P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2001-10-17):
Otváram rozpravu o tomto bode programu. Nech sa páči, pani poslankyňa Aibeková, Zelník, Tóthová. M. Aibeková, poslankyňa: Vážený pán predsedajúci, vážené dámy, vážení páni, ja musím hneď na úvod povedať, že mimoriadne som súhlasila s pánom poslancom Kresákom, pretože jeho vystúpenie je v kontexte tak, ako mám pripravené aj moje pripomienky. Takže uznávam, že z toho legislatívneho a právneho hľadiska mal úplnú pravdu. Na rozdiel od toho predchádzajúceho návrhu zákona, keď som bola ochotná o ňom diskutovať, mám tu pripravený návrh nepokračovať v druhom čítaní. Tak ako vyzvala už pána predkladateľa pani poslankyňa Keltošová. Ja som si naozaj nikdy neosobovala právo a nevstupovala do svedomia poslancom, aby nepredkladali návrhy zákonov. Je to naše právo. Máme takéto právo čo najviac využívať, s tým súhlasím, ale v tomto prípade si myslím, pán poslanec, že je to od vás aj neseriózne. Neseriózne preto, že tu máme riešiť mnohé veľmi závažné problémy, problémy aj v zdravotníctve. Máme nakoniec predložené aj v prvom, aj v druhom čítaní viaceré zdravotnícke návrhy zákonov. My vieme a veľmi dobre si pamätáme, že pri prerokúvaní návrhu ústavy tento pozmeňujúci návrh trochu v iných alternatívach tu bol prednesený tromi poslancami. Ja som vtedy vystúpila a vyjadrila som spokojnosť, že predkladatelia sa článku 40 nedotýkali a že článok 40 zostáva zachovaný tak, ako je. Problém slovenského zdravotníctva nie je termín bezplatná, pretože naozaj ten termín bezplatná treba čítať v celom kontexte. Pretože hneď v nasledujúcom znení sa hovorí, za akých podmienok bezplatná. A presne tak, ako tu už bolo povedané, je to v plnom znení prevzaté z Listiny základných práv a slobôd, preto to má zachované aj Česká republika, pretože to bolo prijaté v roku 1991 federálnym zákonom. Čiže nie je toto problém zdravotníctva. Ja by som očakávala, že vyjdete ako poslanec, ktorý chce zlepšiť situáciu v zdravotníctve, s úplne inými návrhmi zákonov. Dva ste dali. Jeden sa týka čiastočne, jeden tu budeme v druhom čítaní riešiť, týka sa zákona 140 o lieku. Aj to je problémový zákon, pretože sa zasa do sporu dostali dve skupiny. Skupiny, ktoré sú lekárnikmi a prevádzkujú lekárne, a zasa druhou skupinou sú právnické osoby, ale to nechcem predbiehať, pretože to tu budeme mať o pár dní. Tiež je to však problémový zákon a ja očakávam od vládneho poslanca, že príde s takými návrhmi, ktoré posunú napr. transformáciu v zdravotníctve vpred. Pretože nie je problém v termíne bezplatná, problém je v tom, že neprebieha transformácia v zdravotníctve. Problém je ten, že sa nikdy nenájdu dostatočné zdroje na fungovanie zdravotníctva tak, aby bol zachovaný aj tento článok 40 a ďalšie zákony. Problém je v tom, že je zle formulovaný základný zákon zdravotníctva, zákon č. 98/1994 Liečebný poriadok. Pretože ak my máme Liečebný poriadok vytvorený na zdroje okolo 100 mld. a my dávame do zdravotníctva polovicu z toho, tak samozrejme, že vznikajú dlhy, že ľudia sa nedostanú načas na operácie, že nie sú dobre ohodnotení zdravotnícki pracovníci a že je nespokojný aj pacient, aj zdravotník. A vlastne ešte som nepočula za posledné roky, že by sa niekto vyjadril, že zdravotníctvo je v poriadku a na takej úrovni, ako by malo byť. Preto ma až iritovalo, pán poslanec, vaše zdôvodnenie, ktoré píšete, že je to prakticky „posledné ustanovenie v Ústave Slovenskej republiky, ktoré nadväzuje na socialistické zákonodarstvo, v ktorom fikciu bezplatnosti podporoval štát“. No nie je to vôbec pravda, pretože pri zvažovaní tak novely, ako ústavy, ktorá bola prijatá v roku 1992 s účinnosťou od roku 1993, tak v novele, ktorá bola prijatá a má účinnosť od tohto roku, sa, myslím si, týmto odborníci veľmi podrobne zaoberali a veľmi dobre vedia, prečo je to tak zachované, ako je. Nakoniec sám ste dali materiál, na ktorý ste sa odvolávali, a tu je jasne vidno, že aj v krajinách Európskej únie majú termín bezplatná zdravotná starostlivosť, napr. Portugalsko a Taliansko. Takže... (Reakcia z pléna.) Ale pre chudobných. Aká je situácia v Slovenskej republike? A v Taliansku je naozaj napr. nemocničná starostlivosť bezplatná. Viem, o čom hovorím, poznám tieto zákony. Tam sa platia zdravotnícke pomôcky, ale to je iná situácia, pretože zdravotnícka pomôcka je aj u nás na zváženie lekára, či ju považuje za nevyhnutnú pri liečbe a vlastne pri dosiahnutí toho optimálneho stavu, alebo nie. A na mnohé si naozaj, napr. na vyššiu kvalitu, už potom občania doplácajú a proti tomu nikto nič nemá. Takže znovu opakujem svoj návrh, nepokračovať v druhom čítaní, pretože naozaj si myslím, že v tomto prípade aj ten termín bezplatná treba vnímať aj v súvislosti, v akom stave je slovenské zdravotníctvo a vôbec aká je ekonomická situácia občanov Slovenskej republiky. Tento termín považujem v tejto súvislosti aj za takú poslednú barličku a nejakú poslednú garanciu pre občana, že ak si platí zdravotné poistenie, že tú základnú zdravotnú starostlivosť, tak ako je definovaná, to znamená zdravotná starostlivosť, ktorá ochraňuje život a zdravie pacienta, že si nebude musieť doplácať. Ak tento termín vypadne, je to bezbrehý námet pre všetkých, predovšetkým odštátnených lekárov, nechcem im krivdiť, ale vieme, v akej sú situácii, čiže ak tam toto nebude, tak oni automaticky môžu zaviesť, aj keď len symbolickú platbu hneď pri vstupe do ambulancie. Potom sa im takýto priestor otvára. A kde potom odstrihnete to, že to nebude od pár korún až po tisíce korún, pretože takisto nie je problém v termíne, ale problém je v konštrukcii zákona. Čiže ja vás vyzývam, pán poslanec, naozaj aj dávam tento návrh nepokračovať v druhom čítaní a pracovať skôr na novele alebo prijatí nového zákona a nových zákonov o lieku a zákona o Liečebnom poriadku tak, aby bol daný práve do súladu so zdrojmi, ktoré sú dávané v Slovenskej republike v rozpočte každoročne na zdravotníctvo. Ale v tom som vás nepočula, že by ste vystupovali a že by ste žiadali, aby bolo viac zdrojov pre zdravotníctvo. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)