P. Osuský, poslanec: (2002-04-10):
Právo na zákonného sudcu je veľmi dôležitým základným občianskym právom zakotveným v čl. 48 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky a súčasne neodmysliteľným predpokladom ďalšieho veľmi dôležitého zákonného práva, a to práva na súdnu ochranu upraveného takisto v čl. 46 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky. Ústavný inštitút práva na zákonného sudcu si nevyhnutne vyžaduje realizáciu tohto práva v podobe zákonnej úpravy, a to tým viac, že ide o právo na zákonného sudcu. Právo zákonného sudcu predovšetkým znamená, že o právach a povinnostiach občana má rozhodnúť súd, a nie iný orgán a ak v konkrétnej veci rozhoduje napr. správny orgán, má jeho rozhodnutia preskúmavať súd. Toto právo súčasne znamená, že zákon presne upravuje druh a stupeň súdu, ktorému vec patrí, a v rámci príslušného súdu určuje, ktorý sudca alebo ktorý senát má vo veci rozhodnúť. V našom právnom poriadku zákon upravuje druhy a stupne súdov a na tom základe procesné právne predpisy, Občiansky súdny poriadok a Trestný poriadok, ktoré upravujú pôsobnosť a príslušnosť súdov. Úprava veľmi dôležitej otázky, t. j., ktorý sudca, resp. ktorý senát príslušného súdu má vo veci rozhodovať, aká je deľba práce v senáte pri príprave rozhodovania, pri vyhotovovaní rozhodnutia a pri ďalších úkonoch s tým spojených, však nie je na úrovni zákona vykonaná. Rozvrh práce súdu a jeho dodržiavanie pritom považuje za súčasť práva na zákonného sudcu vo svojej konštantnej judikatúre aj Ústavný súd Slovenskej republiky. Určenie zákonného sudcu v rámci príslušného súdu formou rozvrhu práce bolo donedávna na úrovni zákona upravené iba v súvislosti s výkonom súdnictva predsedom, resp. podpredsedom súdu. Predsedovia súdov však vykonávajú predovšetkým riadiacu a organizačnú činnosť, kým sudcovské rozhodovanie na väčších súdoch a súdoch vyšších stupňov je u nich zriedkavé alebo nejestvuje vôbec. Naproti tomu existenciu rozvrhu práce pre senáty a sudcov, u ktorých sudcovské rozhodovanie tvorí prevažnú alebo výlučnú náplň, upravil až § 34 ods. 2 zákona č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich. O obsahu rozvrhu práce a aj to nedostatočne hovorí len § 2 vyhlášky č. 66/1992 Zb. o spravovacom poriadku pre okresné a krajské súdy. Úprava základného ústavného práva vyhláškou však nezodpovedá ústavným princípom. Ústavné inštitúty všeobecne a základné práva a slobody osobitne musia byť vykonané a v podrobnostiach upravené zákonmi, a nie tzv. sekundárnymi alebo terciárnymi predpismi. Uvedená situácia zjavne nezodpovedá ústavnej požiadavke na takú právnu úpravu základného práva na zákonného sudcu, ktorá platí rovnako pre všetky prípady, ani požiadavke na úpravu, ktorá by dbala na podstatu a zmysel základného práva, ktorého sa týka, aby vždy sledovala cieľ tohto základného práva, ako hovorí čl. 13 ods. 4 Ústavy Slovenskej republiky. Z toho vyplýva, že je tu rad veľmi závažných dôvodov na novú úpravu, ktorá bude obsahom, formou i úrovňou právnej úpravy na stupni zákona zodpovedať ústavným princípom. Navrhnutá úprava predovšetkým rešpektuje základnú požiadavku, aby v Ústave Slovenskej republiky zakotvené základné práva a slobody boli v podrobnostiach upravené na úrovni zákona, a nie predpisu nižšej právnej sily. Tým súčasne odstraňuje problematiku nejestvujúceho splnomocnenia na vydanie vyhlášky. Predložená novela zákona zodpovedá svojím obsahom takým požiadavkám na úpravu rozvrhu práce, ktoré spočívajú v záruke vopred daných zásad ochrany pred ľubovôľou v prideľovaní vecí jednotlivým sudcom, resp. senátom a ktoré umožnia predvídateľnosť a zabezpečia transparentnosť obsadenia súdu, ako aj vopred určenú deľbu práce v senáte. Uvedené zásady sa budú vzťahovať aj na prípady zastupovania. Ak by vec rozhodol sudca alebo senát, ktorý nie je určený rozvrhom práce, znamenalo by to, že rozhodoval súd, ktorý nebol správne obsadený. To by bolo dôvodom na zrušenie rozhodnutia podľa § 221 ods. 1 písm. b) Občianskeho súdneho poriadku alebo dôvodom na podanie dovolania podľa § 237 písm. g) Občianskeho súdneho poriadku. Navrhovaná úprava nie je výslovne riešená v práve Európskej únie. Návrh novely zákona pritom nespôsobí nové finančné náklady a nebude mať nijaký dosah na štátny rozpočet, čo potvrdil aj príslušný rezort ministerstva financií. Vážený parlament, vzhľadom na to, že ide o naplnenie úpravy, ktorú žiada a predpokladá Ústava Slovenskej republiky, ktorú sme ako parlament prijali, považujem za logické, že k tomuto naplneniu prispievajúci zákon, resp. jeho novelu svojimi hlasmi podporíte. Ďakujem pekne.