M. Fronc, poslanec: (2007-09-13):
No, preto je oprávnená otázka, že či má vôbec zmysel pre opozíciu ponúkať legislatívne návrhy zákonov? A tobôž či má vôbec zmysel ponúknuť takýto rozsiahly reformný zákon? Ja som presvedčený, že napriek týmto naozaj smutným faktom má význam predkladať návrhy zákonov a ponúkať alternatívne riešenia. Jednoducho je tu alternatíva. A v prípade reformy vzdelávania vidím aj ďalší dôvod. Som presvedčený, naozaj som hlboko presvedčený, že verejná mienka prinúti vládu konať a pripraviť vlastnú predlohu zákona a prevziať aspoň časť z navrhovaných zmien a tak pokračovať v rozbehnutej reforme nášho vzdelávacieho systému. Nakoniec reakcie pána ministra školstva a ministerstva školstva, tie, že v krátkom čase pripraví vlastný návrh školského zákona, a to, čo zaznieva, že anticipuje niektoré návrhy, sú neklamným svedectvom tohto. Žiaľ, a to musím vysloviť ľútosť, nebude to žiaden krok vpred. Bude to, verím, že aspoň malý krôčik batoľaťa, ale napriek tomu si myslím, že naše deti za to stoja. Po druhé, rád by som povedal, že zákon, ktorý tu predkladáme spoločne v opozícii z SDKÚ – DS a z SMK, nepadol z neba. Viete dobre, a vy to naozaj dobre viete, že je to výsledok práce mnohých ľudí v minulom období, že je to výsledok mnohých diskusií, konferencií, analýz a podobne. A dokonca viete aj o tom, že tento zákon v zásade tu už ležal na rokovacom stole v Národnej rade, ale jednoducho z výsostne politických dôvodov, no blížili sa voľby, tak jednoducho bol zhodený zo stola. Tento návrh zákona naozaj nadväzuje na reformy, ktoré sa v školstve urobili, a ja ich veľmi stručne vymenujem: reforma financovania regionálneho školstva, maturitné skúšky, monitoru deviatakov, zavedenie školských výročných správ aj snahy omladiť náš pedagogický zbor, a to aj zvyšovaním platov práve mladým nastupujúcim učiteľom či mnohými projektmi experimentálnymi, alebo vytvorením proreformného prostredia cez výzvu na reformné projekty z prostriedkov Európskeho sociálneho fondu v objeme peňazí viac ako 400 mil. korún. Ale v čom je vlastne základná myšlienka predkladaného návrhu zákona, čím sa líši od dnešného systému vzdelávania? Ak by som to mal povedať veľmi krátko a výstižne, tak by som použil dve slová: slobodou a zodpovednosťou. Dnešná škola je škola tradičná. Je založená na takpovediac polovojenskej disciplíne a je to škola, ktorá je dedičstvom strašne starej reformy, tereziánskej reformy ešte. No, ako som spomenul, má pevne stanovený režim, takpovediac trochu vojenský. Učiteľ stojí za vyvýšenou katedrou, je to skôr veliteľ, vodca, ktorý poučuje nevedomých žiakov a študentov, a nie skôr priateľ, múdry starší radca. Škola sa riadi prísnym režimom. Kolegovia, veď si dobre pamätáte, aká je pevná štruktúra hodiny, kontrola domácich úloh, preskúšanie starej látky, výklad novej látky a zadanie nových úloh – toto je tradičná škola. A ja nechcem povedať, že takúto školu máme definitívne zatratiť a nejakým zákonom ju úplne zniesť zo sveta. To si nemyslím, že by bol postup najlepší, ale takisto si nemyslím, že máme vytvoriť to, čo sa dnes hovorí jednotne pre všetkých, návrh modelu školy, tvorivo humanistického modelu, o ktorom si myslím, že je v zásade dobrý, ale nemyslím si, že by mal byť všade rovnako nasadený a úplne rovnako používaný. A chcem povedať, že za tie mnohé roky ten starý model vzdelávania určite doniesol aj mnoho dobrého, len to nie je model vzdelávania vhodný pre dnešnú dobu, pre 21. storočie. Čo pokladám za podstatné a čo v tomto návrhu odmietame, je model jednotnej unisónnej školy. Ten návrh smeruje k tomu, aby vzdelávací systém vlastne ponúkal pestrú paletu vzdelávacích programov a prístupov k vzdelávaniu, k odovzdávaniu vedomostí žiakom a študentom. Jednoducho, aby si rodičia, žiaci, študenti a pedagógovia mali možnosť vyberať, mali možnosť slobodnej voľby školy, vzdelávacieho programu, žiak vzdelávacej cesty a metódy spôsobu odovzdávania vedomostí, teda výučby. Inými slovami, rodič si bude môcť vybrať školu, a nielen podľa toho, že či to je obecná škola, alebo či je to súkromná cirkevná, teda nielen podľa zriaďovateľa, ale podľa vzdelávacieho programu, aký ponúka. A bude mať istým spôsobom aj možnosť vplývať na to, aký ten program bude. Teda školu, ktorú pokladá z tohto pohľadu za najlepšiu pre svoje dieťa. Žiak sa bude iste vzdelávať a bude povinný obsah, to, čo sa na každej škole na istej úrovni musí naučiť, ale bude môcť v oveľa väčšej miere vyberať si ďalšie predmety, o ktoré má záujem a v ktorých má prirodzené nadanie rozvíjať sa. A učiteľ, ten iste bude významne dotvárať obsah vzdelávania, ale hlavne na pedagógoch bude rozhodovanie o tom, aký model školy prijmú, akým spôsobom sa budú žiaci v tej škole vzdelávať. Čiže veľmi otvorene poviem, iste, zostanú aj školy presne toho istého typu, ako sú dnes, ale bude ponuka, široká ponuka na výber. Toto je podstatná predstava tejto zmeny. A to sú tie tri základné slobody: sloboda rodičom, sloboda žiakom, študentom a sloboda pedagógom. Samozrejme, že tieto slobody sú spojené so zodpovednosťou za svoje rozhodovanie. Ale ten návrh slobody neposúvajme do predstavy, že to je nejaká anarchistická sloboda, že teraz si každý bude vyberať a úplne robiť to, čo chce. Kvôli tomu, aby to tak nebolo, uvediem, už sa veci udiali. A tie veci, ktoré sa udiali, to sú tie objektívne merania, to je tá maturita, ktorá má problémy, aj mala, však hovorme otvorene, to je monitor deviatakov a to verím, že to je tu v našom návrhu a o tom už hovoril aj pán minister, že chce zaviesť, aby bolo meranie takéhoto typu aj po ukončení prvého stupňa. Jednoducho sú to objektívne merania o výsledkoch práce školy a tie sú podstatné, aby tá sloboda nebola len o tom, že môžeme si vybrať a nebudeme robiť obrazne alebo trošku prehnane nič. No, ak to naozaj tak minister urobí, ako deklaroval, že chce zaviesť to meranie, poviem, že dobre, aspoň čosi dobré odtiaľto preberie. A ďalšia vec, chcem povedať, že tento návrh nie je o deklarovanej slobode, že na papieri máte slobodu, ale skutočnosť je iná. Viete, tá sloboda je o tom, aby bol výber, aby bola tá ponuka a ponuka rôznych vzdelávacích programov je tu v tomto zákone zabezpečená tým inštitútom tvorby rámcových vzdelávacích programov, školských vzdelávacích programov. A druhá vec, výber môže byť len vtedy, ak máte objektívne informácie. A objektívne informácie máte o výsledkoch školy, ale to musí byť ochota ministerstva výsledky monitoru a maturity aj zverejňovať. Áno, aj rebríček zverejniť, aj keď to je nepríjemné všelijako, pretože tí, ktorí dobre neskončia, sa na vás hnevajú. Ale to je jedna vec a druhá vec, kvôli tomu, a to je jeden z krokov, ktorý bol už urobený, boli zavedené pre každú školu povinné výročné školské správy, aby jednoducho informácie dôležité o tom, čo tá škola robí, aké má výsledky, čo ponúka, boli dostupné. A potom je možnosť naozaj voľby, ktorá nie je len deklarovaná. A veľmi otvorene poviem, reforma vzdelávania, to nie je len prijatie zákona. Ak som hovoril o tom, čo sa už urobilo, tak chcem zdôrazniť, že je to zložitý proces, dlhý proces a v tom procese iste, veľmi otvorene poviem, bude aj čas na to a potreba urobiť isté korekcie. Tí, ktorí sledujú reformy, ktoré sa v oblasti vzdelávania robili, vedia, že mnoho krajín naštartovalo reformy a je to problematické, že po rokoch zistili, že neboli úspešní alebo len veľmi málo, a druhá vec, vedia, že tí, ktorí boli úspešní, takže tá reforma bol proces, ktorý, dá sa povedať, trval minimálne desať rokov. Aby nevznikla niekde predstava, prijmeme zákon a od 1. septembra nasledujúceho školského roka všetko bude fungovať. To je zložitý proces, ktorý chce mnoho krokov urobiť. A poviem veľmi otvorene, ako si myslím, reforma je bytostne spojená s ministrom školstva. Ja som si tu vlastne pripravil istý príhovor aj k pánovi ministrovi, no tu nie je, žiaľbohu, musím povedať, že som nemilo prekvapený. Očakával som, že aspoň hore na galérii budú zástupcovia ministerstva, aby aspoň mohli porovnávať, a keď sa už chcú, môžu aj inšpirovať, keď nie, tak môžu mať aspoň argumenty, aby mohli povedať, že prečo sa im to a to nepáči. No, nevidím tu nikoho. Ale naozaj, každá takáto reforma je spojená vždy s ministrom školstva a naloží mu prijatie takéhoto zákona obrovské množstvo práce na plecia. Ale na druhej strane by sa bez ohľadu na to, že my predkladáme tento zákon, reforma spojila s menom ministra, ktorý tam je a urobil by prácu, ktorú, si myslím, je dobré urobiť, stojí za to ju urobiť a stojí aj za takéto zmeny bojovať. No, žiaľbohu, mám pocit, že je skôr vo vleku udalostí a jednoducho reaguje len na to, čo prichádza zvonku ako podnet, a to sa mi zdá málo, pretože za 15 mesiacov som nevidel žiadnu ucelenú víziu a len, by som povedal, také odskoky z jednej strany na druhú, ktoré sa každú chvíľu ešte aj menia. A musím povedať, že sú veci, ktoré mohli veľmi dobre posunúť aj tú prípravu k reforme. Napríklad novela zákona o financovaní, ktorú urobil pán minister a ktorá ťažko poškodila súkromné a cirkevné školstvo, ktorá stála už trištvrte miliardy na dofinancovávaní, bola zlá novela. Ale mohol tam urobiť veľa. A poviem, znova to poviem, čo mohol urobiť. Dnes, keď existujú tie objektívne merania, maturita, monitor, mohol dávať časť finančných prostriedkov zmenou zákona o financovaní na základe výsledkov práce školy. A jednoducho toto by bol krok, ktorý by pomohol ku kvalite vzdelávacieho procesu. No, ale čo mňa mrzí a musím povedať, že to, čo sa začína napĺňať, a ma to prekvapuje, že práve on, to je model jednotnej školy, čo sa tu snaží zabetónovať. To je dlhoročný zápas, ktorý v tejto spoločnosti prebieha o tom, akú máme mať školu – či pestrú ponuku vzdelávacieho systému, alebo jednotnú školu? A ako som povedal, model jednotnej školy je zlý model pre 21. storočie a potreby spoločnosti. Dámy a páni, ja vo svojom úvode som zámerne nehovoril o nejakých legislatívnotechnických zabezpečeniach tohto zákona. Povedal som o tej základnej filozofii, pretože si myslím, že priestor, ak je vôľa na debatu, je vo výboroch v druhom čítaní a mali by sme aj vo verejnosti cez médiá o týchto veciach hovoriť a diskutovať, pretože si myslím, že vzdelávanie a školstvo stojí za to. Tu koľkokrát sedím a počúvam, ako sa tu hodiny bavíme o nezmysloch, a na naše deti a na školstvo, s prepáčením, páni kolegovia, neraz, musím použiť také neslušné slovo, sa vykašleme. Nezáleží nám na našich deťoch. Viete, v čase sa možno pozastaviť a možno ho premrhať, ale čas zastaviť nemožno. A ja som presvedčený, naozaj hlboko presvedčený, že takúto reformu, možnože nie celkom identickú, ale si vynúti sám život. A ak vaše rozhodnutie dnes v parlamente bude pokračovať, a poviem to tak tvrdo, v nastúpenej ceste parného valca i v tomto prípade návrhu zákona, zostane nám len ľútosť za zmarenou príležitosťou a premrhaným časom. Ďakujem pekne. (Potlesk.)