P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2001-12-05):
V. Tkáč, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážená pani ministerka, vážený pán spravodajca, dámy a páni, chcel by som v úvode povedať, že budem hovoriť v tézach, pretože považujem prerokúvanie tohto návrhu štátneho rozpočtu na budúci rok za nedôstojné, považujem aj podmienky, za ktorých sa to uskutočňuje, za neseriózne, neumožňujúce serióznu diskusiu o mnohých súvislostiach, ktoré v tejto súvislosti vo väzbe na štátny rozpočet objektívne i subjektívne existujú. Treba povedať, že naozaj je to rozpočet, tak ako hovorila pani ministerka v úvode, ktorý je stavaný pre posledný rok tejto vládnej koalície, že po voľbách v roku 2002, je absolútne isté, sa znovu prejde na rozpočtové provizórium, čo je dané tým, že v podstate termín volieb a možných kreácií pri tvorbe novej vlády bol daný v roku 1994 pri zvláštnej koalícii, pri ústavnom zákone o skrátení volebného obdobia vlády v roku 1994. Chcem tým povedať, že je to štvrtý rozpočet a každý rozpočet má istým spôsobom svoj názov. Nakoniec aj v dejinách Ameriky každé obdobie buď jedného prezidenta, alebo rozpočtu sa nejakým spôsobom volalo. A kým predchádzajúce rozpočty boli dosť často stavané na vode, to je citát z vládneho denníka, ja som to spojil aj s tým, že som hovoril, že je to rozpočet spojený s nenávisťou, pretože sa budovali niektoré inštitúcie na úrovni ruských anarchistov, ktorí v čase pred zvrhnutím cára diskutovali v anarchistických krúžkoch, čo spravia, keď cára zvrhnú. A hovorili o tom, že budú vytrhávať koľajnice, pretože po tých koľajniciach jazdil cár. Je to analógia, ktorá vôbec nechce byť bonmotom. Ani by som nechcel byť vtipný, lebo v takomto komornom prostredí tie tváre, ktoré evidujem, a som dosť starý kantor, aby som vedel, kto ma počúva, si nevyžadujú z mojej strany bonmoty. Chcem povedať tézovito niekoľko poznámok. A odrazil by som sa od niečoho, čo tu zrejme ešte neodznelo. A to je otázka strednodobého finančného výhľadu na roky 2001 – 2004. A tam sa používa taká formulácia, že strednodobá projekcia nadväzuje na pozitívne výsledky v ekonomickej stabilizácii v roku 2000 a ďalšie smerovanie slovenskej ekonomiky a v druhej odrážke je formulácia záhadná, že nadväzuje na prechodné zníženie rastu výkonnosti ekonomiky v roku 1999 a zvyšovanie miery nezamestnanosti v dôsledku stabilizačnej reštriktívnej politiky a na nastupujúcu etapu zvyšovania rastu ekonomiky. Hľadanie týchto pojmov je presne také, ako keby ste analyzovali tie zásadné texty v oblasti životnej úrovne zo XIV., XV. až ja neviem ktorého zjazdu Komunistickej strany Česko-Slovenska, kde sa raz hovorilo o zvyšovaní životnej úrovne, potom o vyrovnaní a potom o zabránení poklesu. A mám to dostatočne naštudované aj v iných štátoch, kde sa nehovorilo o ekonomickej recesii či o ekonomickej strate, ale o dočasnom zastavení ekonomického rastu. Naša vláda predkladá formuláciu, že došlo k prechodnému zníženiu rastu výkonnosti ekonomiky. To je presne formulácia, že sa dočasne zastavil ekonomický rast, ale my to máme v rukách, nebojte sa, my to spravíme, my sme pionieri. Chcem tým povedať, že tieto súvislosti, ktoré dnes vláda predkladá, sú, samozrejme, aj priestorom na to, aby každý poslanec vytiahol páví chvost a naparoval sa, aká je tá vláda zlá, akým spôsobom by to na mieste tej vlády robil lepšie. Povedal som už tu za týmto pultom raz jednu myšlienku a poviem ju aj teraz, že je bieda pre krajinu, ak je perfekcionistkou len ministerka financií a nie sú ostatní ministri perfekcionisti, pretože to potom, samozrejme, skončí pri kritike jej osoby alebo rezortu a štátny rozpočet je v podstate vynikajúca platforma na to, akým spôsobom si otrieť ústavou ministerku financií a nevidieť tieto veci v širších súvislostiach. Chcel by som povedať, že v tejto súvislosti považujem za zásadnú chybu celkovej klímy na Slovensku, a to už nie je kritika len vlády, akým spôsobom sa pracuje s prípravou alebo so zabezpečovaním vonkajších zdrojov do slovenskej ekonomiky. Nejde tu len o dadaistické formulácie, že zahraniční investori nám pomôžu, ale mali sme vo výbore pre integráciu diskusiu o tom, ako sa v podstate trestuhodne nepracuje s fondmi Európskej únie a nie sú vytvorené ani možnosti na prípravu odborníkov pre využívanie štrukturálnych fondov, toto ja považujem za trestuhodné, nie pre vládu, ale pre všetkých, ktorí v tejto súvislosti majú čo povedať. Ak by sme analyzovali možné vonkajšie zdroje vo vzťahu napr. k Rozvojovej banke Rady Európy, sledujem túto vec, pretože som bol ten, ktorý presadil, aby Slovenská republika vstúpila do tejto banky, tak je to trestuhodné, čo sa deje. Ak by sme zobrali aj to, čo sa dnes deje napr. vo vzťahu k Svetovej banke cez Sociálnu poisťovňu, úrady práce, to zlyhanie Telemosta 26. novembra z tohto roku, čo je niekoľkohodinová záležitosť, to považujem za absolútne nevhodný spôsob zháňania, zabezpečenia zdrojov pre viaczdrojové krytie, nielen pre možnosti príjmov štátneho rozpočtu, ale aj pre otázky investícií, to ani jeden rating nezakryje. Ale Írsko dnes stojí na tom, presne, o čom hovorím. A to je práve ten jeden stôl, v rámci ktorého štátny rozpočet je síce jeden z najdôležitejších nástrojov, ale nemôže byť jediný a nemôže to byť ani ministerka financií a nakoniec v konečnom dôsledku ani len vláda, ako jediný subjekt. Ospravedlňujem sa za tézovitosť, ale nechcem ísť do detailov. Chcel by som spomenúť niektoré súvislosti, ktoré hovoria o tom, akým spôsobom sa vlastne sabotujú doslova zdroje v tejto krajine. Návrhy zákonov, ktoré prichádzajú, napr. zákon o vysokých školách obmedzuje tvorbu zdrojov a ich redistribúciu tam, kde vlastne tie zdroje sú. Stovky ľudí dnes pracujú pre množstvo iných subjektov, nie pre vysoké školy. Katedrový či fakultný plat je len, by som povedal, pláštikom na to, aby zakryl to, čo sa dnes deje. Obdobne existuje obrovské množstvo tvorby zdrojov, ktoré sú blokované rozpočtovými pravidlami, ktoré neprešli zásadnou transformáciou podľa mojej mienky, obdobne ako neprešli rozhodujúcou transformáciou ani rozpočtové a príspevkové organizácie v našej ekonomike. To je posledný socializmus, ktorý zúri. A keď o 30 rokov bude ešte niekto hľadať stopy socializmu, tak vo financovaní ich skutočne budeme musieť objaviť. Je mi ľúto, ale je to pravda. Chcel by som v tejto súvislosti uviesť niektoré skutočnosti týkajúce sa tej, po starom povedané, nadstavbovej sféry v oblasti kultúry, kde sa naozaj dejú horibilné veci, už dnes odsúdené aj súdmi, ako je postup ministerstva kultúry vo vzťahu k Matici slovenskej, keď 9. septembra podpíše minister kultúry spôsob prerozdeľovania prostriedkov štátneho rozpočtu za tento rok, už schválený Národnou radou, ale 13. septembra dá pokutu príslušný orgán Matici slovenskej len za to, že prerozdeľovala prostriedky podpísané v septembri daného roku. Chcel by som uviesť aj prerozdeľovanie niektorých finančných prostriedkov, ktoré sú, samozrejme, už mimo pôsobnosti pani ministerky, resp. jej rezortu, v oblasti kultúry a v oblasti tej nadstavbovej sféry, kde existuje vyhlásenie členského zhromaždenia Spolku slovenských spisovateľov zo dňa 20. júna 2001, kde sa hovorí, že vyslovujú ostrý protest proti likvidačným tendenciám ministerstva kultúry práve v oblasti prerozdeľovania. Dokonca uvádzajú, že existuje cenzúra, ktorá používa finančné páky na umlčiavanie názoru na spoločenské a kultúrne problémy, ktoré sú odlišné od názorov mocensky preferovaných. Budem citovať: „Tento hanebný stav svedčí o vážnych deformáciách v uplatňovaní demokratických princípov v kultúrnej politike.“ A Spolok slovenských spisovateľov je prinútený obrátiť sa osobitným listom aj na orgány Rady Európy, budem citovať: „... lebo zanedbávanie, podceňovanie a ignorovanie národnej kultúry, mocenské potláčanie slobody prejavu je v kultúrnej Európe nevídaný jav.“ Chcem tým povedať, a tým aj končím, pretože nepovažujem túto platformu za dôstojnú, že okrem štátneho rozpočtu sú to aj návrhy rozpočtov Národného úradu práce, Sociálnej poisťovne, zdravotných poisťovní, kde existuje nedokončený systém, ktorý naozaj zlyhal v oblasti sociálneho poistenia, čo je z makrosociálneho a makroekonomického hľadiska úžasná vec. Neexistuje vybudovanie druhého piliera, ktorý by kapitalizoval a ktorý by posilnil kapitálový trh. A to už nevytrhne len štátny rozpočet ani jeho zdroje. Dnes je ekonomika vo svete aj vo vyspelých štátoch postavená nie na reziduálnosti sociálneho systému, ale na jeho aktívnej tvorbe zdrojov posilnenia kapitálového trhu a posilnenia zodpovednosti každého občana za svoj osud. Chcem tým povedať, že platí tá téza o perfekcionizme nielen ministerky financií, teraz vravím abstraktne, ale o potrebe perfekcionistického prístupu aj iných zdrojov, vrátane obcí a miest, vrátane občianskych združení, ale aj vrátane posilňovania občianskej spoločnosti aj v tom, že sa bude posilňovať vzájomnostný princíp v našej krajine, že prístupy Konfederácie odborových zväzov, aké sú dnes aj k štátnemu rozpočtu, sú trápne, že Asociácia zamestnávateľských zväzov by mala ako reprezentatívny subjekt jasne povedať, čo spraví v oblasti tvorby zdrojov aj v oblasti vyjednávania, v oblasti prístupu zdrojov zo zahraničia a podobne. V tejto súvislosti na záver mi dovoľte povedať, že tak ako sa postupne stáva zdrojom prístupu napr. aproximácia, že súčasťou každého právneho predpisu by mali byť otázky aproximácie, resp. či je alebo nie je to kompatibilné s Európskou úniou, že by každý návrh zákona, ktorý tu prerokovávame, sme mali hodnotiť aj cez prizmu štátneho rozpočtu alebo zdrojov, že zákon o vysokých školách obmedzuje dnes tvorbu hodnôt podľa mojej mienky, tak ako je navrhovaný, a že obmedzuje tvorivú iniciatívu katedier a fakúlt, pretože všetko pôjde znovu na rektorát. A ja už som to ako učiteľ na vysokej škole zažil, keď sme chodili prosiť na rektorát a hľadať zdroje a prednášali sme v Socialistickej akadémii, v domoch techniky, pre podnikové inštitúty. Všetci z toho zbohatli, len moja vlastná katedra nie. A ja som dostal 30 korún na hodinu. Chcem tým povedať, že to je aj otázka prístupu k rozpočtom Sociálnej poisťovne, k vyjednávaniu so Svetovou bankou, kde táto vláda totálne zlyhala, a pre služobné pomery, nechcem ísť do detailov, aj napriek neverejnému zasadnutiu. Chcem len povedať, že je to zlý predpoklad pre budúce obdobie. Na záver si myslím, že stavať cez dadaistickú ekonomiku len na privatizácii, na prerozdeľovaní zdrojov nejde. Chcem citovať jedného pána z Ameriky, ktorý kritizoval svoju vládu a ktorý hovorí, že predajte si už všetko, predajte si už aj Biely dom a predajte si ho tak, aby ste si ho mohli od budúceho kupca hneď aj prenajať, aby ste v tom Bielom dome mohli fungovať. Ja sa pýtam, dokedy budeme uvažovať, to teraz neadresujem na pani predkladateľku, aby sme si rozumeli, a dokedy budeme dadaisticky v tejto ekonomike aj v tejto spoločnosti vychádzať z toho, že sa niečo predá a zalepia sa diery aj ústa občanom. A mám obavy, že sa raz predá aj Úrad vlády, budova Úradu vlády, že sa predá aj Bratislavský hrad aj Spišský hrad, pod ktorým sa sľubovali dvojnásobné platy. A potom si to rýchlo možno aj budúca vláda prenajme od budúceho vlastníka. Na tom stavať rast ekonomiky nemožno. A aj to sú poznámky, ktoré v tomto nedôstojnom prostredí som si dovolil povedať na margo tohto návrhu štátneho rozpočtu, ale nie je to na margo predkladateľov, je to na margo všetkých nás.