M. Pado, poslanec: (2010-01-29):
V úvode chcem povedať, že to bol dobrý obchod, pán minister, 11. 7. 2006, keď pán minister vnútra Robert Kaliňák vrátil šéfa policajných odborov Miroslava Litvu do funkcie riaditeľa vedecko-technického odboru, z ktorého ho odvolal bývalý minister Vladimír Palko. Budem citovať: „Práva policajtov obhajoval dôstojne a vždy vychádzal z konkrétnych údajov.“ To sú slová pána ministra Kaliňáka, ktorému podľa možností chce zabezpečiť, aby mohol byť šéfom odborov na plný úväzok a za slušný plat. Fajn, ja len chcem povedať, že škoda je, že s tou obhajobou záujmov to nebolo vždy tak. O tom by ale mohli rozprávať mnohí policajti minulí, aj súčasní. Pán minister vnútra, v roku 2009 predseda vlády hovoril o informáciách o tunelovaní Braniska a prezentoval informácie, ku ktorým nemohol prísť ináč, nakoniec sa k tomu aj sám priznal, ako zo spravodajských služieb. No tieto informácie neprezentoval ani vyšetrovateľ, ani šéf spravodajských služieb, ale predseda vlády. Dámy a páni, mám na vás jednu maličkú prosbu, spomeňte si na čas, kedy to bolo. Bolo to presne v dobe, keď bola vonku kauza pozemky Tatry. Prečo? No bolo treba zakryť obrovský škandál. Teraz má pán predseda vlády ešte väčší škandál. Nielen pozemky Tatry, opätovné pozemky Tatry, ale aj Interblue Group, emisný škandál, a tiež mýto. No a znova tá istá taktika: na megaškandály vlády položíme na druhú stranu škandály opozície. Rozkradnuté miliardy vymeníme za škandalizáciu opozície. Dôležité je, že to prekryjeme. A čím hlasnejšie budete kričať, pán predseda vlády, tým je to lepšie. A tak ako v prvom prípade pred rokom, aj teraz každý súdny človek vie, že k týmto informáciám a dokumentom sa zrejme právnou cestou pán predseda vlády nedostal. Napriek jeho tvrdeniu, že sa k tomu dá dostať za pár libier, pán predseda vlády, veľmi dobre viete, že k listinným dôkazom sa za pár libier nedostanete. Je teda jasné, že aj tieto dokumenty môžu byť používané iba takým spôsobom, ako to pán predseda podáva. Prečinu zneužívania právomoci verejného činiteľa podľa § 326 ods. 1 písm. a) Trestného zákona sa dopustí verejný činiteľ, ktorý v úmysle spôsobiť inému škodu alebo zadovážiť sebe alebo inému neoprávnený prospech vykonáva svoju právomoc spôsobom odporujúcim zákonu. Ide o úmyselný trestný čin, pri ktorom existujú tri podmienky, ktoré musia byť splnené súčasne, a to špeciálny subjekt, teda verejný činiteľ, konanie je v rozpore s právomocou verejného činiteľa, pričom forma tohto konania musí zodpovedať taxatívne v ustanovení § 326 ods. 1 Trestného zákona uvedeným druhom porušenia právomocí, subjekt musí konať v úmysle spôsobiť inému škodu alebo zadovážiť sebe alebo inému neoprávnený prospech. Pán minister vnútra, nič vám toto nehovorí? Koná už Policajný zbor vo veci zneužitia právomoci verejného činiteľa? A čo tak výzva pána predsedu vlády voči SDKÚ? „Keď budú pokračovať isté veci, tak budeme aj my pokračovať.“ Preložené do ľudskej reči: Prestaňte a prestaneme aj my. To znamená, že tu ani tak nejde o nejaké problémy s financovaním SDKÚ, problémom je niečo iné. Problémom je, že opozícia poukázala na nekalé praktiky, korupciu a rozkrádanie – a o to ide. Vy ponúkate opozícii, nechajte nás ďalej kradnúť a my sa nebudeme špárať vo vašej minulosti a to, či ste kradli aj vy, to nás nakoniec vôbec nezaujíma. Pán minister vnútra, toto je čo? Korupcia alebo vydieranie? Pán minister, dal som si tú námahu a posledné tri dni som sa poctivo prelistovával vydaniami jedného denníka od roku 2002 až do roku 2009. Nebolo to jednoduché, naozaj to stálo kopu námahy a nervov, ale čím ďalej som išiel k tomuto dátumu, tým to bolo horšie. A nerobil som to preto, pán minister, aby som tu dnes prezentoval všetky kauzy, kauzičky, chyby alebo chybičky, ktoré sa od polovičky roka 2006 stali, a aby som to porovnával s rokmi predtým. Od toho mám ďaleko, pán minister. Nie som ani vaším nepriateľom a ani vaším fanatickým odporcom. Robil som to preto, pán minister, aby som si urobil obraz o vývoji za celé toto obdobie. Pán minister, vaši kolegovia či už v koalícii, alebo z ministerstva vnútra sa často odvolávajú na to, že vás kritizujeme a odvolávame za maličkosti. Aj pán predseda vlády Fico tu hovoril o veciach, ktoré sa stávali v minulosti. No, pán minister, dámy a páni, my tu dnes neodvolávame ministra vnútra ani za smrť muža po zásahu polície 18. 7. 2006, ten zomrel na infarkt, ani za to, že policajti podľahli zraneniam, ktoré utrpeli desať dní predtým pri dopravnej nehode v Pezinku-Grinave, ani za to, že policajt v Novom Meste nad Váhom v pondelok 16. 10. 2006 podvečer autom zabil dvoch dôchodcov vo veku 76 až 91 rokov, ani za to, že 14. 11. 2006 sa stala vražda podnikateľa Jána Kubašiaka za známych okolností, ani za to, že policajt v aute so zapnutým majákom vo štvrtok 7. 12. 2006 v Sobranciach sa čelne zrazil s osobným autom a ani za to, že dňa 7. 3. 2007 v stredu ráno dvaja policajti zomreli pri dopravnej nehode na ceste medzi Kolinovcami a Spišskými Vlachmi. Neodvolávame ani za to, že 16. 1. 2007 Roman Červenka, podozrivý z ozbrojenej lúpeže, ušiel v nemocnici cez záchod. Ani za to, pán minister, že nejaký policajt nakrútil video zo streľby na terč s názvom Hedviga. Neodvolávame vás, pán minister, ani za to, že v júni 2008 po zrážke jedného z policajných áut, ktoré sprevádzalo konvoj s peniazmi Národnej banky Slovenska, s oproti idúcim Volkswagenom Polo pri Zvolenskej Slatine zomrel 9-ročný chlapec. A neodvolávame vás ani za to, že v stredu 1. 10. 2008 pri policajnej naháňačke policajti zastreli mladého chlapca, ktorý bol v aute ako spolujazdec. Neodvolávame ani za to, že v decembri 2008 ukrajinskí colníci zadržali slovenského policajného úradníka, ktorý sa snažil na Slovensko prepašovať desiatky kartónov cigariet. Ani vás neodvolávame za tendre a patálie s tendrami tlmočníkov, stravných lístkov, vrtuľníkov či iné. A dokonca ani za to, že úradníci z Úradu pre ochranu ústavných činiteľov odporúčali ľudí na internetovú stránku Slovenskej pospolitosti. Ani vás neodvolávame za spackané vyhosťovanie Chorvátov. Mnohé z týchto zlyhaní, ktoré som tu teraz citoval, pre ktoré vás naozaj neodvolávame, sú naozaj zlyhaniami jednotlivcov a z času na čas sa stávajú. Policajný zbor má 24 000 príslušníkov. Môže sa kedykoľvek stať, že ktorýkoľvek z nich zlyhá. No nech je to tak alebo onak, toto nie sú dôvody, ktoré by postačovali na odvolávanie ministra. A ani ich na to nepoužívame. Takže ak niekto hovorí, že odvolávame ministra vnútra za maličkosti, nehovorí pravdu. Celé konanie zľahčuje. Ak niekto hovorí, že nedostatkov a chýb je málo a sú nepodstatné a že tých pozitív je ďaleko viac, a pritom spomínajú tri najvážnejšie argumenty, aspoň, keď sa nemýlim, pán poslanec Richter to včera v rozhlase hovoril, argument číslo jeden je Schengen, aj dnes sme to tu počuli. Minister to zvládol, aj keď len tak-tak. Fajn. Je to fajn! No keby sa tomu venoval od začiatku, nemuselo to byť také dramatické. Ale zvládol to, je to dobré. A teraz jednu informáciu, dve informácie naviac, len tak mimochodom. Dámy a páni, kto ako prvý poukázal na to, že na zavedenie Schengenu alebo na vstup do Schengenu nie sme celkom dobre pripravení? Košice 25. november 2006, článok s názvom Naša pripravenosť na Schengen je sporná. „Slovensko s najväčšou pravdepodobnosťou nebude pripravené na vstup do Schengenského priestoru v plánovanom termíne, ktorým je október 2007.“ Na tlačovej besede ku konferencii o rozšírení a dôsledkoch Schengenského režimu to povedala poslankyňa Európskeho parlamentu pani Edit Bauer. Druhá poznámka. Michalovský okresný súd v septembri 2009 rozhodol, že postup nadstrážmajstra Hanečáka, ktorý bol obvinený, že v septembri 2008 ako referent operačného strediska umožnil najmenej trom osobám prechod zelenej hranice, aj keď dostal z kamerového systému signál o narušení, nie je trestným činom. Teraz si pomôžem citáciou z denníka SME: „Oslobodzujúci rozsudok súd oprel o výpočet nedostatkov ochrany východnej hranice. Práve nimi obhajoba v procese dokazovala nevinu policajta. Podľa súdu sú medzery najmä v technike. V rozsudku napríklad tvrdí, že sa nedá presne určiť, z ktorej z množstva kamier rozmiestnených na hranici alarm pochádza. Spomína tiež, že kamerový systém často vypadáva a prenos záznamu na obrazovky je nekvalitný. Súd považoval za dokázané aj to, že v operačnom stredisku, ktoré je napojené na celú dĺžku hraníc, nie je dosť pracovníkov, hoci za jednu dennú zmenu vyhodnocujú okolo tisíc alarmov.“ V decembri minulého roku prvostupňový oslobodzujúci rozsudok potvrdil Krajský súd v Košiciach. „Je to kvalifikované rozhodnutie. Okresný súd prebral všetky okolnosti prípadu. Nezistili sme, že by nejaký dôkaz bolo treba doplniť.“ Takže ako to vlastne je? Mňa by naozaj vážne zaujímalo, kto má pravdu? Či má pravdu súd, alebo máte pravdu, pán minister, vy. Argument číslo dva, ktorý sa používa. Pokles kriminality. Fajn. Len ktoré údaje porovnávame? Údaje v roku 2007 boli za rok 2006. Údaje v roku 2008 za rok 2007, bola zmenená charakteristika a štruktúra vykazovaných údajov. Možno v 40 až 50 percentách nie je možné tieto údaje objektívne porovnávať. A údaje za rok 2009 dnes ešte nemáme. Tie budú známe v marci-apríli tohto roku. Takže o čom tu hovoríme? Je zjavné, že kriminalita poklesla. Ako a aké sú výsledky v roku 2009, to dnes nikto nevie. Tretí výrazný argument. Výrazný pokles usmrtených na cestách a rapídny pokles dopravných nehôd. No z môjho pohľadu je tento argument najzrozumiteľnejší, pretože naozaj došlo k poklesu oproti roku 2008 o viac ako 200 usmrtených. Je to fajn, ale položím dve otázky. Kedy mal byť tento zákon v platnosti? Nemalo to byť o trištvrte roka skôr? (Reakcie z pléna.) Ja vás pozývam na debatu buď hore, alebo do krčmy dakde. Poďte! Pri pive budeme rozprávať tak ako teraz. Budete mi skákať do reči a ja vám. V pohode. (Potlesk.) Pán minister, ešte raz, nemal byť tento zákon prijatý o trištvrte roka skôr? A ja by som sa veľmi tešil, keby bol prijatý o trištvrte roka skôr, pretože určite, ak teraz je pokles o 200 usmrtených, aj v roku 2008 by bol pokles. Možno nie o 200, ale určite pár. Škoda, že to tak nebolo. A ja nejdem zľahčovať dopady tejto novely zákona alebo tohto nového zákona. Nie. Naozaj nie. Isteže je tam veľa dobrých vecí, ktoré pomohli zníženiu úmrtnosti na našich cestách. Len „počkajme času ako hus klasu“. A čo sa týka počtu dopravných nehôd? No reálne to nikto nevie zhodnotiť. Tento argument je pomýlený, je absolútne hlúpy. Je absolútne hlúpy, pretože zmenou výšky škody, kedy je účastník povinný nahlásiť dopravnú nehodu, sa tieto údaje kontrolovať nedajú. Ak niekto zase hovorí o tom, že nikdy ministri a nikde neodstupujú či nie sú odvolávaní za veci, pre ktoré odvolávame dnes pána ministra Kaliňáka, opäť nehovorí pravdu. Zase si pomôžem citátom z denníka SME, 11. 4. 2009: „Prezident Južnej Kórey odvolal premiéra Yasushia Nakosoneho a sedem ministrov, keď na následky mučenia políciou zomrel študent. Minister vnútra Nemeckej spolkovej krajiny Hamburg odstúpil, aby upozornil na rasizmus v polícii, keď policajti zmlátili Senegalčana, ktorý mal na šiltovke nápis Nedajte nacistom šancu. Minister obrany Spojených štátov Donald Rumsfeld dvakrát ponúkol rezignáciu po zverejnení záberov ponižovania irackých zajatcov. Šéf izraelskej polície odstúpil po zverejnení správy o zlyhaní polície pri vyšetrovaní vraždy. Poľský minister spravodlivosti dostúpil po tom, ako sa muž odsúdený za únos obesil v cele.“ Dámy a páni, nezdá sa vám, že dôvody, aby pán minister konal tak ako ľudia, ktorých som tu uviedol, existovali a existujú? Stále máte pocit, že nie? Takže, páni poslanci, pani poslankyne, dovoľte, aby som teraz hovoril o dôvodoch, prečo by pán minister Kaliňák nemal ďalej zastávať funkciu člena vlády povereného vedením ministerstva vnútra. Trošku to odľahčím, pán minister, pretože vidím, že ste nervózny a vyskakujete. Pán minister, ja viem, že asi pravdepodobne máte záľubu vo filmoch. Minimálne niečo spoločné, možno s filmom Pán a pani Smithovci, máte, prezident Policajného zboru možno s filmom James Bond. Často to tak aj u nás vyzerá ako vo filme, ale život, pán minister, reálny nie je film. Tu nejdete podľa napísaného scenára. O tom, že od samého začiatku, pán minister, nemyslíte vaše konanie férovo a vážne a že sa od začiatku jedná o často marketingové vystúpenia a divadlá, to ste ukázali od samého začiatku. A dokazujete to často aj tu. Musím povedať, že vaše vystúpenia často sú skvelým divadlom. Dňa 4. 8. 2006 ste informovali verejnosť o tom, že ste odvolali celé vedenie polície, prezidenta Policajného zboru, obidvoch viceprezidentov a s nimi aj šéfku inšpekcie Ministerstva vnútra SR. Nebola to pravda, pán minister. Riaditeľku inšpekcie ste naozaj odvolali až o tri mesiace. Aj keď sa to mnohým z vás možno nezdá dôležité, ale aj tu je vidno, že pán minister od samého začiatku nemal nijaký problém podsúvať verejnosti nepravdivé a vymyslené informácie. Jednoducho minister nepovedal pravdu alebo klamal. A takých prípadov bolo ďaleko viac. A taká akoby záľuba so scenármi z akčných filmov sa objavila viackrát v mnohých prípadoch. Ja spomeniem len dva. 18. januára 2008 akcia, ktorá pripomínala najlepšie scény amerických filmov o naháňaní nebezpečných lupičov. Nebezpečný páchateľ, u ktorého bol predpoklad, že môže byť ozbrojený, podozrivý z ozbrojenej lúpeže utiekol v nemocnici cez záchod. Večer policajti zablokovali výjazdové cesty z mesta, zastavovali autá, baterkou prezerali značky, tváre vodičov, batožinu. Doprava úplne skolabovala. Policajný prezident nakoniec povedal: „Akcia dopadla skvele. Páchateľa sme nechytili.“ 5. 8. 2008 mala to byť akcia ako z veľkého amerického filmu. No po akcii zostal mŕtvy policajt. Nechce sa mi vyťahovať všetky kauzy, ktoré mali charakter trhákov z kín. A bolo ich ďaleko viacej. A nechcem ani takýmto spôsobom prezentovať neúspechy polície. Úspechov polície je určite ďaleko, ďaleko viac ako neúspechov. Ale obyčajne tie, ktoré majú vyzerať ako absolútne dokonalé, dopadnú zle. A čo urobil a čo je spoločným znakom týchto zlyhaní? Ignorancia zákona, nerešpektovanie pravidiel hry. Toto nie sú zlyhania jednotlivcov, dámy a páni. Na dôvažok všetkého policajný prezident namiesto toho, aby priznal nesprávny postup, povedal, že by konal rovnako ako policajt. To je prístup hodný Jamesa Bonda, ale nie prezidenta Policajného zboru. Dámy a páni, dostaneme sa k ďalšej kauze. Kauze, ktoré je azda s výnimkou iniciácie tejto schôdze na odvolanie najznámejšia. V Nitre 25. 8. 2006 dvaja holohlaví napadli mladú ženu. Na tričko jej napísali Maďari za Dunaj. Jedná sa o Hedvigu Malinovú. To hádam všetci dobre viete. Policajný prezident na zvláštnej tlačovej konferencii k útoku na študentku povedal, že nemieni tolerovať extrémistov. V krátkom čase na to vystúpi minister vnútra, dva týždne na to, a prednesie známe informácie, zaručené informácie o netelefonovaní, blokovaní karty, dôkazoch DNA zo slín či známky a pečiatky na obálke. Ale tiež o tom, ako to všetko, celé vyšetrovanie alebo celú výpoveď poškodenej má polícia nahraté na videu. Všetko to len preto, aby presvedčil verejnosť o tom, čo chcel presvedčiť. Nie o tom, ako sa veci naozaj mali, ale o tom, ako si to predstavoval. Keď boli tieto výmysly odhalené, aký bol výsledok odhalenia týchto výmyslov? 22. 11. 2006 ministerstvo vnútra na licenčnej rade i rade STV sa sťažuje na dve reportáže s reláciou o kauze Hedvigy Malinovej, pretože sa nepozdáva to, čo tam bolo uvedené. No neviem, to je asi tá pokora, o ktorej ste hovorili, pán kolega, včera. Nechcem hovoriť o všetkých okolnostiach prípadu Hedvigy Malinovej. Nechcem hovoriť o tom, čo sa všetko udialo. Chcem len povedať, že tento prípad sa stal jednou z najtraumatizujúcejších skutočností, ktoré sa stali v slovenskej polícii za posledné obdobie a ktoré nás neskutočným spôsobom diskreditujú v medzinárodnom meradle. Ďalší skvelý prípad postupu je zadržanie Ladislava Reháka a Ernesta Valka. Celý čas sme boli presviedčaní o tom, ako je to správne. Celý čas bola verejnosť masírovaná, akým spôsobom títo podnikatelia nekalo konali, ako vydierali, páchali násilie. No tu pán minister vnútra Kaliňák namiesto postupu, ako bol pri prípade Malinovej, už radšej čušal. Nakoniec sa ale ukázalo, že naozaj urobil lepšie, keď čušal. Teraz pár prípadov, ktoré majú veľa spoločného. 9. 10. 2007 trnavská polícia na rozdiel od ministra nebude preverovať postup policajta, ktorý ublížil mladíkovi, keď kreslil na múr. Tento prípad má také štyri vývojové fázy. Najprv, alebo tri. Najprv policajt pri zakročovaní spôsobil úraz. Pri objektívnom zakročovaní, potom konal, teda spôsobil neúmyselne úraz, a nakoniec prišlo ospravedlnenie. Druhý prípad. Kukláči zranili flautistu, pretože hral. Tretí prípad. Polícia násilím zadržala ženu, hoci mala na demonštráciu povolenie, Bali Marzec. Pán minister sa dotyčnej novinárke ospravedlnil. Priznal pochybenie, priznal chybu, prečítajte si uznesenie sekcie kontroly a inšpekčnej služby odboru inšpekčnej služby v tejto záležitosti. Zistíte, že jedna vec sú slová a druhá vec sú činy. Štvrtý prípad. Zásah pri demonštrácii pri návšteve čínskeho prezidenta. Všetky tieto prípady majú jedno spoločné: neúctu k zákonom a neúctu k ľudským právam. Spomeniem ďalšie prípady, dámy a páni, ktoré znova majú niečo spoločné. Zásah proti poľským chuligánom v októbri 2008 na futbalovom zápase, zásah v novembri toho istého roku v Dunajskej Strede na futbalovom zápase, zásah pri návšteve čínskeho prezidenta a zásah proti extrémistom na východnom Slovensku. Všetky tieto zásahy majú jedno spoločné: nezvládnutie policajnej akcie veľkého rozsahu. Absolútne nedostatočná koordinácia a podcenenie situácie. Tu sa ukázala ďalšia vaša schopnosť, pán minister, keď ste s kamennou tvárou verejnosti, médiám a poslancom Národnej rady na Výbore pre obranu a bezpečnosť tvrdili, že dôkaz o nutnosti zásahu v Dunajskej Strede máte na kazete. Nemali ste a nemáte nič. Pri dvoch spomenutých prípadoch, kazašská novinárka a čínsky prezident, došlo ešte k jednej poľutovaniahodnej skutočnosti. Slovenskí policajti konali na základe pokynov cudzích štátnych príslušníkov. Toto je v demokratickej krajine neprípustné. A ak by sme zobrali do úvahy ešte ďalšie prípady: mučenie rómskych chlapcov v Košiciach z apríla minulého roka či posledný škandál z expedíciou výbušniny do inej krajiny ako súčasti batožiny nič netušiaceho občana, ten výsmech ľudským právam a Ústave Slovenskej republiky naberá ešte väčšie rozmery. Pán minister, vo všetkých týchto prípadoch ste sa odvolávali na individuálne zlyhanie jednotlivca. Pán minister, je možné desiatku policajtov týrajúcich deti považovať za osobné zlyhanie jednotlivcov? Pán minister, tomu neveríte ani vy sám. Takže, pán minister, vy ste nielenže zlyhali ako manažér, vy ste zlyhali aj ako právnik. Zlyhali najvyšší policajní funkcionári, ktorých ste vybrali vy. Pán minister, nedokázali ste nastaviť mantinely práce Policajného zboru tak, aby nedochádzalo k častému porušovaniu zákonov a ľudských práv. Pán minister, spúšťacím mechanizmom pre dnešné odvolávanie je prípad nedobrovoľnej dopravy výbušniny do cudzej krajiny nič netušiacim občanom. Ani nie tak samotný akt dopravy, ako to, čo okolo toho vzniklo. Vaše vyjadrenia, vyjadrenia vášho hovorcu, vašich kolegov vo vláde, pána predsedu vlády a aj kolegov poslancov. Pán minister, nebola tu žiadna pokora. Nič také. Bola tu zbytočná arogancia a nadutosť. Zbytočná. Tento incident významne poškodil meno našej krajiny a aj keď vy, pán minister Kaliňák, za to nenesiete osobnú zodpovednosť ako občan Kaliňák, nesiete za to politickú zodpovednosť ako minister vnútra. Cenou za dehonestáciu našej krajiny je vaša stolička, pán minister, nie vaše meno. Mimochodom, dámy a páni, keď si prečítate vyhlásenie poškodeného, formu a štýl vyhlásenia, myslím si, že vám k tomu veľa nebude treba rozprávať. A na záver, dámy a páni, uvediem ešte jeden prípad tzv. férového prístupu vedenia Policajného zboru voči občanom Slovenskej republiky. Pred približne jeden a pol rokom, možno si spomeniete, bola veľká tlačovka, ktorá oznámila odhalenie korupcie v Turzovke. Trestné stíhanie primátora mesta Miroslava Rejdu, že bol podplatený paňou, ktorá tam chcela nejaké pozemky. Dámy a páni, tento týždeň špeciálny prokurátor trestné stíhanie zastavil. Dnes je piatok, ja som nijakú bombastickú tlačovú konferenciu, ktorá by očistila meno pána primátora Turzovky, nevidel. Pán minister, aj toto je dôkaz o vašej nekompetentnosti a o prístupe k občanom tejto krajiny. Na záver, pán minister, jedna úprimná rada. Keby ste boli na svoju funkciu ako minister vnútra po tom, čo sa stalo, rezignovali, urobili by ste najlepšiu službu nielen tejto krajine, ale aj sebe samému. Dámy a páni, ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)