Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2013-05-22):
Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážení kolegovia. Tu s takou obavou hlási pán spravodajca, že hodina. Bol som na rýchlokurze rýchločítania (Vyslovené s pobavením.), skúsim to, rýchlokurzom rýchločítania to prečítať. Skôr ako, nedá mi, aby som sa aj k tejto veci nevyjadril tak, ako nepasujem sa, ale myslím si, že je k tomu, čo povedať, ale skôr, ako poviem, chcem povedať, že, žiaľ, táto debata nemá ten rozmer, ktorý tu niekedy cítim. Keď je napríklad ekonomika, tak taká titánska, hej, že teda, že čo povie Sulík, čo povie Mikloš. Potom dajme tomu zdravotnícka, že čo povie Novotný, čo povie Uhliarik. Kolegovia, viem, nemá to celkom až tak ten, tú silu, tak možno preto, že to je správa, ale nemá to pre mňa tú silu, poviem to otvorene. A možno aj budem pokračovať v tom, že prekvapím niekoho. Aj z povedaného som v zásade nepočul nič také, čo by ma prikovalo do stoličky, že tento minister je na odvolanie. Lebo, poviem to, počúval som naozaj pozorne, lebo aj tá správa, naozaj, to sa už nedá len tak napísať, že nič z toho, keď niekto pokúšal sa extra, teda okrem toho Fínska, hej, teda že, ale to asi není, to neviem, či minister zrovna podpisuje fínske kancelárie, to neviem, ale to je na odvolanie tam niekoho od vás, hej, to určite. Ale v zásade to, keď to zjednoduším, tak z toho mi to celé tak zostalo len to Fínsko. (Hlas v sále.) Tuná ma dopĺňa pán minister, že ten pán už bol odvolaný, ale zdá sa, že peniaze minuté (Hlas v sále.), no, takže... To som chcel tým začať a viem, že teda som si neurobil dobre, ale v zásade mojou úlohou nie je tu sa navzájom ofukovať. Ja si plním svoju poslaneckú úlohu, to znamená, vyjadrujem sa k niečomu, čo si myslím, že nie je správne. Keď je to správne, tak poviem, že to je správne. Prípadne, pokúsim sa aj niečo navrhnúť, lebo tak aj skončím môj príspevok, že sa pokúsim niečo navrhnúť. Lebo ak je toto správa, ktorá konštatuje, už to má svoj význam, že nás oboznamuje s problematikou, tak ona má ambíciu aj ponúkať nejaké návrhy riešenia, hej, to je. A ja keby som to len tak skúsil prebehnúť, ja som si nejaké poznámky k tomu urobil v tých základných dvoch kategóriách, to znamená regionálne školstvo. Ináč ja by som to nenazýval regionálne školstvo, lebo to tak zdedinskujeme, hej. Mne sa ten výraz nepáči, ale už ak je zaužívaný, nech je. Ak je teda v tej časti regionálne školstvo, dovoľte, aby som teda k tejto správe sa vrátil. Ja som si dal tú prácu, že som si ju teda rýchlokurzom rýchločítania, čomu sa tam naučil, prečítal a trebárs len takéto veci skúsim. Na strane 7 hovoríme o tom, že koľko máme napríklad detí v základných školách a koľko učiteľov ich učí. Keď som si to z jednoducha prepočítal, tak to vychádza dvanásť. To znamená cca 12 detí na jedného učiteľa. To je u základných. U stredných je to desať. Ja si myslím, že to je málo. To je dosť luxus. Ale ešte ma tu zarazila ďalšia vec, základné umelecké školy. A tu som sa dočítal, že 150 000 detí tam teda chodí. No, nič v zlom. Ja moje dcéry, dve, keď som dal na výtvarnú, tak tie chúďatá šibovali hore-dole, najskôr to bolo v jednej umeleckej škole, potom ich odtiaľ vyhodili, potom sme ich museli voziť do Marianum. Tam, kde je Marianum – pohrebníctvo, tak tam bol výtvarný odbor. Ale nič v zlom, tam chodili moje dve dcéry, ešte dve, a to, a ešte dve, čiže dokopy, myslím, štyri deti tam chodili. Čiže ak, pokiaľ každé tretie dieťa chodí na tú umeleckú školu, tak neviem potom, na aké iné odbory, hej. Možno sú nejaké odbory, ktoré sú atraktívnejšie. Podal som informáciu, ako je to s atraktivitou výtvarného odboru. Štatisticky ešte, keby som zostal pri tej štatistike, tam je jeden taký zaujímavý údaj. Keby sme mali, lebo keď sú štatistiky, tak sa, alebo nejaké tabuľky, tak ich treba rozanalyzovať. Ja som si potom spravil analýzu, že máme to nasledovné: V tom regionálnom školstve máme pedagógov, tuto mám poznačených, 86 tisíc tam máte pedagogických pracovníkov a 38 tisíc z toho zabezpečovacieho, nepedagogických. Pomer 2 : 1. Ale napríklad u vysokoškolských je to horšie, tam je 21 tisíc pedagogických a 10 tisíc nepedagogických. Pomer 1 : 1. Ja si dovolím tvrdiť, pomer 2 : 1 je luxusom a pomer 1 : 1 je absolútnym luxusom. To mi príde ako keby, ja neviem, futbalový, futbalistov trénovali jedenásti tréneri. To znamená, každý futbalista... (Reakcia z pléna.) Tak to nie je a to nie som futbalový tréner, no, majú, brankári majú svojho, ale koniec koncov jedenástka je jedenástka a ich je 24. (Hlas z pléna.)  Tak dobre, tak 24 futbalistov by malo 24 trénerov. Mne to príde ako luxus. Ale, pán kolega, ja sa nejdem s vami sporiť o futbalovom trénerstve. Ja mám trénera z plávania, ale, skúšku, ale chcem povedať, že to dávam na zváženie ľuďom, nech si zvážia, či ten pomer je dobrý, alebo nie. No ak je toľko pedagógov ako nepedagógov na vysokej škole, tak neviem, no však keď niekto si myslí, že to je v poriadku, tak aby nám sa to náhodou neprehuplo, že o päť rokov sa tu stretneme znova a zistíme, že nepedagógov je viacej ako pedagógov. To by už možno u niekoho zazvonilo. To som mal chuť k tejto veci povedať. Keby som pokračoval ďalej v správe, to ide celkom rýchlo, v desiatej, to ma zaujala tá informácia a aj v kontexte, čo povedal pán Chmel. Ale zas sa bojím, aby to nebolo pochopené zle. Ak hovoríte, že učebnice, požiadavka je na 16 mil., máte teraz sumu 6 mil. na to, to znamená, že ste cca v tretine, máte tretinu peňazí na to, čo potrebujete kúpiť. A teraz ten doplnený údaj je, že pre učebnice, pre národnostné vzdelávanie ide 30 % z celkového objemu. A teraz, pre tento rok, no a teraz napríklad neviem, či z celkového objemu požadovaných, alebo z celkového objemu peňazí, ktoré máte? Lebo to môže byť celkom zaujímavé zistenie. Lebo už, nič v zlom, aj 30 % je dosť oproti tomu ostatnému, hej. Ale ak je 30 % z požadovaných, tak to vlastne tá celá suma, ktorú máte, by išla zase na národnostné knižky, ale predpokladám, že je to 30 % zo sumy, ktorú máte. To znamená, keď máte 6 mil., tak 2 mil. na národnostné a 4 mil. pre ostatné. Nič v zlom, nezdá sa mi to proporčné. (Hlas predkladateľa.) Čiže je to skrz... (Vystupujúci sa obracia na predkladateľa.) Čiže je to neštandard. V prípade, ak je to tak, tak, ale to tam bolo treba uviesť, lebo takto, keď si to človek prečíta bez poznania tohto, tak má pocit, že na národnostné vzdelávanie ide 30 % prostriedkov pre učebnice a pre vzdelávanie v jazyku, v štátnom jazyku ide 70 percent. Ale beriem. (Hlas predkladateľa.) Ďakujem za vysvetlenie. To bola vec, ktorá ma zaujala v tej veci. Ale prejdem na jednu vec, ktorá je podľa mňa, neviem, koho zaujala, mňa zaujala úplne hrozným spôsobom. Na strane 13, dokonca, keby sme hovorili, že to sú symboly, už na strane 13, my, na strane 13 máte napísané, že počet žiakov so zdravotným znevýhodnením predstavuje v súčasnosti 11,73 percenta. Vážení, a ja sa pýtam, tu je Černobyľ?! Vybuchol tu niekde Černobyľ?! Lebo ak máme z populácie cca 12 % detí so zdravotným znevýhodnením, to znamená, že tu musel buchnúť Černobyľ. Lebo za, štatisticky to je, proste to je ukazovateľ, to by sa nám malo OSN venovať, alebo niekto by sa nám mal venovať, že proste tu máme buď nejakú geopatogénnu zónu, alebo ja neviem, to proste nie je normálne, aby z populácie 12 % bolo so zdravotným znevýhodnením. Teraz, že prečo? Napadajú ma v zásade dve možnosti. Jedna z možností, ja som to už tu pri iných príležitostiach spomínal, jedna z možností je to, že ste niečo nezvládli. Ale nielen vy. Tu je, dve dekády politikov, nezvládla sociálnu prácu, spôsobila – a už sa čoraz častejšie blížim k tomu konštatovaniu a raz to možno aj napíšem, len musím si dať preložiť do angličtiny a pošlem tam, kde to treba poslať – genocídu. Ja viem, na prvé počutie to znie hrozne, ale choďte sa tam pozrieť. To je jedna z možností. Druhá z možností je, že ste to nastavili zle, a je to kvôli peniazom. To znamená, že sa vykazujú, 12 % postihnutých detí, kvôli peniazom, kvôli normatívu, lebo viem, že je vyšší. To som, osobne mám tú skúsenosť, keď sme chodili po osadách, že jak sa to oplatí, alebo jak je to, keď je vyšší normatív, keď sú. Nuž, či je to tak alebo onak, stojí to za to, aby ste sa tým zaoberali. Čiže ja vám to dávam do pozornosti, lebo verím, že je to kvôli tomu normatívu a že tu nie sme na tom tak zle, že nám tu buchol Černobyľ. Ani sme o tom nevedeli, že máme 12 % postihnutých detí. (Hlas predkladateľa.) No vidíte, tak dokonca, že je ich ešte viacej. Čiže to sú alarm... (Vystupujúci sa odmlčal. Hlas predkladateľa.) No niečo je zlé, nie? Niečo je zlé. Tak prípadne som vám tu povedal, už čo s tým urobíte. Pán minister, ešte, samozrejme to sme aj minule o tom mali reč, ja si pamätám, že som minule rozprával, minule sme tu rozprávali a stále to tu je a koniec koncov je to už aj kvantifikované, že jak to vyzerá, že kvôli komu sa kde kúri a svieti. To znamená, že vy máte 110 škôl, spravujete, kde je menej ako 13 žiakov, a spravujete 167 škôl, kde máte od 13 do 24 žiakov. No proste... Nie, 248. (Hlas predkladateľa.) No ale tak patria pod vás, no. (Hlas predkladateľa: Nepatria, patria pod zriaďovateľov.) Posielate im peniaze. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)