Stohlová, Tamara, poslankyňa NR SR (2024-04-16):
Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, kolegovia, je pravdou, že posudzovanie vplyvov na životné prostredia EIA často trvá dlho a doplácajú na to všetci. Firmy, štát a aj občania. Vyžaduje si to systémové zlepšenie a komplexnú reformu. Nič z tohto však táto novela neprináša. Táto vláda za pol roka stihla zrušiť ÚŠP, vybavovať beztrestnosť pre svojich kamošov, zvýšiť si platy, zriadiť nové ministerstvo, rozložiť ochranu prírody a chystá sa aj na verejnoprávnu RTVS, ale poriadnu novelu EIA s pozitívnym dopadom na spoločnosť vypracovať nestihli. Namiesto toho vidíme už také tradičné akože riešenie. Sama som pracovala roky v súkromnom sektore a aj v politike som už nejaký ten rok. A to, čo vidíme, je typické riešenie nie veľmi skúseného manažéra. Keď je niekde problém, najľahšie je umlčať podriadených. Lenže tu nie sme v zle manažovanej firme. Tu určujeme pravidlá, ktorými sa má riadiť celá spoločnosť. Minister životného prostredia sa zjavne nevie vysporiadať s komplikovaným procesom EIA inak, ako tak, že z neho škrtne verejnosť. Lenže presne takto sa to nesmie robiť. Primárne preto, že sa tým porušuje právo všetkých ľudí na Slovensku spolurozhodovať o životnom prostredí, v ktorom žijú, ktoré vplýva na ich zdravie, pohodu a celkovú kvalitu života, a ktoré im garantuje aj legislatíva a medzinárodné dohovory, ale je to aj absolútne zbabelé. Táto vládna koalícia sa s akýmikoľvek prekážkami v napĺňaní svojich úmyslov vysporiadava umlčiavaním. Naschvál hovorím o napĺňaní úmyslov, lebo táto vláda pre Slovensko víziu nemá vôbec žiadnu. Umlčiava a zabíja akúkoľvek zvedavosť, kreativitu, záujem, kritiku, čokoľvek, čo by mohlo stáť v ceste k ich plánom pomôcť sebe a hŕstke vyvolených. Obmedziť právo verejnosti jednoznačne nie je riešením. Naopak, je to hanba. Poďme teda postupne k hlavným problémom tejto novely. Novela výrazne obmedzuje prístup verejnosti v procese posudzovania vplyvov na životné prostredie. Verejnosť je v časti zisťovacie konanie, tzv. malá EIA, úplne vylúčená, pričom ide o vyše 90 % všetkých konaní. Všetko ostáva neverejné, len medzi úradom a obcou. Zisťovacie konanie je pritom kľúčovou časťou procesu, ktorého výsledkom je posúdenie, či zámer potrebuje ďalšie dôkladnejšie posúdenie vplyvov na životné prostredie, alebo nie. Osoby vylúčené z tohto štádia sú prakticky vylúčené aj z účasti na ďalších akýchkoľvek štádiách, ktoré do tohto procesu patria. Môžu sa zapojiť až vtedy, keď už vecne nič neovplyvnia. Teda neovplyvnia, či zámer prejde do povinného posudzovania, tzv. veľká EIA, neovplyvnia ani rozsah hodnotenia, teda aké konkrétne pozorovania či štúdie sa majú vykonať pri posudzovaní, či už napríklad hlukové alebo prachové štúdie a podobne. Pritom zapojenie verejnosti v tomto prípade nie je len ochranou ich práva, ale aj cenným zdrojom informácií pre samotný štát, keďže sú to práve miestni obyvatelia a obyvateľky, ktorí najlepšie svoje susedstvo poznajú. Takéto vylúčenie verejnosti je v príkrom rozpore s Aarhuským dohovorom aj s európskou smernicou o EIA. Článok VI. Aarhuského dohovoru jasne uvádza, že, citujem: „Zainteresovaná verejnosť je informovaná hneď na začiatku rozhodovacieho procesu týkajúceho sa životného prostredia.“. Ďalšie nástroje, ktoré zhoršujú prístup verejnosti k informáciám o spravodlivosti v oblasti životného prostredia, je doručovanie, teda nové doručovanie verejnou vyhláškou, obmedzovanie opravných prostriedkov a podobne. Toľko k obmedzovaniu účasti verejnosti na procese EIA. Okrem toho novela mení aj limity, kedy posudzovaná investícia ide iba do zisťovacieho konania, kedy ide do rozsiahlejšieho povinného posudzovania a kedy sa nevyžaduje ani jedno. Zmeny sú v neprospech životného prostredia a najmä kvality života ľudí, ktorí žijú v okolí zvažovaných investícií. Týka sa to napríklad budovania obnoviteľných zdrojov energie, ktoré v Progresívnom Slovensku dlhodobo podporujeme. Určite to však nemôžeme robiť bez chýbajúceho dostatočného legislatívneho ukotvenia, ako je tomu teraz a už vôbec nie bez účasti verejnosti. Do riadneho posudzovania sa po novom napríklad nedostane žiadna malá vodná elektráreň, z ktorej my máme na Slovensku až príliš dobrú skúsenosť, kvôli ktorým je už Európskou komisiou voči Slovensku vedené konanie o porušení povinností. Limity sa s negatívnym dopadom na spoločnosť menia aj pre cesty, mosty, ale napríklad aj parkoviská, ktoré sú v čase klimatickej krízy nočnou morou miest počas letných horúčav aj počas prívalových dažďov. Ako veľmi problematické vnímame aj to, že sa mení definícia tzv. dotknutej obce. A to sa týka samospráv. Po novom ňou bude výhradne obec, na území ktorej sa má daná činnosť, zámer či investícia realizovať. Len tej sa doručuje návrh zámeru činnosti. Len takto živ... lenže takto životné prostredie nefunguje. Prúdenie znečistenia vzduchom, podzemnými či povrchovými vodami nepozná hranice katastrov. Susedné obce, ktorých životné prostredie môže byť reálne oveľa viac zasiahnuté, ako územie tej obce, kde sa zámer realizuje, sa o tomto ani len nedozvedia a nebudú sa môcť vyjadriť. Toto sú tie najzásadnejšie výhrady, ktoré voči predkladanej novele máme. Ešte sa krátko vyjadrím k dôvodom, ktoré ministerstvo prezentovalo ako motiváciu pre túto novelu a ktoré spomínal aj samotný minister životného prostredia. Asi tým najvypuklejším, najozvučenejším dôvodom boli spomínané mimovládne organizácie. Tie sú vraj prekážkou. Občianska spoločnosť je vraj prekážkou. Tu sa opäť naplno ukazuje postoj tejto vlády k aktívnej občianskej spoločnosti, ktorá sa zaujíma a ktorá sa pýta. Takýto názor je neprípustný v každom prípade. Ale špecificky vo vzťahu k EIA si treba uvedomiť, že do procesu sa prostredníctvom mimovládnych organizácií zapájajú predovšetkým angažovaní lokálni ľudia, ktorým sa tým obmedzí konštruktívny prístup, pretože informácie od nich sú naozaj prínosné a smerodajné aj pre proces posudzovania vplyvov na životné prostredie. Zároveň však platí, že kto bude chcieť systém zneužívať, bude tak môcť robiť aj naďalej v ďalších fázach. Konštruktívny prínosný vstup už nebude možný, ale obštrukcie to nezastaví. Nerieši to teda ani situáciu s občianskymi združeniami okolo známeho pána Slávika. Nerieši to nič, ale trestá celú občiansku spoločnosť. Ďalším dôvodom, ktorý sa pri predkladaní uvádza, bol infringement, ktorý je voči Slovensku vedený. Tu uvediem len veľmi stručne, že na toto reaguje len jediný z vyše osemdesiatich novelizačných bodov. Takže tu nám to tiež veľmi nesedí. V súvislosti s novelou sa spomínala aj harmonizácia. Minister povedal, citujem: „vráti sa štandardný proces, ktorý platí v Rakúsku a v Nemecku“. No. V Rakúsku každý investor musí už s podaním žiadosti o posúdenie investície vysvetliť a doložiť, ako o zámere komunikoval s dotknutou verejnosťou, s mimovládnymi organizáciami. V celom procese sú, v celom procese sú účastníkmi konania a môžu podať nielen správnu žalobu, ale obrátiť sa aj na Ústavný súd so sťažnosťou, že ich právo na zdravotné, zdravé životné prostredie bolo porušené. No a na záver ministerstvo hovorí najmä o zrýchlení výstavby. Pomalá výstavba je problém, ale táto novela, to ako keby ste išli s autom do servisu kvôli výmene batérie a odídete bez novej batérie, za to s pokazenou ručnou brzdou a svetlami. Táto novela okrem neprípustných zásahov vo vzťahu k verejnosti vytvára aj obrovský legislatívny chaos pre firmy a investorov. Je to ixtá novela procesu EIA, zákon a zároveň mení aj inými zákonmi, a to bez vzájomnej reflexie a zosúladenia. To ako zlepšiť proces EIA, bola domáca úloha tejto vlády, v ktorej zlyhala. Ja spomeniem jeden z môjho pohľadu najväčší problém tohto procesu a tým je nedostatočná kapacita úradníkov a úradníčok, ktorí majú na starosti túto agendu. Táto vláda však namiesto posilnenia úradníckych aparátov straší škrtmi v štátnej správe, a to bez ohľadu na to, kde, koho, ako, bez analýzy alebo auditu. Úradnícke kapacity v procese EIA sú nízke, ale okrem toho im chýba aj taká banálna, až bola by to až smiešna vec, ale v skutočnosti je to tragické, chýba im aj úplne základné materiálne zabezpečenie, taká elementárna vec, ako vhodná obuv do terénu, autá, pracovné pomôcky potrebné pre výkon ich agendy. Zložitá je aj ich profesionalizácia, keďže fungujú pod ministerstvom vnútra. Proces posudzovania EIA treba zmeniť a vylepšiť, ale nie takto, na hulváta, kašlúc na verejnosť. Vládou schválený zákon o posudzovaní vplyvov na životné prostredie je pre ľudí a ich zdravie škodlivý, rizikový. Preto v Progresívnom Slovensku budeme hlasovať proti. Ďakujem (Potlesk.)