B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-12-04):
(Hlasovanie.) Prítomných 132 poslancov, za návrh 122, proti 8 poslanci, 2 sa zdržali hlasovania. Konštatujem, že tento súhlas sme vyslovili. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, teraz budeme pokračovať v rozprave ešte k ďalšiemu návrhu zákona a potom s ďalšími zákonmi. Chcem sa vás opýtať, či máme hlasovať ešte o jedenástej. Možno, že prerokujeme len jeden návrh zákona, alebo tak, ako sme sa dohodli, budeme hlasovať potom až po obede. Je s tým súhlas? Ďakujem pekne. Chcem vás upozorniť ešte predtým, čo by ste sa rozišli, že bude po Hodine otázok, samozrejme, aj sľub poslanca. Zaradili sme včera tri body, to znamená správa mandátového imunitného výboru, sľub poslanca, teda poslankyne, a zaradenie poslankyne do výboru a potom začneme prerokúvať návrhy, ktoré vrátil pán prezident. Takže pristúpime teda k pokračovaniu rokovania, teda k rozprave o vládnom návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 223/2001 Z. z. o odpadoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov (tlač 390). Pán minister, nech sa páči. Pán poslanec Muránsky, ste spravodajca. Pokiaľ dobre viem, ešte pani poslankyňa Demeterová mala faktickú poznámku na pána poslanca Jaduša a potom ako posledný vystúpi pán poslanec Hanzel. Pani poslankyňa Demeterová, máte slovo. M. Demeterová, poslankyňa: Nemám slovo, mám slovo, dobre. Pán poslanec, (Ruch v rokovacej sále.) bola by som rada, keby som počula aspoň samu seba. Nepočujem sa. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pani poslankyňa, poprosím vás chvíľku, dámy a páni... M. Demeterová, poslankyňa: Zasa musíte robiť, pani predsedajúca, poriadok vy. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: ...táto situácia nastáva vždy po hlasovaní, keď ideme pokračovať v ďalšom rokovaní. Chcem opäť poprosiť, dámy a páni, ak máte niečo, čo si potrebujete vydiskutovať, aby ste tak robili mimo rokovacej sály. Chceme pokračovať. Pani poslankyňa Demeterová má slovo a žiaľ, nie je počuť ani jedno slovo v rokovacej sále. Budem vám veľmi vďačná, ak nebudem musieť vyhlasovať prestávku kvôli tomu, že nevieme urobiť poriadok v rokovacej sále. Poprosím, pani poslankyňa Demeterová, má faktickú poznámku, aby mohla mať plné dve minúty podľa rokovacieho poriadku. Zapnite jej mikrofón. Ďakujem vám veľmi pekne. M. Demeterová, poslankyňa: Mne asi ani nebudú ani tie dve minúty treba. Žiaľ, ľutujem, že pán poslanec nie je prítomný, na ktorého reagujem faktickou poznámkou. Ja som len chcela povedať, že nezáleží na tom, či ide o malú dedinku, alebo teda malú obec, alebo veľké mesto v súvislosti s nakladaním s odpadom, ale závisí, ako mesto alebo obec tento odpad energeticky zhodnocuje, po prvé, či vytriedi, čo sa vytriediť má, či potom energeticky zhodnotí ďalší odpad a potom uloží len nespáliteľný zvyšok. Takto sa stane, že vlastne je tento, to je vlastne v súlade s programom odpadového hospodárstva Slovenskej republiky aj EÚ. To znamená, že ak ukladáme odpad na skládky tak nás sanovanie skládok ešte iba čaká a zaťažujeme budúcnosť. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Ďakujem, pani poslankyňa. Do rozpravy, ako posledný z ústne prihlásených bol pán poslanec Hanzel. Nech sa páči, pán poslanec, máte slovo, môžete vystúpiť v rozprave. Nech sa páči. B. Hanzel, poslanec: Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, kolegyne, kolegovia. Som rád, že sála stíchla, keď som prišiel vystúpiť, zrejme to je nejaké znamenie, že aspoň trošku ma budete počúvať. Čo sa týka odpadov, ja by som najprv chcel povedať, že odpady sú vlastne fenomén novej doby. Ja si spomínam na to, ako jeden môj kolega, taký starší, pán maliar, ktorý má dnes 76 rokov, mi rozprával, akým spôsobom, ako kedysi odpady neexistovali. Kedysi sa na dedine všetko spotrebovalo. To znamená papier sa rozstrihal, noviny sa rozstrihali, lebo boli potrebné na nejakú latrínu, fľašky sa odložili, lebo boli potrebné na slivovicu; keď bola nejaká krabica, tak tá bola určite vhodná na klince. Papiere v podstate sa spaľovali, no skrátka, odpadov nebolo. Postupne s prichádzajúcou modernizáciou sveta sa nám odpady začali množiť. Ja sa za chvíľku vrátim k tomu, prečo sa nám začali množiť. Chcel by som teraz povedať o separácii odpadu niečo. Zase sa, žiaľ, odvolám na moje životné skúsenosti, ktoré mi hovoria o tom, akým spôsobom sa o odpad stará Švédsko. Nepoužívajú sa tam ani termíny ako environmentálne a podobne, lebo podľa mňa sú to termíny, ktoré ani nepatria do slovenčiny. Oni jednoznačne hovoria, že sú to, oni povedia „miliovendis“, to znamená niečo, čo je vhodné k životnému prostrediu. Tak ono by to nebolo zlé aj u nás zaviesť. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Prepáčte, pán poslanec. Páni poslanci z klubu Komunistickej strany, poprosím, už len z tej strany je tu väčší hluk v rokovacej sále. Prosím, aby ste si vybavovali svoje záležitosti mimo rokovacej sály. Ďakujem pekne. B. Hanzel, poslanec: Môžem povedať, že je to úplne normálne, že pri každej domácnosti a pri každých obytných domoch sú separované odpady. Nemusím vysvetľovať prečo, predpokladám, že každý ste natoľko znalý, že viete, prečo je to dôležité. Takisto je normálne, že pri každom väčšom meste je spaľovňa odpadu, čiže tento odpad sa používa potom následne na vyhrievanie domov alebo na výrobu nejakej elektrickej energie a podobne. Bolo by dobré, myslím si, že by to bolo dobré, keby pán minister mohol v toto niečo urobiť, keby sa zvýhodňovali nejakým spôsobom tí spotrebitelia, ktorí separujú odpad. Ja som sa o to pokúsil už pred 10 rokmi, že dal som si pri baráku namontovať taký velikánsku trojdielnu budovu na kontajnery, kde som dával zvlášť papier, zvlášť fľašky a zvlášť ostatné, ale skončilo to tým, že obyčajne mi vyprázdnili kontajner a všetko ostatné mi tam nechali, to znamená, že nakoniec sa to stalo tak, že som začal všetko pchať do jedného kontajnera a išlo to na skládku tak, ako to je. Myslím si, keby sa toto urobilo, že by sme nejakým spôsobom zvýhodnili ľudí, ktorí separujú odpad, bolo by to rozumné a bolo by to rozumné pre štát. Možno by to bolo rozumné aj pre mesto, lebo naozaj separovaný odpad sa dá určite ľahšie spracovať ako neseparovaný. Do odpadu, tiež musím spomenúť, zas hovorím, nehnevajte sa, keď hovorím o skúsenostiach z môjho, by som povedal, minulého života. Napríklad PET fľaše. No z minulej krajiny. Povinnosťou obchodníkov je tento obal brať naspäť. A čo sa stalo vo Švédsku: Jednoducho museli zaviesť automaty na to, aby ľudia nedávali do normálnych nádob tieto fľašky. Nosili ich do obchodu a oni ich tam lisovali takými strojmi, o ktorých presne viem všetko, lisovali a do jedného obyčajného plastového vreca sa vošlo 500 fľašiek. A musel ich obchod zobrať. Takže prvá etapa bola taká, že najprv im prikázali, že ich musia brať naspäť; a predstavte si, že by naši ľudia miesto toho, aby ich dávali do kontajneru a potom na skládku, pekne doniesli do tej Billy alebo do tých Carrefourov alebo do čoho a povedali, nech sa páči tu to máte, a postarajte sa o to. Oni to predávajú, oni majú povinnosť sa o to postarať, a nielen o toto, oni majú povinnosť postarať sa o ďalšie veci. Zas hovorím zo skúseností. Povezme veľmi škodlivé životnému prostrediu sú hliníkové krabice od piva, od koly a podobne. Pán minister už prikyvuje, že s tým súhlasí. Opätovne, toto bolo zavedené zhruba pred desiatimi rokmi, povinnosť obchodov brať tieto obaly. A čo sa stane, áno, keď niekto teda dá na to zálohu, aby vznikla tým ľahšia, by som povedal ľahšia návratnosť tých obalov. A opäť, existovali na to také drviace stroje a do jedného obyčajného plastového vreca sa vošlo tisíc krabíc od piva, ktoré dotoval sčasti štát, túto návratnosť, a sčasti išli do fabrík na spracovanie, samozrejme, takže aj fabriky niečo za to platili. Ale tým pádom sa všetky tieto hliníkové odpady stratili a môžem povedať, že to jeden z najhorších odpadov, z najhoršie spracovateľných odpadov v oblasti životného prostredia. Zrejme zas pán minister so mnou súhlasí, lebo hliník je veľmi ťažko spracovateľný a rozkladateľný v životnom prostredí. A toto by bolo tiež načase, aby sme sa nad tým zamysleli, lebo toho nám pribúda, pribúda a pretože to je jednoduché, tak sa jednoducho zhromažďuje a vyhadzuje sa to do popolníc. Príklad sú batérie. Poviem zas obyčajný, jednoduchý príklad. Keď som prišiel do obchodu a pokúsil som sa vrátiť batérie, tak sa na mňa pozerali ako na blázna. Prešiel som tri obchody a nakoniec to jeden obchodník zobral a hodil do koša. Povedal: Tak dobre, dajte, a hodil to do koša. To bolo vyriešenie odpadu s batériami. Tak už som tam druhý raz nešiel, lebo to nie je možné, jednoducho sa domôcť, sú sem-tam nejaké, myslím teraz malé baterky, sú sem-tam nejaké obchody, ktoré to zoberú, ale normálna povinnosť obchodníka, aby zobral naspäť odpad, neexistuje. Takže zas by som dával len podnet pánu ministrovi, aby nejakým spôsobom, ja teda neviem ako, nie som v tom znalý, ale nejakým spôsobom urobil opatrenia aj v tomto, aby sa to jednoducho nedostávalo tam, kam nemá. My potom budujeme za strašné peniaze skládky odpadu a teoreticky by tie skládky odpadu mohli byť o polovičku menšie. Však si len predstavte tú plastovú fľašu od nejakej koly alebo od čoho, aká je maličká, keď sa to zdrví, to je tam taká hrudka. A už nehovorím o tom, že sa to nesmie, samozrejme, páliť. Jeden z najhorších efektov, ktorý vzniká na ozón, na životné prostredie, je práve pálenie týchto fľašiek. A to ľudia dosť často robia, aby to nedávali do kontajnerov, tak to jednoducho hodí doma na záhradu, na nejaké smetisko a spáli to. Čím, samozrejme, výrazne poškodzuje naše životné prostredie. Príklad na nekontrolovaný odpad, množstvo nekontrolovaného odpadu máme. Zas neviem si predstaviť síce, akým spôsobom sa to dá robiť, ale keby sme boli dôslední, poviem napríklad umývanie áut a motorov áut a podobne, čo sa robí dosť často, či už pri riekach, na dedine pokojne vyjde šofér s autom a umyje tam motor auta, či už nejakou naftou alebo s čím, a to všetko ide do zeme. Potom sa sťažujeme, že nám tu niekto necháva nejaký odpad, ale my si ho robíme sami. Potom veľmi dôležitá vec, čo by som tiež chcel apelovať, teda aj na Národnú radu, ale v prvom rade na pána ministra - lebo malo by to prísť nejakým spôsobom z vlády -, je zastaviť prichádzajúci odpad do našej republiky. Keď poviem prichádzajúci, sú niektoré. Ale ja poviem teraz všeobecne, však dnes produkujeme odpad hlavne v potravinách, v potravinových obaloch, v tovaroch, ktoré predávame len kvôli tomu, že obal predáva, a tak produkujeme odpad, či už je to papierový, plastový, alebo prípadne kovový, alebo pokovovaný. Tak toto je vlastne zdrojom nášho odpadu, ktorý dávame do tých kontajnerov. Však ja viem, že dnes mojej rodine nestačí jeden kontajner, my musíme mať dve popolnice, aby sme sa za týždeň zbavili odpadu. A pýtam sa, prečo to je? Všetky možné džúsy, mlieka, koly a ja neviem čo všetko, to sú objemové odpady, ktoré sa nám zhromažďujú, ale odpady také, ktoré sú vážne, sú aj z cukríkov a zo všelijakých obyčajných potravín. Veď je to všetko vnútri pokovované, už sa to dnes nedá ani len spáliť v kachliach, keby človek niečo s tým robil, skrátka je to odpad. A tu by možno stálo za to zvážiť - a dávam súčasne podnet pánu ministrovi -, aby nejakým spôsobom zvážil, aby minimálne tá obalová technika a ten potenciálny odpad, čo k nám prichádza, aby sme sa s tým nejako dopredu vyrovnali, aby sme nezaťažovali našich občanov, naše mestá tým, že oni sa budú o to starať. Nech sa o to stará výrobca. Nech sa nejakým spôsobom stanoví povinnosť to odoberať alebo likvidovať. U obchodov by som odporúčal, aby v každom prípade mali povinnosť brať naspäť všetky obaly, všetky obaly, to znamená nech sa oni postarajú o to, aby tam boli kontajnery, aby sa oni postarali o likvidáciu odpadu, a u ostatných takisto, keď sú to výrobcovia rôznych vecí, neviem, ako teraz, ale určite, keď sa zamyslí nad tým skupina odborníkov, tak nejaké riešenie nájde. No a nakoniec by som ešte povedal, že si veľmi vážim životné prostredie, dlho som bol v krajine, kde je životné prostredie jednou z vysokých priorít, len chcem povedať, že keď je životné prostredie vysokou prioritou v krajine, ktorá funguje a ktorá má všetko, by som povedal na poriadku, tak je to absolútne v poriadku. U nás by som povedal, že by sme sa mali predsa len trošičku zamyslieť nad tým, do akej miery máme preferovať životné prostredie napríklad na úkor sociálneho prostredia ľudí, takže možnože by stálo aj za zváženie, že niektoré veci sú nie až také dôležité ako napríklad zdravie ľudí, povedzme tie ostatné sankcie, ktoré dávame, možnože by sa to nejakým spôsobom dalo aj vykompenzovať. Ďakujem pekne za pozornosť. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pán poslanec Hanzel bol posledný prihlásený do rozpravy. Vyhlasujem rozpravu za skončenú. Pán minister, chcete sa vyjadriť k tomu, čo odznelo v rozprave? Nech sa páči.