Zmajkovičová, Renáta, poslankyňa NR SR (2015-06-24):
Ďakujem za slovo, pani predsedajúca. Vážené kolegyne, jedna kolegyňa a pani predsedajúca, vážení kolegovia, dnes aj včera rokujeme v takej komfortnejšej atmosfére a boli by sme veľmi naivní, keby sme si mysleli, že taká atmosféra bude vždy v parlamente. Ale som veľmi rada, že táto snemovňa sa zhodla, veľmi, na jednej myšlienke. To, že sme odmietli kvóty, neznamená, že nechceme pomáhať utečencom. Každý z nás a každý človek má v sebe to prirodzené, že chce pomáhať. Takto je človek stvorený a mal by pomáhať ľuďom, ktorí sú v núdzi, ktorí pomoc potrebujú. A viem to z vlastného príbehu a viem to tak, že keď pomáhate, tak vlastne pomáhate aj sami sebe, lebo v sebe zároveň vytvárate ten vnútorný pokoj a ten pocit šťastia je neopísateľný a pomôžete niekomu, kto je v núdzi. A preto aj vyhlásenia, ktoré vychádzali z Bruselu, vyhlásenie o kvótach a vyhlásenia o projekte presídľovania ľudí, ktorí žijú v rizikových krajinách, tak, samozrejme, traumatizovali našich občanov a ľudia, pretože žili v istej, nemali dostatok informácií, žili v istej nevedomosti a bolo to len prirodzené. Bolo to len prirodzené, že mali tento strach, pretože prichádzalo niečo nové a mali strach z prílevu ľudí, ktorí majú iné kultúry, ktorí žili v inej spoločnosti. Každý máme nejaké predstavy o šťastí. Tie predstavy nie sú rovnaké. Každý máme predstavy o nejakom systéme fungovania spoločnosti a tie tiež nie sú rovnaké. Tam, kde systém fungovania spoločnosti je pre nás samozrejmý alebo je pre nás dobrý, tak v iných krajinách nemusí byť taký. A práve preto my dnes hovoríme to, čo nastalo, a ideme riešiť následok, a včera sa pomenovalo všetko to, čo vlastne sa spôsobilo, tá príčina. A musíme si povedať, že aj my sme sa možno tak tichučko pozerali na to, ako sa rúcali systémy v Afrike, inde, v iných krajinách, lebo sme mali inú predstavu o demokracii. Ale tá demokracia po rozbití týchto systémov tam nenastala. Nastala anarchia. A toto mi je ľúto, pretože vždy, ak ide o politiku a politiku mocných, tak trpia tí nevinní. Tí ľudia, ktorí sú tak krehkí, a to sú ženy a deti. Lebo ja som matka a viem, aké je to hrozné, keď dieťa trpí a keď trpí v mieri. A mier je veľmi krehký. Sú to len tri slová, teda je len jedno slovo, pár písmenok, a dnes pre nás je to možno samozrejmosťou, ale poviem vám, že v čase, keď nastali konflikty na Ukrajine, tak medzi študentami aj môj syn sa ma pýtal, či sa máme pripravovať na vojnu, pretože ľudia nemali dostatok informácií. A v sobotu som bola na trhu a ľudia sa ma skutočne pýtali, ako som bola na tom trhu, čo sa deje, ako to bude s tými utečencami. Ja som veľmi rada, že sme pomenovali a dali sme nie rovná sa medzi utečencov a migrantov. Toto je veľmi dôležité, že dnes sme si to povedali, kto je utečenec a kto je migrant. Každý, za každým utečencom je jeden ľudský príbeh. Tak ako je za nami. My každý máme nejaký svoj ľudský príbeh a tak musíme posudzovať aj každého človeka. Musíme pomáhať, ale, samozrejme, musíme hľadať správnu formu pomoci. A ja veľmi, plne podporujem myšlienku zriadenia bezpečných zón v krajinách, kde je to možné, aby sme sa tam postarali o tých ľudí, aby sme ich naučili aj nastaviť si tú demokraciu, aj to je dôležité. Dnes som počúvala v televízii: Slovenská republika dosiahla v rámci demokracie na Slovensku, nejaká americká spoločnosť, sme siedmi, je to úžasné. Takže máme nejaké predstavy o tej demokracii a mali by sme ich naučiť aj tých druhých. Lebo tak ako sa hovorí v Biblii, že nie ryby dávať, ale naučiť chytať. A toto je naša povinnosť pre tých všetkých ostatných, pretože nie všetkých ľudí môžeme im pomôcť tak, že ich presídlime sem. Zase ich zoberieme do neprirodzeného prostredia. A to, čo sa udialo v sobotu, tak mne je to veľmi ľúto a je to možno práve preto, že mnohí ľudia, mnohí tí mladí ľudia nemali dostatok informácií, že nastúpili na vlnu nevedomosti, a dnes sme ju pomenovali. A ja som veľmi rada, ale tú sobotu, pred tou sobotou to pomenovali mnohé politické strany. Tí, ktorí tu sedia, poslanci v parlamente, ktorí odmietli tie kvóty, ale ľudia napriek tomu protestovali proti kvótam. A to isté, pomenoval to premiér, minister vnútra. Dnes sme sa všetci na tom zhodli a ja som veľmi rada, že skutočne sme našli naprieč politickému spektru tú zhodu a zhodli sme sa aj na tom, že treba pomáhať. A v tú sobotu, bolo to pre mňa veľmi citlivé, pretože mnoho mladých ľudí bolo veľmi agresívnych, videli sme tam prvky agresivity, anarchie a presadzovanie fašizmu, a žijeme v mieri. A je to veľmi citlivé, aby sme to akékoľvek násilie odsúdili. Znovu zopakujem, že mier je veľmi krehký a v našich krajinách žijú rodiny, ktoré sú zmiešané. Sú tu rodiny, ktoré žijú, z toho tretieho sveta, tí, ktorí tu žijú dvadsať, pätnásť rokov, a predsa nemôžu mať strach chodiť po uliciach, ani ich deti, len kvôli farbe pleti alebo kvôli nejakému inému názoru. A toto musíme potlačiť. A ja som veľmi rada, že také stanovisko zaujal aj pán minister vnútra. Viete, my sme tu príkladom, a to si musíme uvedomiť, že aj v ´89. nie zbrane rinčali a žiadna krv sa neprelievala, nebola tu občianska vojna, ale sme zmenili ten systém, lebo sme chceli. Možno chceli aj presne aj tí, na tej, niektorí ľudia aj na tej druhej strane. A takisto, aj keď sa rozdelila Československá republika, tak nie päste, ale stisk ruky, stisk ruky bol medzi Čechmi a Slovákmi. A toto si musíme uvedomiť, a preto nemôžeme dovoliť si a musíme potlačiť akýkoľvek konflikt a násilie v našej Slovenskej republike. Nemôžeme sa poraziť my sami Slováci. Toto nemôžeme pripustiť. A kým prečítam; ja som všetkým poslancom poslala taký otvorený list a dovoľte, aby som vám ho aj prečítala. Ešte predtým, všetci máme nejaký názor na sprejerov a ničia nám majetok, ale môžem vám povedať, že pred niekoľkými týždňami som na jednej budove smerom na Patrónku, jeden sprejer napísal, sprejeri asi, veľké slovo „mier“. Nebol tam bilbord, niekto dal už dolu ten bilbord a je tam na tej budove veľké slovo „mier“ a je to osvetlené. A to znamená, že mladí ľudia cítia, že chcú mier. A toto je veľmi dôležité. Tento signál je pre nás pre všetkých dôležitý. A dovoľte, kolegyne, kolegovia, aby som prečítala ten list, ktorý ste možno mnohí dostali, ale bola by som veľmi rada, aby bol aj na zázname: Kolegyne poslankyne, kolegovia poslanci, ako človek, ako žena, ako matka, ako občianka, ako poslankyňa a v neposlednom rade ako ambasádorka mieru v rámci projektu Nadácie Renáty Zmajkovičovej som znepokojená minulotýždňovými i víkendovými udalosťami v našej krajine. Verím, že vy tiež. No vyjadrenie znepokojenia nestačí. Všeobecne platí, že ak nám ľudia nerozumejú, je to chyba. Ale komunikačná chyba je na strane vysielača, čiže na našej strane, kolegovia! Nemám v úmysle niekoho poučovať, plano moralizovať, lebo som presvedčená, že každý má svoje opodstatnené miesto v Národnej rade Slovenskej republiky. Pre všetkých platia zákony a tie musíme dodržiavať aj pri otázkach riešenia náročnej situácie migrantov. Trpezlivo a pokojne vysvetľujme občanom naše stanoviská aj postupy. S porozumením vnímajme ich obavy a strach. Pomáhajme do tej miery, do akej nám stačia sily, na čo máme prostriedky a najmä tam, kde problém vznikol. Je našou povinnosťou chrániť občanov Slovenskej republiky a spoluvytvárať atmosféru dôvery a vzájomnej úcty. Vzájomná úcta a prejavy dôvery napriek odlišnostiam musí byť jasná aj v komunikácii, v debatách a pri výmene názorov na pôde parlamentu. Nie vždy sme vzorom ani príkladom. Vulgárne výrazy, nadávky, najelementárnejšia neúcta jedného voči druhému, to všetko za tichého sledovania najdôležitejšieho koaličného partnera nás všetkých – občana. Žijeme dobu plnú zmien a turbulencií. Pokoj nepríde zvonku. Je potrebné ho hľadať u seba, vo svojom vnútri. Mier v nás i okolo nás je jedinou správnou cestou pre všetkých. Dávajme ľuďom pocit bezpečia, istoty, nádej i vieru, zmysluplnosť každého dňa. Život je krásny a krehký zároveň. Staňme sa všetci vyslancami mieru. Buďme príkladom pre mnohých. Vážme si jeden druhého. Majme v úcte každý deň, veď spôsob, akým žijeme naše dni, je spôsob, akým žijeme svoje životy. Šírme okolo seba pokoj, harmóniu a mier. Život je dar. Život v mieri je požehnanie. Prevezmime zaň zodpovednosť. Občania nám dali dôveru, nesklamme ju! Ďakujem veľmi pekne, kolegyne a kolegovia.