, že ide o zvrchovanosť vo vzťahu k prihlasovaniu sa k národnostnej menšine. Druhý problém, ktorý v tomto zákone je, je ten, že v tomto zákone sa hovorí v § 1, v § 2 – podľa zákona susedného štátu. Myslím si, že tvorcovia zákona alebo predkladatelia zákona by mohli mať aj väčšiu ambíciu, ako len vysporiadať sa so zákonmi susedného štátu. Je skutočne podstatným problémom riešiť otázku zákona susedného štátu, ktorý porušuje zvrchovanosť Slovenskej republiky? Myslím si, že tento zákon by kľudne mohol riešiť problém zákona štátu ako takého, keď tento zákon je v rozpore s verejným poriadkom Slovenskej republiky. To znamená, pri tomto zákone ak pripustíme, že je tu pocit potreby riešenia problematiky prihlasovania sa k národnostnej menšine osobitným zákonom, a za ten považujem tento návrh zákona, potom by som predkladateľom odporúčal, alebo to spravíme v druhom kole diskusie, aby tento zákon sa netýkal len zákona susedného štátu, ale zákona každého štátu, ak tento zákon je v rozpore s verejným poriadkom. To je podstata veci. A myslím si, že dôvod na to, aby z tohto zákona vypadlo slovo „susedného“, spočíva aj v tom, že jednak sme súčasťou istých globalizačných procesov a napokon aj utečeneckej vlny alebo počet utečencov alebo občanov, či už iného vierovyznania alebo príslušníkov iného štátu podľa mňa prináša tieto problémy aj do Slovenskej republiky. Myslím si, že predkladatelia by skutočne mali zvážiť, ak ten podnet, ktorý vychádzal z prijatia krajanského zákona v Maďarsku –myslím si, že treba túto nahrávku využiť na riešenie problému ako takého, pretože tu treba povedať, že nie je problém, že zákon susedného štátu istým spôsobom má aj exteritoriálne účinky, má, ale iba za jedného predpokladu –, ak tieto exteritoriálne účinky si osvojil a prijal samotný domáci štát, v tomto prípade Slovenská republika, čiže nie všetky zákony susedných štátov, ktoré sa týkajú otázky prihlasovania sa k národnostnej menšine, motivované získavaním istých výhod, to môže byť v súlade so slovenským verejným poriadkom za predpokladu, že tento štát sa pozitívne vyjadrí o obsahu takéhoto zákona, ktorý presahuje aj do teritória Slovenskej republiky. To považujem za mimoriadne dôležitú pripomienku, ktorú podľa môjho názoru je možné rešpektovať. Čiže za predpokladu, že sa upraví názov zákona, že sa zákon posunie do novej dimenzie a jeho predmetom bude riešenie problémov zákonov akéhokoľvek štátu, ktoré sú v rozpore so slovenským verejným poriadkom, podľa môjho názoru sa dostane plne do súladu medzinárodného práva a príslušných noriem, ktoré už teraz pôsobia a sú záväzné. Preto vzhľadom na poslanie a úlohu prvého kola, prvej etapy diskusie môžem len zdôrazniť, že tento návrh zákona je adekvátnou odpoveďou na prijatie krajanského zákona ako aj na možné prijatia iných zákonov, ktoré by vstupovali do pôsobnosti Slovenskej republiky. Verím, že predkladatelia, ako aj páni poslanci, panie poslankyne v druhom čítaní môžu upraviť obsah tohto zákona tak, aby bol prijatý. No a napokon by som sa opäť vrátil k otázke teda politickej taktiky, pretože viacerí vystupujúci, ktorí tu boli, hovorili: „Teda počkajme, ako sa to vyvinie, a jednoducho bude to v poriadku.“ Už som povedal, že takýto postup nie je adekvátny podstate veci. Podstatou veci bolo prijatie zákona, ktorý zasahuje do pôsobnosti Slovenskej republiky. A to je skutočnosť, na základe ktorej slovenské štátne orgány vrátane zákonodarcu, Národnej rady Slovenskej republiky musia reagovať. Ďakujem vám za pozornosť.