P. Hrušovský, predseda NR SR: (2004-10-27):
návrh skupiny poslancov na vydanie zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon o Slovenskej televízii (tlač 797), ktorý prerokúvame ako tlač 797. Prosím, aby sme sa upokojili, páni poslanci. Do rozpravy sú prihlásení dvaja páni poslanci. Pani poslankyňa Rusnáková a pán poslanec Heriban. Nech sa páči, pani poslankyňa Rusnáková, máte slovo. E. Rusnáková, poslankyňa: Vážený pán predseda, vážení kolegovia, kolegyne, dovoľte mi, aby som vystúpila v rozprave k tlači 797. Moje vystúpenie sa bude odvíjať v dvoch častiach. Prvá časť sa bude týkať spoločnej správy, a to opravy 3. a 4. bodu spoločnej správy. A druhá časť sa bude týkať načrtnutia niektorých problémov v činnosti Slovenskej televízie a Rady Slovenskej televízie. Najprv by som predniesla pozmeňujúci návrh. Vo forme procedúry, prosím, aby si pán spravodajca poznačil, že žiadam osobitne hlasovať o všetkých bodoch spoločnej správy. Po prednesení môjho návrhu budem žiadať, aby sa o mojich návrhoch hlasovalo osobitne; a ak prejdú návrhy pod č. 6 a 7 a účinnosť, z návrhu pána poslanca Lintnera, nepožadujem, aby sa hlasovalo ani o jednom bode mojich pozmeňujúcich návrhov. Prvý návrh. V článku I v § 5 ods. 1 návrhu písm. d) znie: „d) vysielanie nových žánrov rôznorodých slovenských audiovizuálnych diel, odkaz na 4a, najmenej v rozsahu 5 % programovej služby vysielanej v premiére a to na každom programovom okruhu osobitne“. Poznámka pod čiarou k odkazu 4a znie, „4a) § 2 ods. 1 písm. b) zákona č. 1/1996 o audiovízii“. Doterajšie písm. d) až m) sa označujú ako písm. e) až o). Znenie predmetného návrhu vychádza z terminologickej úpravy a to zo zákona č. 1/1996 Z. z. o audiovízii a zákona č. 308/2000 Z. z. o vysielaní a retransmisii, v ktorých sú definované základné pojmy, ako je slovenské audiovizuálne dielo a programová služba. Predložený návrh ukladá povinnosť, aby STV uvedený podiel dosahovala prostredníctvom novovytvorenej pôvodnej tvorby vysielanej v premiére, vrátane koprodukcií, a to na obidvoch programových okruhoch. Navrhované znenie zabraňuje možnosti vykazovať plnenie 5-percentného podielu pôvodnej audiovizuálnej tvorby len prostredníctvom repríz alebo len prostredníctvom spravodajstva a športových programov. Príklad prepočtu majú poslanci pred sebou, ten čítať nebudem. Druhý návrh: V čl. I v § 5 návrhu sa za doterajší ods. 1 vkladajú nové ods. 2 a 3, ktoré znejú: „2. Na účely tohto zákona sa za nové slovenské audiovizuálne dielo považuje najmä dokumentárny, dramatický, animovaný, hudobno-dramatický a vzdelávací program vyrobený podľa pôvodného autorského scenára vo vlastných kapacitách Slovenskej televízie alebo na jej objednávku, vrátane diela vytvoreného v koprodukcii s najmenej 20-percentným podielom Slovenskej televízie na výrobných nákladoch diela. Výrobu týchto programov finančne zabezpečuje Slovenská televízia najmä verejnými finančnými prostriedkami podľa osobitného predpisu“. Odkaz na 4b). Poznámka pod čiarou k odkazu 4b) znie. „4b), zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 212/1995 Z. z. o koncesionárskych poplatkoch a o zmene zákona č. 468/1991 Zb. o prevádzkovaní rozhlasového a televízneho vysielania v znení neskorších predpisov“. Ods. 3. „Za činnosť podľa ods. 1 písm. d) sa nepovažuje za a) vysielanie spravodajstva publicistiky, prenosov športových podujatí, zábavných alebo súťažných hier, kontaktných alebo diskusných programov, tókšou, reality šou, programov vyrábaných na základe licencie, vlastnej propagácie, reklamy, teletextu a telenákupu, za b) vysielanie diela po uplynutí 12 mesiacov od dátumu alebo od prvého verejného uvedenia tohto diela v televíznom vysielaní na území Slovenskej republiky“. Doterajšie ods. 2 až 3 sa označujú ako ods. 4 až 5. Predložený návrh ukladá povinnosť, aby STV uvedený podiel dosahovala prostredníctvom novovytvorenej pôvodnej tvorby vysielanej v premiére, vrátane koprodukcií. Nový ods. 2 vymedzuje žánre a formáty televíznej produkcie, ktorá bude považovaná za plnenie podielu pôvodnej audiovizuálnej tvorby financovanej najmä z koncesionárskych poplatkov. Nový ods. 3 vymedzuje žánre a formáty televíznej produkcie, vysielanie ktorej sa nebude započítavať do plnenia tejto povinnosti. Opravu 3. a 4. bodu spoločnej správy vykonávam z toho dôvodu, že v uvádzacích vetách, teda v prvom riadku príslušného textu bodu 3 a 4 spoločnej správy nám vypadli slová „v čl. 1“ a slovo „návrhu“. Keďže z hľadiska legislatívneho je to dôležité, dovolila som si predložiť opravu týchto bodov. Dovoľte mi stručne zdôvodniť, prečo si myslím, že je dôležité podporovať domácu audiovizuálnu tvorbu Slovenskej televízie. Všetky verejnoprávne televízie v demokratickej časti Európy prešli istým obdobím, v ktorom hľadali vlastnú tvár. Zvažovali, aká bude miera komerčnosti a aká bude miera verejnej služby a to najmä takých programov, ktoré sú vo verejnom záujme, tak ako to definuje aj zákon o Slovenskej televízii. Veľmi dobrým príkladom je napríklad Nemecko alebo Veľká Británia, ale aby som neuvádzala len veľké krajiny s veľkým počtom obyvateľov, je potrebné povedať, že aj krajiny s menším počtom obyvateľov, alebo krajiny, ktoré je možné porovnať so Slovenskou republikou, čo sa týka počtu obyvateľov a rozlohy, si dávajú záležať na tom, aby hovorili o podpore európskej kultúry a o podpore regionálnej kultúry, to znamená národných kultúr a kultúr národnostných menšín. Takými príkladmi sú Škandinávia, Belgicko, ale aj neďaleké Švajčiarsko. V Slovenskej republike by sme si teda mali povedať, či budeme hľadať filozofiu, aby sa televízna služba oproti komerčnej profilovala na báze občianstva a hodnoty, alebo či to bude miesto komerčnosti a charakteristík konzumnej spoločnosti. Dovoľte mi teda povedať, ak sa už rozprávame o číslach a istých percentuálnych podieloch, čo je možné vyrobiť za 100 miliónov korún. Ak STV publikuje údaj, že ide približne o 700 miliónov, možno až takmer 1 miliarda naviac v súvislosti s týmto návrhom zákona, treba povedať, že tieto údaje nepovažujem za presné, sú v podstate veľmi hypotetické. Je veľmi ťažké, aby ich pán riaditeľ aj relevantne dokázal, pretože doteraz ešte nikdy nepredložil, aký je vzájomný pomer vysielania repríz a programov, ktoré sú tou ostatnou časťou televíznej produkcie. Za 100 miliónov, (ak tu hovoríme v tej jemnejšej alternatíve, v tej náročnejšej alternatíve o 150, možno až o 210 miliónoch), tak si povedzme aspoň o 100 miliónoch korún, ktoré Slovenská televízia dala napríklad na zakúpenie licencie a na výrobu programu Super star. Za 100 miliónov korún sa dá vyrobiť 10 televíznych filmov. Dá sa vyrobiť 12-dielny dramatický seriál. Dajú sa vyrobiť 26-dielne sitkomy, k tomu jeden 10-dielny animovaný večerníčkový seriál pre deti a mládež a navyše ešte 10 - 15 dokumentov. Ešte stále zostávajú peniaze na výrobu 1 - 2 televíznych filmov vrátane koprodukcie s inými televíziami alebo s nezávislými producentmi. Dovoľte mi súčasne povedať, že niektoré údaje, ktoré sa používajú v rámci štatistiky Slovenskej televízie, sú naozaj zavádzajúce, pretože napríklad v zmysle § 5 ods. 1 písm. c) o Slovenskej televízii sa za hlavnú činnosť Slovenskej televízie považuje vysielanie väčšinového podielu programov vo verejnom záujme. Toľko hovorí zákon, ktorý sme všetci schvaľovali. Rovnakú povinnosť STV ukladá aj zákon č. 308. Treba však povedať, že táto úloha nie je plnená, pretože riaditeľ Slovenskej televízie štatisticky zaraďuje medzi programy vo verejnom záujme aj šport a šport nepatrí medzi tieto programy. Takže keď si to zoberieme percentuálne, tak sa vlastne podiel vysielacej plochy zníži o 8 % a my môžeme skonštatovať, že riaditeľ v tomto roku už 10 mesiacov neplní zákon č. 16/2004 ani zákon č. 308/2000. Súčasne ak hovoríme o reláciách, ktoré sa vyrábajú ako licencované programy a ktoré nemajú žiadnu umeleckú hodnotu, treba hovoriť aj o tom, či sú tieto programy finančne návratné, (vážne pochybujem o tom, že Super star si na seba zarobí), alebo či naopak treba vyrábať programy, ktoré sa ešte dajú reprízovať a ktoré sa môžu predať do zahraničia a Slovenská televízia za ne utŕži finančné prostriedky, z ktorých môže znovu vyrábať ďalšie programy pôvodnej televíznej tvorby. Podiel pôvodnej slovenskej tvorby vo vysielaní STV bol za prvý polrok z vysielacej plochy 0,1 % a navyše to neboli rôznorodé žánre ani rôznorodé typy programov, boli to len dokumentárne filmy. Ani z tých sa nevyrobí toľko, ako Slovenská televízia sľubuje. Ja si pamätám, že sme sa tu v parlamente dohodli, že ak sa nezvýši percento pôvodnej slovenskej tvorby, že potom viacerí poslanci vrátane pána poslanca Mikloška budú zvažovať podanie takého návrhu zákona, ktorý to zmení. Čiže ak sme spokojní s tým, že za polrok z vysielacej plochy ide o 0,1 % pôvodnej televíznej tvorby, tak potom to treba povedať, že to stačí a netreba dopredu sľubovať niečo, čo možno poslanci nesplnia. V súčasnosti Slovenská televízia používa takmer 60 % na výrobu a vysielanie relácií, ktoré nesúvisia s plnením programovej služby vo verejnom záujme. Na pôvodnú tvorbu Slovenská televízia vyčlenila iba 3,8 % z programového rozpočtu. Náklady Slovenskej televízie na nákup nových zahraničných filmov tvoria približne 200 mil. Sk. V tejto chvíli nejde o to, či sa nakupujú filmy zo zahraničia, pretože tie sú naozaj mnohé veľmi kvalitné, ide o to, aby sme mali istú mieru vo vynaložených finančných prostriedkoch a hľadali na druhej strane istú mieru nielen pri nákupe, ale aj pri pôvodnej televíznej tvorbe. Slovenská televízia podľa tvrdenia iných slovenských televíznych staníc pri nákupe zahraničných, najmä amerických filmov prepláca a ponúka za vysielacie práva neštandardne vysoké sumy, čím istým spôsobom aj narúša trhové prostredie. Generálny riaditeľ dlhodobo ignoroval celý rad uznesení Rady STV, napríklad aj povinnosť predkladať rade zmluvy, (len informatívne, nie na schvaľovanie), nad 200 000 Sk a informovať Radu, aké obchodné zámery má Slovenská televízia v prípade nákupov alebo rozvojových programov. Riaditeľ Slovenskej televízie predložil rade len zoznam zmlúv, z ktorých nikto, samozrejme, nič nevyčíta. Ak máme porovnať, ako sa správa v súvislosti so zákonom riaditeľ Slovenského rozhlasu, tak treba povedať, že riaditeľ Slovenského rozhlasu nemá absolútne žiadny problém predkladať Rade Slovenského rozhlasu k nahliadnutiu zmluvy, ktoré chce uzavrieť. Môžeme si teda položiť logickú otázku, či riaditeľ Slovenského rozhlasu porušuje zákon, lebo dáva k nahliadnutiu niečo, čo k nahliadnutiu riaditeľ Slovenskej televízie nechce dať. Riaditeľ Slovenskej televízie na základe právnej analýzy Slovenskej televízie dokonca tvrdí, že Rada STV nemá oprávnenie nahliadať do dokladov a dokumentov súvisiacich s hospodárením Slovenskej televízie, ale že vlastne to má robiť len v súvislosti s dozornou radou. V súvislosti s týmto právnym názorom Slovenskej televízie majú iný právny názor iní právnici, ktorí dokonca pre Radu STV vypracovali posudky, a tí tvrdia, že členovia Rady STV na to majú právo. Napriek tomu, že tento právny názor si Rada STV vypočula a zobrala na vedomie, riaditeľ STV to naďalej neakceptuje. Rada STV v niektorých prípadoch nedokáže využiť svoje zákonné kompetencie. Rada STV dokonca nie je schopná ani len prijať uznesenie k takým veciam, ktoré skonštatovali už iné rady. Za minulý rok boli STV, (keď už hovoríme o peniazoch, tak si povedzme aj to, ktoré peniaze sa zbytočne vyhadzujú) udelené pokuty vo výške 1 300 000 korún. Za rok 2004 boli udelené pokuty Slovenskej televízii Radou pre vysielanie a retransmisiu vo výške asi 1 100 000 korún a znovu sú to pokuty stále za to isté, napríklad za nevhodné označenie programov, najmä nevhodné programov pre deti a mládež, za reklamu, ktorá sa nedáva v takom rozsahu, ako jej to predpisuje zákon, a tak ďalej. Keď Rada STV mala zobrať na vedomie, že Slovenská televízia opakovane porušuje zákony, pretože opakovane sa jej udeľujú pokuty, tak musím povedať, že bola taká „nedvižná“, že nedokázala odhlasovať, že STV porušuje zákon, (napriek tomu, že to už Rada pre udeľovanie licencií už skonštatovala niekoľkokrát). Ako keby sa to v Rade STV už nemohlo zobrať na vedomie a nemohlo sa to ani len skonštatovať. To sú situácie, ktorá ma oprávňujú k tomu, aby som vyslovila pochybnosť o tom, či Rada STV dokáže napĺňať svoje kompetencie alebo či v jednotlivých prípadoch ich vôbec chce napĺňať. Na záver mi dovoľte povedať, že Rada STV dlho rokuje o veciach, pri ktorých je právny názor pomerne jasný. Ak v minulých týždňoch sme sa veľa zaoberali tým, či je dobré, aby v Slovenskej republike prebiehalo toľko rokovacích metód bez zverejnenia pri verejnom obstarávaní, a mnohí poslanci sa vyjadrovali k tomu, že naozaj túto oblasť bude treba upraviť, pretože aj Úrad pre verejné obstarávanie bude mať túto úlohu, ktorá mu vyplýva z pravidiel Európskej únie, a hovoríme o tom aj pri Slovenskej televízii, že je to netransparentné, a že chceme, aby Slovenská televízia robila výberové konanie tak, aby to bolo transparentné, tak prečo to poslanci zrazu akceptujú. Začneme to neakceptovať až vtedy, keď nám to nevyplynie z našej vlastnej vôle, z našej vlastnej chuti urobiť všetko pre to, aby výberové konania boli transparentné, ale urobíme to až potom, keď nás k tomu donútia pravidlá Európskej únie? To, čo ja vidím ako poslanie Rady Slovenskej televízie ako aj poslancov Národnej rady, aby sa prijímali také legislatívne zmeny, ktoré budú podporovať transparentnosť, z ktorých bude jasné, na čo idú koncesionárske poplatky, z ktorých bude jasné, aké má Rada kompetencie, z ktorých bude jasné, že riaditeľ Slovenskej televízie Rade musí predkladať materiály, a ak ich nepredkladá, bude sa to brať za vážne porušenie zákona. A kým poslanci Národnej rady nebudú mať vôľu o týchto veciach diskutovať a prijímať aspoň minimálne návrhy, aby sa tie problémy odstraňovali, tak budeme potichu sledovať, ako sa v Slovenskej televízii neplnia kroky, ktoré Slovenskej televízii vyplývajú zo zákona. Ďakujem.