J. Ivančo, poslanec: (2006-08-03):
K prebiehajúcej rozprave k programovému vyhláseniu vlády mi dovoľte preto povedať pár skutočne podľa mňa vecných poznámok k časti venovanej výchove a vzdelávaniu a bližšie k niektorým úvahám v časti Regionálne školstvo. Programové vyhlásenie vlády deklaruje snahu venovať sa rozvoju tejto oblasti, avšak podľa môjho názoru ide skôr o opis bežnej práce a úloh v rezorte školstva. Sú tam však načrtnuté i pozitívne a nové kroky a zmeny, ak však, tak len čiastočne a pomerne všeobecne. Väčšina je ale takých, ktoré znamenajú podľa nás návrat k problémom už dávno prekonaným. Zmeny aj tie, ktoré by sme mohli chápať ako pozitívne, sú zväčša bez nástrojov ich napĺňania a konkrétnej definície cieľov. Program je bez definovania očakávaných vzťahov medzi partnermi rezortu, zriaďovateľmi škôl, ale aj ďalšími zúčastnenými subjektmi v rezorte. Osobitne závažné je podľa mňa to, že vo vyhlásení chýba čo len veta o tom, ako si vláda predstavuje budúci vzťah v jednom z atribútov dobrej školy, a to je vzťah medzi školou, rodičmi a žiakmi. Práve rodičov a žiakov sme podľa mňa výrazne vtiahli do procesu dnešnej školy v predchádzajúcom volebnom období, no vy, žiaľ, tam nemáte ani zmienku. Medzi pozitívne prvky tohto programu treba zaradiť podľa mňa aj snahu o zlepšenie vzdelávania k národným, kultúrnym a historickým hodnotám, aj keď jedným z uvádzaných nástrojov má byť akási podpora exkurzií. Podľa mňa je to minimálne diskutabilné, ak až doslova nepredstaviteľné. V tomto vyhlásení pri regionálnom školstve však absentuje okrem časti, ktorá sa venuje skutočne už povinnej úlohe, a to príprave zákona o výchove a vzdelávaní, podpora vzdelávania o informačných technológiách, podpora vzdelávania v cudzích jazykoch, ale aj snaha k výchove k tvorivosti, invencii a komunikačným zručnostiam. Totižto v tomto je podľa mňa dnes kľúčový obsahový problém slovenských škôl. Veľmi všeobecná je aj podpora združovania v odboroch a stupňoch odborného vzdelávania a iste aj úvaha o motivačných kritériách pre účasť zamestnávateľov na odbornej a praktickej príprave žiakov, aj keď túto snahu treba hodnotiť skutočne podľa mňa pozitívne. Ako vláda chce zabezpečiť koordináciu odborného vzdelávania a trhu práce, ak sa venuje tejto téme v tejto časti? Nie je to najmä na školách, najmä na ich ponuke odborov? Hlavne ak chceme, aby tento trh práce bol flexibilný? Vláda chce zlepšiť sociálne a ekonomické postavenie pedagógov a chápe postavenie učiteľa ako kľúčového prvku v rozvoji školského systému. Myslím si, že je to skutočne veľmi dobrý cieľ. Nemôžem však celkom súhlasiť s tým, respektíve mám iný názor ako  na to. Povedzme si všetci poctivo, a určite to aj tak cítime, že učiteľské povolanie potrebuje posunúť. Posunúť k atraktivite a v motivačných prvkoch. Ste však skutočne presvedčení o tom, že ďalšie deklarované tzv. plošné zvyšovanie platov je v ďalšom období tým nástrojom, ktorý zatraktívni učiteľskú službu? Sme v stave, keď priemerné platy učiteľov sa pohybujú už teraz v priemere na úrovni platov národného hospodárstva. Hlavne po poslednom júlovom zvyšovaní tarifných platov. Zlepšiť tento stav v budúcnosti je podľa mňa možné, ale zlepšiť tak, že sa vytvorí nový systém hodnotenia učiteľskej práce a následne odmeňovania tak, aby niektorí učitelia zarábali skutočne omnoho viac. Tento nástroj vidíme v diferencovanom platovom hodnotení a mal by byť daný do rúk manažérov, riaditeľov škôl. Jednoducho treba povedať, že ak vláda deklaruje dať peniaze do škôl, nech ich dá do normatívov a neviaže to na tabuľky. Tam je priestor na vznik konkurencieschopnosti v povolaní, na odstránenie rovnostárstva a ocenenie tých, ktorí našim školám venujú svoje schopnosti, majú výsledky, a tým aj prinášajú škole žiakov a úspešných absolventov. V takomto systéme hodnotenia je podľa mňa schovaná aj cesta k zlepšeniu kvality škôl, a tým aj schopnosti oživiť naše regióny, mestá a obce, ako si postavila za jeden z cieľov táto vláda. Vláda, ak chce byť taká dobrá na učiteľov, ako sa tvári alebo deklaruje, že dá učiteľom viac, ako len majú priemerne teraz, t. j. na úrovni priemerného platu národného hospodárstva, tak mala by byť taká, aby to dala priamo do škôl. To by bola legitímna ambícia vlády na ďalšie volebné obdobie. Programové vyhlásenie je však v tomto len úplne deklaratórne a bez obsahu. Neviem, či vláda má záujem pracovať na v učiteľskom prostredí dlho diskutovanej téme kariérneho poriadku a celkového profesijného rastu, ktorý je len tak, mimochodom, už pripravený na ministerstve školstva. Vznik Komory pedagogických pracovníkov uvádzané v programovom vyhlásení vlády vnímame pravdepodobne len ako naplnenie požiadavky odborov na ďalšiu odborovú centrálu. Program nehovorí, aký bude obsah činnosti tejto komory. Dovoľte mi otázku súvisiacu s ďalšou časťou programového vyhlásenia. Akou filozofiou sa chce vláda deklarujúca v úvode rovnováhu medzi verejným a súkromným sektorom postaviť asi k 9 až 10 percentám žiakov a škôl, ktoré sú súkromné a cirkevné. Sú to základné a stredné školy. Pýtam sa to hlavne preto, lebo programové vyhlásenie vlády o tom nehovorí absolútne nič. Som presvedčený, že zriaďovatelia súkromných a cirkevných škôl čakajú na predstavenie filozofie prístupu novej vlády k ich žiakom a, samozrejme, rodičom. Pán minister, bude vláda podporovať súkromné a cirkevné školstvo? Treba ďalej povedať, že program nehovorí ani                                                                                                                                                       nič konkrétne o financovaní škôl zriadených obcami a krajmi. Pritom napríklad hovoríme o tom, že materské školy sa majú vybrať zo zákona o školských zariadeniach a úplne na okraj zdôrazňujem, že je to už teraz pri takmer 90-percentnej zaškolenosti predškolákov. Obce a mestá netrpezlivo očakávajú postoj vlády a myslím si, že si to aj zaslúžia. Zaslúžia si to aj preto, lebo prešli ťažkým obdobím racionalizačných opatrení súvisiacich s tým, že len v roku 2004 a 2005 medziročne poklesol počet žiakov na našich školách o 27-tisíc. Čakajú aj preto, že 1. 1. 2005 bola spustená fiškálna decentralizácia. Text programového vyhlásenia vlády v časti Regionálne školstvo uvádza len jednu vetu týkajúcu sa financovania, a to, citujem: „V rámci financovania škôl upraví súčasnú metodiku založenú na princípe rovnosti tak, aby sa uplatnila ekonomická náročnosť výchovno-vzdelávacieho procesu.“ Zaujal ma pojem rovnosť. Pýtam sa, akáže je rovnosť v normatívnom financovaní? Podľa mňa je evidentné, že financovanie regionálneho školstva nie je pripravené tak, ako by sme možno v tejto chvíli očakávali a dokonca podľa mňa nie je ani nejakou vážnou prioritou vlády. Za veľmi závažné považujem aj návrh na zrušenie vzdelávacích poukazov, čo znamená pre rozpočet regionálneho školstva podľa správy za rok 2005 stratu asi 559 miliónov korún. Je to strata pre atraktívne školy, je to strata pre aktívne školy, je tu opäť trest pre tých, ktorí našli zmysluplné využitie vzdelávacích poukazov a zároveň dodávam, že to možnože neboli všetky školy. Pritom vláda chce financie presunúť na podporu činnosti miestnych samospráv pri práci s mládežou. Pýtam sa, kto bude robiť aktívnu činnosť v samospráve s mládežou ak nie školy práve zriadené obcami? Snáď nie úradníci na úradoch. Veď školy cez vzdelávacie poukazy to robia aj teraz. Pýtam sa, ako podporíme neformálne vzdelávanie a aktívne využitie voľného času a mimovyučovacie aktivity na stredných školách zriadených samosprávnymi krajmi? Vláda len čiastkovo hovorí, že projektom Otvorená škola. Počkáme a uvidíme ako a hlavne ma bude zaujímať za koľko? Vláda vehementne hovorí o daniach a nič o financovaní originálnych kompetencií aj v školstve. Hovorí len to, že chce pokračovať vo fiškálnej decentralizácii. Pán minister financií, vie vláda kvantifikovať dopad zmien na dani z príjmu na rozpočty miest a obcí, lebo práve odtiaľ je financovaná originálna kompetencia, ktorej súčasťou sú aj napríklad umelecké školy, ktoré chcete podporovať, školské kluby, ale aj napríklad školské jedálne. Práve z úpravy financovania regionálneho školstva je podľa mňa cítiť až veľmi snahu o návrat k spomínaným starým časom. Je to návrat k nejasným pravidlám, neprehľadnému rozdeľovaniu, k centralizmu a čo je podstatné k nemotivujúcemu systému. Zavedené normatívne financovanie nie je o finančnej rovnosti, ako sa uvádza vo vyššie citovanej vete. Aj preto teraz existujú kategórie na financovanie, iný je normatív na gymnázium, iný je normatív na obchodnú akadémiu, iný normatív na učilište, iný na iné stredné odborné školy. Treba priznať, že vláda by možno nemala meniť normatívny spôsob financovania, ale hovoriť o presnejšej finančnej kvantifikácii, náročnosti jednotlivých typov škôl, o zohľadnení aj kvality školy cez externé evalvačné nástroje, aj keď napríklad vláda nehovorí nič o tom, ako sa postaví k externej maturitnej skúške, ktorá priniesla toľko emotívnych výstupov aj v tomto parlamente. Povedzme priamo, že všetci asi chceme do škôl viac peňazí. Ale podľa mňa by to malo vždy byť na žiaka, to je podstatné. Lebo ak máme peniaze na žiaka, tak je to prehľadné, motivačné a hlavne je to spravodlivé, ale určite nie rovné. Chceme mať predsa dobré školy naplnené žiakmi. Alebo chceme financovať poloprázdne budovy. Chceme, aby školy aj súťažili a presviedčali o kvalite svojich vzdelávacích služieb. V tom je efektivita a racionálny zmysel metodiky normatívneho financovania. Normatívne financovanie, ctené dámy, vážení páni, podľa mňa aj rozhodujúcou mierou prispelo ku zvýšeniu kvality niektorých škôl. Ku zvýšeniu atraktivity, ale aj zodpovednosti riaditeľov, samosprávnych orgánov škôl a zriaďovateľov a prispelo k tomu, že máme školy, ktoré sú životaschopné, ale aj tie, o ktoré je menší záujem. Je to podľa mňa prirodzené. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, vláda v programovom vyhlásení v oblasti regionálneho školstva nedáva podľa mňa odpovede na zásadné otázky školstva. Všeobecné sú formulácie o uvedomovaní si a až na skutočne povinnú prípravu zákona o výchove a vzdelávaní a čiastkové pokračovanie niektorých začatých procesov minulou vládou vieme len to, že vláda nemá nové priority, ale má snahu vrátiť sa späť pred prekonané problémy. Vládny program nemá pre regionálne školstvo novú tému. Je povrchný, a preto nemôže mať našu podporu.	Keďže som posledným poslancom vládnej koalície, ktorý má tú česť vystúpiť pri tejto rozprave, dovolím si obrátiť sa na vás, vážený pán premiér, vážená vláda. (Ruch v sále.) Váš program podľa nás nemá nápad. Váš program nemá víziu o rozvoji tejto krajiny pre ďalšie štyri roky. Podľa mňa sa bojíte vlastných voličov, preto ste predstavili takýto nezodpovedný program. My opozícia budeme počas týchto štyroch rokov hovoriť ľuďom pravdu a budeme brániť výsledky Slovenska. (Ruch v sále.) My budeme pevne stáť za značkou moderného, úspešného a reformného Slovenska. Ďakujem všetkým veľmi pekne za to, že vydržali do tejto veľmi peknej hodiny a že ma počúvali a prajem vláde, aby bola úspešná. Ďakujem pekne. (Potlesk.)