M. Gibalová, poslankyňa: (2007-02-01):
Moja interpelácia nebola samoúčelnou kritikou poslankyne z tábora opozície, veď som upozorňovala na nedostatky z obdobia pôsobenia vášho predchodcu pána Malchárka, ktoré majú tendenciu pretrvávať i počas vášho pôsobenia a ak nezasiahnete, zdedí ich váš nástupca. Žiaľ, písomná odpoveď na interpeláciu, ktorú vypracovali vám podriadení pracovníci a ktorú ste podpísali, je povrchná, plná vaty, vyhýba sa podstate problémov alebo ignoruje položené otázky, teda ani neposkytuje záruku nápravy nedostatkov, na ktoré som poukázala. Po prvé najskôr uvediem, v čom ma odpoveď aspoň čiastočne uspokojila. K stanovisku k interpelácii je daný prísľub prijať opatrenia, ktorými sa dosiahne skrátenie jednotlivých etáp administratívneho procesu kontroly a vyhľadávania nebezpečných výrobkov. Tento prísľub však zostáva iba v rovine bližšie nešpecifikovaných opatrení. Po ich prijatí by už teda nemalo dochádzať k tomu, aby vzorka výrobku odobratá z trhu čakala dva mesiace na doručenie do skúšobného laboratória alebo k tomu, aby bola informácia o výskyte nebezpečného výrobku na trhu Slovenskej republiky odoslaná do systému RAPEX až po uplynutí 160 dní od odberu vzorky. Po druhé vyslovujem svoju nespokojnosť nad tým, že niektoré problémy nastolené v interpelácii zostali nepovšimnuté. Bez odozvy zostala požiadavka, aby ministerstvo hospodárstva vypracovalo všeobecne záväzný predpis na ustanovenie spôsobu rýchlej výmeny informácií o výskyte nebezpečných nepotravinárskych výrobkov, ako to ukladá splnomocňovacie ustanovenie v § 23 ods. 4 zákona č. 634/1992 Zb. o ochrane spotrebiteľa. Nepovšimnutá zostala aj požiadavka, aby SOI opätovne vykonala na trhu Slovenskej republiky hĺbkovú kontrolu textilných výrobkov na prítomnosť zakázaných azofarbív, aby sa preverilo, či alarmujúce výsledky poslednej kontroly z mája 2006 neboli náhodné. Na osvieženie pamäti pripomínam, že podľa posledných známych výsledkov zo súboru 90 odobratých vzoriek bol každý pätnásty textilný výrobok pre deti vyfarbený zakázanými karcinogénnymi azofarbivami, teda každý pätnásty textilný výrobok odobratý na trhu bol nebezpečný. (Hlasy v sále.) Vážený pán minister, kolegyne a kolegovia, naozaj je nám jedno, čo nosia deti v Slovenskej republike? Naozaj nestojí za povšimnutie požiadavka vytvoriť predpoklady na to, aby ľudia mali väčšiu istotu, že textilné výrobky dostupné na trhu neohrozujú ich zdravie? Nezasluhuje si tento námet vyčerpávajúcu odpoveď a urýchlené prijatie primeraných opatrení? Veď nie každý občan môže nakupovať u Versaceho. Nedostala som ani odpoveď na otázku, či Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky informovalo komisiu o tomto štatisticky významnom výskyte výrobkov farbených zakázanými azofarbivami na trhu Slovenskej republiky, ako to ukladá ustanovenie § 23 ods. 2 zákona o ochrane spotrebiteľa. Ak sa tak nestalo, je potrebné urobiť tak dodatočne a vyvodiť dôsledky voči osobám, ktoré si nesplnili svoju povinnosť vyplývajúcu zo zákona. Po tretie považujem za neudržateľnú argumentáciu uvedenú v prvom a treťom odseku na strane 2 stanoviska k interpelácii, ktorou sa odôvodňuje neuloženie pokuty subjektom obchodujúcim na trhu Slovenskej republiky s nebezpečnými výrobkami. Je nesporné, že ak sa vyskytne situácia, že v niektorom členskom štáte EÚ bolo preukázané, že výrobok je nebezpečný, a táto informácia bola zverejnená v systéme RAPEX, potom nález rovnakého výrobku na trhu Slovenskej republiky po jeho zverejnení v RAPEX-e je nespochybniteľným a sankcionovateľným porušením zákona o ochrane spotrebiteľa napriek tomu, že v odpovedi na moju interpeláciu sa tvrdí opak. Podnikateľ, ktorý uvedie na trh alebo predáva na Slovensku nebezpečné výrobky zverejnené v systéme RAPEX, sa tak už nemôže odvolávať na § 7 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa, ktorý mu poskytuje možnosť vyhovoriť sa na to, že v čase predaja tohto výrobku nevedel a nemohol vedieť, že výrobok je nebezpečný. Toto, o čom teraz hovorím, sa priamo vzťahuje na 2 z 8 nebezpečných výrobkov, ktorými som sa v poslaneckom prieskume zaoberala. Jeden z týchto výrobkov bol na trhu zachytený dokonca po 20 mesiacoch od zverejnenia v RAPEX-e bez uloženia akejkoľvek sankcie. § 7 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa ustanovuje, že nikto nesmie uviesť do obehu, ponúkať, ani predávať nebezpečné výrobky. § 18 zákona o ochrane spotrebiteľa a podzákonné právne normy, napríklad vyhláška ministerstva hospodárstva č. 635, obsahujú ustanovenia, ktoré vytvárajú tlak na podnikateľa v tom smere, aby vo vlastnom záujme predchádzal riziku a obchodoval iba s bezpečnými výrobkami. Pokiaľ teda podnikateľský subjekt v Slovenskej republike uvedie na trh, ponúka alebo predáva nebezpečné výrobky, porušuje citované ustanovenie zákona o ochrane spotrebiteľa. Z tohto dôvodu je uloženie sankcie elementárnym spôsobom postihovania nepoctivých podnikateľov, a tak to bolo treba riešiť aj zostávajúcich 6 prípadov nebezpečných výrobkov sledovaných v poslaneckom prieskume. Ale to nie je všetko. SOI má povinnosť uložiť subjektom, o ktorých sa preukáže, že obchodovali na našom trhu s nebezpečnými výrobkami, uhradiť náklady na skúšky vykonané v laboratóriách, ako to ukladá § 7 ods. 4 zákona č. 128 o štátnej kontrole vnútorného trhu vo veciach ochrany spotrebiteľa. Mám dôvod domnievať sa, že sa tak nestalo, a tak poplatok za vykonanie skúšok namiesto obchodníkov „so smrťou“ zaplatila SOI-ka z daní občanov. Vrcholom slovnej ekvilibristiky, ignorancie a cynizmu je posledný odsek na strane 2 odpovede na moju interpeláciu. Priznáva sa v ňom, že síce všetky nebezpečné výrobky, ktoré som v interpelácii uviedla, ohrozovali zdravie spotrebiteľov, ale poškodenie ich zdravia vraj nebolo dokázané, a keď sa tak stane, spotrebitelia si môžu vymáhať náhradu spôsobenej škody súdnou cestou. Nuž, ak budeme čakať na to, kedy sa prejaví poškodenie zdravia spôsobené napríklad karcinogénnym azofarbivom alebo ftalátmi a podobne, potom to rovno zabaľme a netvárme sa, že chránime spotrebiteľa. Mohla by som ešte vyjadriť údiv nad tým, prečo ma chcú autori odpovede na interpeláciu presviedčať o tom, že predraženie tovaru o 80 halierov, ktoré bolo pokutované sumou 15 000 Sk a ktoré zákon o ochrane spotrebiteľa považuje v zmysle § 24 ods. 4 za menej závažné, je vážnejším porušením zákona o ochrane spotrebiteľa ako predaj nebezpečných výrobkov zverejnených v systéme RAPEX, za ktoré sa pokuta neudelila, i keď v zmysle zákona sa tak malo stať. Treba jasne povedať, že ak pracovníci SOI neukladajú pokuty vtedy, keď ich majú povinnosť uložiť a ak pracovníci podriadení ministrovi hospodárstva Slovenskej republiky, ktorí sú zároveň, predpokladám, autormi odpovede na moju interpeláciu, takýto postup obhajujú, dostávajú sa do podozrenia, že motívom ich konania môže byť aj korupcia. Vážený pán minister, dúfam, že argumenty, ktoré som uviedla, budú dôvodom k tomu, aby ste sa interpeláciou opätovne zaoberali v zmysle vznesených námietok. Chcem týmto požiadať aj Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre hospodársku politiku, aby sa problematike ochrany spotrebiteľa a témam, ktoré som nastolila, venoval na niektorom zo svojich najbližších zasadaní. Záujmy spotrebiteľov stoja zato a treba nadradiť ich arogancii trhu. Ďakujem za vypočutie.