M. Fedor, poslanec: (2008-06-19):
Aj nedávne stretnutie Severoatlantickej aliancie na najvyššej úrovni v Bukurešti potvrdilo, že prioritou aliancie a celého medzinárodného spoločenstva v najbližšej budúcnosti bude snaha o bezpečnosť a stabilitu inštitúcií v tomto nepokojnom regióne. Okrem navýšenia nevojenskej pomoci kladie aliancia dôraz na skvalitnenie činnosti spojeneckých ozbrojených síl. To sa nedá bez účinného navýšenia vojenskej sily. Slovenská republika aj napriek viacerým spochybňujúcim výrokom šéfa exekutívy rozhoduje o návrhu posilniť našu prítomnosť v nebezpečných regiónoch Afganistanu. Prístup, ktorý smeruje k posilneniu tejto operácie a podporuje spoločné úsilie našich partnerov, je iste zodpovedný. Môže znamenať aj ojedinelý príspevok tejto vlády k dôveryhodnosti a lepšej pozícii Slovenskej republiky v NATO. Som presvedčený, že v Afganistane sa nerozhoduje len o budúcnosti regiónu, ale aj o potencionálnych hrozbách aj v európskom priestore. Zároveň sa domnievam, že zlyhanie medzinárodného úsilia o etablovanie aspoň minimálnej úrovne stability a bezpečnosti krajiny dnes môže mať pre nás katastrofálne následky v budúcnosti. Práve Afganistan sa stal zároveň testom pre alianciu, ktorá jediná poskytuje pre Slovensko priame bezpečnostné záruky. Zlyhanie aliancie v Afganistane by určite znamenalo zhoršenie bezpečnostnej situácie v regióne s výrazným presahom aj na európsky priestor. S najvyššou pravdepodobnosťou by však takého zlyhanie otriaslo dôverou spojencov vo funkčnosť aliancie v konfrontácii s novými bezpečnostnými hrozbami. Oslabenie spojeneckého vzťahu v rámci aliancie zaiste predstavuje ďalšie z bezpečnostných rizík aj pre Slovenskú republiku. Je preto dobré, že sa vláda odhodlala k navýšeniu nášho príspevku v Afganistane. Nemôžeme si dovoliť ostať bokom. Je však smutné, ak sa vo veciach zahraničnej a bezpečnostnej politiky uplatňuje dvojtvárnosť. Jeden pohľad pre slovenskú verejnosť a druhý názor pre našich spojencov. Práve téma Afganistanu je dobrým príkladom takejto názorovej schizmy našej vlády. Pri prvej žiadosti generálneho tajomníka NATO o presun multifunkčnej ženinej jednotky do Kandaháru to predseda vlády prirovnával takmer k vydieraniu zo strany aliancie. Keď sa predsa rozhodol o presune, tak sa pán premiér nechal počuť, že je potrebné, aby naši vojaci pôsobiaci v misiách boli dokonale chránení a v bezpečí. Požiadavka, ktorá vo svetle pôsobenia našich spojencov aj zo susedných krajín, ktorých vojaci dennodenne riskujú životy v ostrých operáciách, vyzerá minimálne zvláštne. Nehovoriac o tom, že aktivity vojakov napríklad susednej Českej republiky zvýrazňujú pocit hrdosti na svojich vojakov v českej verejnosti. Niektorí naši predstavitelia však svojimi výrokmi túto hrdosť na našich spochybňujú. Presun ženijnej jednotky sa dial za výrazného záujmu zo strany médií podporovaného vládnymi predstaviteľmi. Dnes posielame našich vojakov na plnenie ešte nebezpečnejších úloh a v ešte nebezpečnejších regiónoch. Dnes, keď navyšujeme počty o vyše 100 %, mediálne tamtamy vlády výrazne ochladli. Zjavne to nie je téma, ktorá by pomohla vylepšiť marketing vládnej strany. Dovoľujem si preto vysloviť želanie, aby z vlády nezaznievali rozporuplné signály a reči, ale aby sme sa spojili v podpore našich v Afganistane a snažili sa vzbudiť aj vo verejnosti oprávnený pocit hrdosti na ich prácu. Od ich úsilia dnes budeme vedieť, aká bezpečnosť nás čaká v blízkej budúcnosti. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, pán minister, rozhodnutie o podpore spojeneckých síl v Afganistane bude znamenať poskytnutie aktívneho príspevku zo strany Slovenskej republiky ako členského štátu NATO v snahe o rozšírenie zóny bezpečnosti a stability nielen v Afganistane. Preto predkladaný návrh podporím. Ďakujem za pozornosť.