Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2015-06-25):
Dobré popoludnie. Ďakujem pekne. Vážená podpredsedníčka Národnej rady, vážení členovia vlády Slovenskej republiky, kolegyne, kolegovia, vážení občania. Bod interpelácie niekedy sa chápe ako povinná jazda. Možnože vzniká taký dojem, ale chcem práve v tejto chvíli povedať, že nie vždy tento dojem môže byť úplne presný, pretože myslím si, že interpelácie majú veľký význam a dokonca niekedy prinášajú aj veľmi rukolapné výsledky. Rád by som o tom predložil teraz dôkaz v prípade dvoch interpelácií, o ktorých si myslím, že takéto výsledky priniesli, aj keď nevravím, že sú práve tým rozhodujúcim momentom. Tá prvá je uvedená pod č. 19 a bola adresovaná ministrovi pôdohospodárstva a rozvoja vidieka pánovi Ľubomírovi Jahnátkovi a týkala sa taxácie v slovenských lesoch. Je to kráľovská disciplína, ktorá naozaj pochádza, jej začiatky, z 15. – 16. storočia a vďaka ktorej a jej ustavičnému zdokonaľovaniu došlo k tomu, že dnes máme premyslený systém toho, čo sa v lesoch má urobiť a čo sa v lesoch urobiť nemá. V týchto posledných mesiacoch však došlo k tomu, že nečinnosťou ministerstva pôdohospodárstva a orgánov, ktoré má v priamej kuratele, došlo naozaj k vážnemu ohrozeniu tej mnohostáročnej kontinuity do tej miery, že to vypadalo tak, že sa dožijeme prvýkrát etapy, keď nám taxácia zlyhá a ľudia, ktorí ju vykonávajú, vysokošpecializovaní odborníci odídu možnože natrvalo z tejto, síce nie veľkej skupiny, ale vysoko profesionálnych odborníkov, preč do iných rezortov. Tá interpelácia, ja si z nej dovolím zacitovať, bola vedená veľmi kriticky, ale myslím si, že férovo. Upozornil som pána ministra na to, s čím on teda musel súhlasiť, že vlastne minister porušuje zákon. Nedodržal zákon o lesoch. Uznal to. Síce takými jemnejšími slovami, že teda došlo k časovému nesúladu medzi zákonom a realizáciou, ale v podstate to už je reč diplomatov, ktorí mu tú odpoveď pripravili. Fakt je ten, že vznikla, ja to budem citovať: „V závere roka 2014 som vás upozornil, že vašej ministerstvo smeruje k porušeniu zákona. Vyslovil som obavu, že zmluvy, ktoré majú garantovať vyhotovenie programov starostlivosti o lesy, v roku 2015 nebudú v zmysle zákona o lesoch uzatvorené do konca roku 2014. Na to ste mi odpovedali, že zákon dodržíte, pretože pokiaľ by aj zlyhali bruselské fondy, potrebné zdroje máte zabezpečené v rozpočte ministerstva. Nezabudli ste mi na výbore pre pôdohospodárstvo a životné prostredie povedať, že jedinou hrozbou pre tieto zdroje by mohlo byť, že do toho budú vŕtať práve takí ľudia, ako som ja. Táto ministra nedôstojná rétorika nech vám je odpustená, no odpustené vám nemôže byť, že ste zákon naozaj nedodržali a zmluvy včas prostredníctvom vami poverenej organizácie neuzatvorili. Nedodržanie zákona nesmie byť tolerované nikomu, ministrovi predovšetkým. Dnes (bolo to vtedy písané 1. 5. 2015), keď už taxátori mali mať prípravné kancelárske práce ukončené a mali začať s terénnymi prácami, zmluvy stále nie sú uzatvorené. Týmto lajdáckym protizákonným postupom ste nielenže pre tento rok už nenapraviteľne poškodili zákonné postupy pri odbornej správe lesov, ale čo je horšie, ohrozujete úzku skupinu vysokošpecializovaných špecialistov, odborníkov. Zdôrazňujem v tejto interpelácii, že ak sa tento trend naozaj rozbehne a taxatívne kancelárie zrealizujú to, čo už ohlásili, že budú prepúšťať svojich zamestnancov, sú to teda od istého obdobia, tri roky dozadu, už súkromné taxačné kancelárie, takže vznikne veľmi závažné poškodenie strategických cieľov taxatívnej služby. Žiadal som vás, aby ste odpovedali na dve otázky, či a kedy získate prostriedky potrebné pre zabezpečenie aspoň torza povinností uložených vám zákonom na zabezpečenie programu starostlivosti o lesy na rok 2015 a akú personálnu zodpovednosť vyvodíte voči ľuďom, ktorí vlastne v tejto oblasti veľmi jednoznačne a ozaj preukázateľne zlyhali. “ No ak som povedal, že interpelácie môžu mať svoj význam, tak ten význam vidím v tom, že pán minister bezprostredne po prečítaní tejto interpelácie, čo si teda cením ozaj úprimne, konzultoval túto záležitosť so mnou s tým, že mi povedal relatívne neuveriteľnú vec, že on síce má dobrú snahu, ale ľudia, ktorí majú zabezpečiť túto oblasť, ho neposlúchajú. Nevykonávajú práce tak, aby bol s nimi spokojní. Ocenil som túto úprimnosť, tobôž keď ona sa prejavila behom niekoľkých dní tým, že naozaj došlo k zásadnej výmene generálneho riaditeľa na Národnom lesníckom centre vo Zvolene a tým, zdá sa, ja nevravím, že tá príčina bola presne taká, ale zrejme pán minister to tak cítil, sa odblokoval základný problém, ktorý bol v neposlušnosti, v neochote, v nedorozumení, to nie je už podstatné v tejto chvíli, aby by som presne pomenoval, ale dosť na tom, že naozaj po odvolaní generálneho riaditeľa Národného lesníckeho centra vo Zvolene a poverení vedením tohto dôležitého lesníckeho inštitútu novým generálnym riaditeľom došlo v krátkej dobe k tomu, čo pán minister mi v odpovedi avizoval, že teda budú zmluvy s taxatívnymi skupinami podpísané do 29. mája 2015. Či už to je výsledok tejto interpelácie, samozrejme nie, tá interpelácia, až tak vysoko ju nebudem vyzdvihovať, alebo je to teda kopa ďalších vplyvov, ktoré ja možno presne nepoznám, fakt je ten, že z bránkovej čiary bol, bola lopta vyrazená, gólu bolo zabránené a po dlhých mesiacoch porušovania zákona o lesoch došlo k podpisu zmluvy medzi taxatívnymi kanceláriami a Národným lesníckym centrom. Takže môžem túto vec hodnotiť ako pre tento rok pozitívnu. Vďaka, lebo naozaj to hrozilo nenapraviteľnými škodami, takže určite nebudem pri tejto interpelácii, devätnástke, žiadať, aby sa hlasovalo o mojom nesúhlase s odpoveďou, pretože s takouto odpoveďou sa dá súhlasiť, ale podmienečne s tým, že ak pán minister pre rok 2015 zachránil situáciu možno aj takým razantným postupom, ako bola výmena generálneho riaditeľa Národného lesníckeho centra, čo teda oceňujem, pokiaľ teda minister neni spokojný a vidí, že má nedodržanie zákonov, tak má konať, to je správne. Ale povedzme si úprimne, že toto nie je systémové riešenie, pán minister. Toto nie je riešenie, ktoré nás môže uspokojiť, pretože vlastne peniaze sa našli takým spôsobom, že to, čo bolo určené na inventarizáciu lesa sa presunulo na program starostlivosti o les a z rozpočtovej kapitoly ministerstva sa presunuli prostriedky, ktoré pán minister našiel, zase na inventarizáciu lesa, takže došlo k takej malej rošáde, ktorá rieši 2015. rok, ale nerieši to, čo potrebujeme. Nie kvôli tomu, že to hovorím tu, poslanec Mičovský stadiaľto, ale, vážené poslankyne, poslanci, kvôli tomu, že SMER si to dal do programového vyhlásenia svoje vlády, že systémovo porieši hospodársku úpravu lesov a že nájde prostriedky tak, aby tento inštitút fungoval bezproblémovo. A bojím sa, že zatiaľ ešte k tomu nesmerujeme, pretože stále len hovoríme o tom, že to, čo sa nepodarilo pre tento rok, a totižto, že nájsť prostriedky z bruselských fondov z programu starostlivosti, z programu rozvoja vidieka, tak to opäť je len riešenie, že ten Brusel to teda, keď už tento rok sa nepodarilo, budúci rok zaplatí, možno toto zaplatí aj ďalšie dva, tri roky, ale bruselské fondy raz predsi vyschnú a nebudeme môcť stále ako krajina na ne sa spoliehať. Tu je treba pripomenúť, že tu treba nájsť zásadný postup, ktorý umožní bezproblémové financovanie tejto činnosti, už keď funguje od stredoveku a zabezpečili ju králi a monarchovia, tak ju musí vedieť zabezpečiť aj táto vláda a všetky vlády, ktoré prídu po nej. A preto teda prosím pána ministra, aby sa pozrel do programového vyhlásenia svojej vlády a aby prečítal tú časť, ktorá hovorí o tom, že sa tu vyrieši systémové financovanie, že sa tu vyrieši inštitualizácia tohto celého inštitútu, že to bude všetko pripravené tak, aby sme mohli povedať, že fungovať taxácia bude. A dôvetok už len posledný, na ktorý som tiež upozornil pána ministra. Bolo by veľmi dobré, keby to, čo sa pred niekoľkými rokmi udialo, sa teraz oddialo, a to je to, že taxačná služba bola sprivatizovaná. Ak si to voľakedy dokázal udržať v rukách kráľ a nepustil si túto činnosť z rúk, keď tak trocha, budem hovoriť trocha nadnesene, tak to musí dokázať aj vyspelá Slovenská republika. A taxáciu ako hlavný nástroj regulovania toho, čo sa v lesoch má urobiť a kontrolovania toho, ako sa to urobilo, si štát má ponechať v rukách a nemá sa o to súťažiť, že komu to dáme a za akú cenu to urobí. Predstavte, že by sme takýmto spôsobom pristupovali v nemocniciach k tomu, že teda operovať pacienta dáme tomu, kto nám vysúťaží najlepšiu cenu a bude teda, hej, prezentovať sa nejakým takýmto ekonomickým motívom. Je to vážna vec, aj keď to nechcem porovnávať so zdravím národa. Ale napokon prečo nie? Však zdravie národa súvisí so zdravím lesov. Takže by bolo veľmi dobré a žiaduce, aby sa urobil krok, ktorý by bol určite k podpore. A úplne ešte koncovka k tomu, aby sa nám odčlenil výskum od hospodárskej úpravy lesov. Existuje tam stále finančné prepojenie, ktoré nie je zdravé a ktoré zneprehľadňuje toky financií, tie, ktoré majú ísť na výskum a ktoré si výskumníci zadovážia, a tie, ktoré majú a musia ísť na výrobu lesných hospodárskych plánov, po novom programov starostlivosti o lesy. Takže to je moja reakcia na odpoveď pána ministra Jahnátka. Oceňujem, že sa pre tento rok veci vyriešili, a prosím, aby sa systémovo riešili aj pre roky budúce, tak ako to vláda Slovenskej republiky, ktorá nám vládne, sľúbila vo svojom vyhlásení. Idem teraz k druhej interpelácii a odpovedi na ňu. Tá je uvedená pod č. 21 a takisto bola adresovaná pánovi ministrovi Jahnátkovi. Pripomeňme si, o čo tu išlo. Išlo tu o to, že Slovenský pozemkový fond ako štátna inštitúcia, ktorá spravuje pozemky, tak štátne, ako aj pozemky neznámych majiteľov, sa chovala, keď jemne budem hľadať nejaký výraz, tak podozrivo, a možno, keď menej jemný by som použil, tak predajne, veľmi divne. Použil som tu príklad jedného revíru, revíru Biely kameň na východnom Slovensku, kde došlo k nepochopiteľnému konaniu, ktoré rozhodne nemožno stotožniť s konaním v záujme štátu. Naopak, dovolil som si poznamenať v interpelácii, že ide o konanie, ktorým štátne organizácie, alebo organizácia priamo poškodzuje štátne záujmy. A to je tak, že v prípade ,keď štát mal väčšinu pozemkovú, dovolil si hlasovať pri tomto konkrétnom revíri spôsobom, ktorý nebol v záujme štátu. Ide o revír, ktorý, dlhodobo produkovali na ňom svoje poľovnícke produkty Štátne lesy, ktorý bol budovaný Štátnymi lesmi a pri ktorom došlo k podivnému, podozrivému, aj keď zákonnému, to teda musím potvrdiť – ale veď je to známe vec, prosím, že všetky nepeknosti v tomto štáte sa predsi robia podľa zákona, takže to je otázka vždy tých morálnych medziriadkov, ktoré treba pri každom zákone čítať – došlo k tomu, že sa štátna organizácia spolčila proti štátu a Štátne lesy prišli o svoj revír. Budiš, aj to som uznal, pretože na tom istom rokovaní došlo k zaujímavej veci, bola tam stanovená cena, ktorá bola zaujímavá pre tento revír a ktorú si odhlasovalo zhromaždenie vlastníkov pozemkov vo výške 20 eur za hektár, čo teda predstavovalo, keď už teda štát prišiel o revír, tak aspoň dostával kompenzáciu, ktorú by sme mohli hodnotiť, že je kompenzácia na úrovni trhovej hodnoty tohto revíru. No ale ktosi, kto má schopnosť prechádzať všetkými dverami aj vysokopostavených ľudí, nebol spokojný s týmto rozhodnutím a urobil to, že požiadal opäť, aby Slovenský pozemkový fond sa zúčastnil nového zhromaždenia vlastníkov. Slovenský pozemkový fond to spôsobom, ktorý je veľmi divný, podozrivý a nehodný štátnej organizácie, urobil, opäť neporušil zákon, ale konal spôsobom, ktorý teda uznal za vhodný. Ja som veľmi, verím, že slušnými, ale veľmi smutnými slovami aj pani generálnej riaditeľke napísal osobný list, že ma to zraňuje a mrzí, že dokáže takto spravovať Slovenský pozemkový fond. Urobili to, že cena už nebola 20 eur za hektár, pretože sa to komusi, kto vie prechádzať všetkými dverami v tomto štáte, nepáčilo, ale klesla na 1,57 euro za hektár, pri lese, pri lesoch na 3 eurá a 1,57 eura pri nelesných pozemkoch. Takže na čo by bolo štátu ročne 26-tisíc, keď mu stačí 2-tisíc?! Ja viem, jedná sa o kvapky, ale tu sa jedná o ten princíp, že tu máme zákon, zákon sa dodrží, ale nedodrží sa morálny imperatív, ktorý pre tých, funkcionári, ktorí dostanú zodpovednosť a právomoc riadiť štátny úsek, na istom tematickom okruhu porušujú. Oceňujem a zároveň sa zamýšľam, a to bude tiež interpelácia, respektíve odpoveď pána ministra Jahnátka, kde nebudem žiadať, aby sa hlasovalo o mojej nespokojnosti, pretože nemôžem jeho odpoveď takto zaradiť do kategórie odpovedí, s ktorou by som mal byť nespokojný, pretože pán minister si tieto veci preveril. Napokon reagoval aj vtedy celkom chlapsky a bezprostredne, že je zdesený týmto postupom a spýtal sa svojich podriadených organizácií Slovenského pozemkového fondu, ako to teda konajú. Našlo sa síce vysvetlenie, že teda zákon naozaj nie je porušený, ale, čuduj sa svete, ono sa predsi len dačo dialo. A dialo sa to zaujímavým spôsobom, že pani generálna riaditeľka vyvodila personálnu zodpovednosť a nejakí ľudia boli zo svojich vedúcich funkcií, ktorí sa o tieto divné rozhodnutia nejakým dielom pričinili, odvolaní a nejaký človek bol aj práve v tomto období zo Slovenského pozemkového fondu prepustený. Neštudoval som detaily, do akej miery je tu príčinná súvislosť medzi týmito aktami, ale ak som hovoril, že tu sa často dodržiava zákon a nedodržiava sa morálka, ktorá je vždy súčasťou každého zákona, dokonalé zákony neexistujú, ani dokonalí ľudia, je to len otázka symbiózy. Nuž, či ide v prípade pani generálnej riaditeľky a jej rozhodnutia naozaj, a to by som mimoriadne ocenil, o to, že ona síce na jednej strane súhlasí s tým, že zákon bol dodržaný, ale na druhej strane nesúhlasila s tým, že tento zákon nebol dodržaný s takým morálnym imperatívom, aký by tam mal byť vždy charakterizovaný pri takomto rozhodnutí. Ak je to tak, tak je to hodné ocenenia, pretože je to možno príklad pre všetkých riadiacich pracovníkov na rôznych úsekoch, že nestačí, ak konajú naši ľudia poverení zodpovednosťou na istých úsekoch podľa zákona, oni musia konať aj podľa morálky. A v tomto prípade ja to čítam tak, že pani generálna riaditeľka Matečná spolu s pánom ministrom Jahnátkom toto, nazvime to zase eufemisticky, pochybenie svojich ľudí v prípade revíru Biely kameň na východnom Slovensku, tak to vnímali a tak to aj vyhodnotili. Nuž napokon veľmi rýchlo sa budeme môcť dozvedieť, že či je to tak, pretože ak som hovoril o dvoch stretnutiach, ktoré tu boli, tak je to avizované v odpovedi pána ministra, tretie stretnutie, ktoré zvoláva Slovenský pozemkový fond, a kde dôjde opäť k rokovaniu o cene za tento revír. Ak môj predpoklad a istý idealistický, idealistická domnienka je založená na tom, že naozaj zodpovední pracovníci začali vnímať morálne rozmery zákonnosti, nielen čítanie presných písmenok, tak verím, že dôjde k tomu, že na tomto treťom zhromaždení v prípade revíru Biely kameň dôjde k potvrdeniu ceny, ktorá bola legálne všetkými poverenými účastníkmi tohto zhromaždenia schválená. Ak dôjde však k tomu, že táto cena neprejde, pretože sa to komusi zdá pridrahé – viete, máme v tejto krajine veľa ľudí, ktorí si radi zapoľujú, len keby to veľa nestálo, lebo však oni poľovať chcú a môžu a majú na to aj isté možnosti ako naliehať, ale prečo platiť 40-tisíc ročne komusi, keď stačí len 2-tisíc? – tak uvidíme. Ak máme teraz možnosť urobiť test, ak moja pochvala alebo ocenenie prístupu pani generálnej riaditeľky Matečnej a pána ministra Jahnátka je naozaj správna, tak na treťom zhromaždení sa dosiahne to, že cena bude potvrdená alebo, no ak ju už nikto nedokáže zaplatiť ako nenáležitú a neprimeranú, no nič sa nedeje. Štátne lesy, závod Sobrance, s radosťou budú robiť to, čo roky vykonávali v tomto revíri, budú naďalej sa snažiť v ňom hospodáriť. A to je možno odpoveď pre tých, ktorí povedia, že niekto nechce zaplatiť cenu, ktorá bola schválená. Takže to je možno to najpodstatnejšie, ale predsa aj tu ešte jeden dôvetok. Opäť sme sa bavili len o jednom revíri a to je naozaj možno téma, ktorá nemusí od tohto pultu byť dopodrobna rozmieňaná. Ale, vážený pán minister, vážená pani generálna riaditeľka Matečná, bola dobrá tradícia dávnejšie, a v nie tak celkom dávnej minulosti, že Slovenský pozemkový fond a Lesy Slovenskej republiky ako dve štátne inštitúcie jednoducho v prípade, že mali nadpolovičnú väčšinu z tých státisícov hektárov, ktoré sú teda na Slovensku v poľných revíroch, tak vždy konali v zhode. Jednoducho sa podržali navzájom, pretože takto velí nielen záujem štátu, ale aj logika, prečo sa k tomu nevrátiť? Ja si myslím, že výsledok tejto pozitívnej reakcie ministerstva by mal byť taký, a v tom prípade bude môcť zaznieť téza o systémovom vyhodnotení a prehodnotení celej tejto situácie, že sa bude opäť ctiť akási dohoda, môže mať aj písomný charakter, to bude o to lepšie, že Slovenský pozemkový fond a Lesy Slovenskej republiky a prípadne ďalšie inštitúcie, ktoré majú možnosť ovplyvňovať štátny majetok, budú konať v zhode tak, aby občania Slovenskej republiky neprichádzali o svoje prostriedky. Pretože treba si povedať jasne, že obidve tieto inštitúcie hospodária s naším majetkom, s majetkom občanov Slovenskej republiky, a my ich žiadame a my sme vašimi ústami, aby sme to takto stadiaľto povedali, tento hlas predsi len ide trochu ďalej, ako keď to hovoria ľudia na lesných závodoch, žiadame, aby s týmto majetkom konali správne. Tak, aby občania Slovenskej republiky ho mali čo najlepšie zhodnotený. Takže aj v prípade devätnástky, aj v prípade dvadsať jednotky, vážená pani podpredsedníčka Národnej rady, nežiadam o hlasovanie o tom, aby som, teda bola vyjadrená nespokojnosť, naopak, oceňujem, že tieto interpelácie možno priniesli, čiastočne sa teda podieľali na tom, že sa ľady pohli. A či sa pohli definitívne, alebo sa zase pod najbližším mostom zakliesnia, to uvidíme čoskoro, podľa toho, ako tieto testy dopadnú. Ďakujem za pozornosť.