J. Kvorka, poslanec: (2008-02-05):
Začnem slovenským príslovím: Chudobnému aj z hrnca vykypí. V prípade predaja Slovenského plynárenského priemyslu jednému zostane prázdny hrniec, kým druhý môže jesť veľkou lyžicou. V čase, keď poradca vlády na predaj 49 % akcií tohto lukratívneho podniku začal pripravovať kúpnopredajnú zmluvu až po jej slávnostný podpis, lietala slovenská koruna ako na hojdačke. Z hodnoty 50 Sk za dolár sa dostala na úroveň 44 až 45 Sk za dolár. Vývoj ukázal, že k dátumu podpisu zmluvy bolo pre Slovensko výhodnejšie spraviť obchod storočia v eurách. Samozrejme, nik nie je jasnovidec, aby vopred s určitosťou predvídal, ako sa koruna bude na trhu správať. No tým skôr sa prezieravý gazda pozichruje. Odborníci tomu hovoria zabezpečenie sa voči prípadným kurzovým stratám, tzv. hedging. V prípade obchodu storočia, ktorý sa udial v priamej réžii podpredsedu vlády pre ekonomiku Ivana Mikloša, sme to tak neurobili. Zlaté plynárenské vajce sme predali za 2,7 mld. USD. V zmluve o kúpe o predaji 49 % akcií SPP z 18. marca 2002, na ktorej figuruje Fond národného majetku a Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky a na strane druhej Ruhrgas, Gaz de France a Gazprom, sa totiž o. i. uvádza, že celková kúpna cena za všetky akcie je suma v hotovosti vo výške 2,7 mld. USD. Nielenže sme nevytlačili cenu o 50 mld. až 60 mld. korún vyššie, pretože v tendri zostal nakoniec jediný uchádzač a ten si mohol diktovať aj cenové podmienky predaja na úkor Slovenskej republiky, ale ukázalo sa, že Fond národného majetku na účet nedostal za 2,7 mld. USD očakávaných 130 mld. Sk, ale len necelých 121 mld. Teda rozdiel je 9 mld. korún v neprospech Slovenskej republiky. Podpredseda vlády pán Mikloš sa bránil tým, že kurzová strata z výnosu predaja SPP je len 7,7 mld. korún. Spásonosne privítal hĺbkový audit hospodárenia plynární za uplynulý polrok, na základe ktorého investori doplatia ešte 3 mld. korún. A tak by sme mali stratiť iba 4 mld. korún. Navyše 49 % akcií rozvodných energetických podnikov aj Slovenskú poisťovňu sme predali v eurách. A tam sme zasa pri danom vývoji kurzu získali, takže by to malo byť nakoniec fifti-fifti. Aj keby sme akceptovali takýto druh sebaobrany Ivana Mikloša, treba sa opýtať, kto nesie zodpovednosť za nezodpovedne pripravenú zmluvu o predaji SPP. Pre časť odborníkov z oblasti plynárenstva je dodnes nepochopiteľné, prečo sa neakceptoval návrh európskeho konzorcia platiť predaj v eurách. Ak je naozaj pravda, čo sa povráva, že doláre do tejto zmluvy presadila viceguvernérka Národnej banky Slovenska pani Kohútiková, potom sa treba spýtať, čo ju k tomu viedlo. Predsa konzorcium najskôr samo muselo dať pokyn bankám na nákup 2,7 mld. USD. A prevod z eura tiež nie je z ich pohľadu zadarmo. Tlačový odbor Národnej banky Slovenska si svoje vedenie bránilo tým, že z banky sa nik nevyjadroval o transakcii a už vôbec nie o mene, v ktorej sa dohodla kúpna cena. Podľa nej sme dali prednosť doláru pred eurom asi preto, lebo všetky energonosiče nakupujeme v dolároch. Pokiaľ ide o zaistenie kurzových rizík. Národná banka Slovenska nie je účastníkom transakcie, a preto nemohla jej prípadný hedging uskutočniť. Centrálna banka je len platobným agentom, ktorý vykonal platobnú transakciu, ba čo viac, jej predstavitelia tvrdili, že hedging v takom veľkom rozsahu nie je možné v tom čase na trhu uskutočniť. Ale prečo Národná banka Slovenska dlhý čas intervenovala a slovenská mena takmer prekonala historickú hranicu 50 Sk za dolár? No keď sa blížil termín podpisu zmluvy o SPP, náhodou sa stiahla z obehu. Tu už by si asi guvernér či jeho pravá ruka, viceguvernérka, sa nadarmo vyzúvali zo zodpovednosti. Ak už sme sa rozhodli pre dolárový obchod, potom mala vláda prijať také rozhodnutie, aby sme 2,7 mld. USD splatili len dlhy štátu. Ako na účet Národnej banky peniaze prišli, tak by z nej aj odišli a nič by sme nestratili. Bola tu aj iná možnosť, v kúpnopredajnej zmluve mala byť formulácia, aby nám časť sumy zaplatili v dolároch, za ktoré mohol štát naďalej nakupovať napr. energonosiče z Ruska, a druhá, kde bolo potrebné zaplatiť v eurách. Ak by sme naozaj precízne sa na predaj pripravili, prichádza do úvahy aj tretia poistka, ktorá by nás nestála takmer nič. Ľudia s dlhoročnými praktickými a odbornými skúsenosťami z plynárenstva namietajú, že na neopakovateľný predaj zlatonosnej sliepky by sme nemuseli minúť veľa peňazí, lebo hedgeovanie naozaj nie je lacná záležitosť. Dopredu totiž nik nevie, ako sa bude správať koruna voči doláru, a teda či zaistenie kurzového rizika nebudú vyhodené peniaze. Stačilo uplatniť zdravý sedliacky rozum a do zmluvy zakotviť jasnú podmienku, chceme 2,7 mld. USD alebo 130 mld. Sk podľa toho, čo bude k danému termínu podpisu zmluvy pre Slovensko znamenať vo finančnom vyjadrení. To sme však v zmluve nenašli. Právnici navyše upozorňujú na § 744, menovú doložku občianskeho a obchodného práva: „Ak zmluva určuje, že cena sa rozumie pri určitom kurze meny, v ktorej sa má záväzok plniť vo vzťahu k inej mene, a ak dôjde po uzavretí zmluvy k zmene kurzového pomeru oboch mien, je dlžník povinný zaplatiť sumu zníženú alebo zvýšenú tak, aby suma v zabezpečujúcej mene zostala nezmenená.“ Podľa pána Mikloša privatizačná komisia pri príprave neopakovateľného predaja SPP posudzovala aj možnosť hedgingu. V prípade hedgeovania USD voči euru by poplatok predstavoval 2,5 % z 2,7 mld. USD. Slovenská legislatíva však neumožňuje vyčleniť tieto prostriedky napr. z príjmu Fondu národného majetku či zo štátneho rozpočtu. Použitie prostriedkov fondu totiž presne vymedzuje zákon č. 92/1991 Zb. o podmienkach prevodu majetku štátu na iné osoby. Zákon sme novelizovali mnohokrát. V prípade obchodu storočia nič nebránilo vláde v skrátenom legislatívnom konaní v Národnej rade Slovenskej republiky upraviť právnu normu tak, aby sme umožnili Fondu národného majetku Slovenskej republiky časť peňazí vynaložiť aj na hedging. Rozdiel je len v tom, že na mysli má výhodný predaj ktosi z pohľadu Slovenska a niekto iný z pohľadu privatizačného poradcu. Pýtam sa, akú mieru zodpovednosti vyvodíme za obchod storočia voči CSFB. Podľa pána Mikloša sa u nás používa prirodzený hedging. To znamená, že privatizované podiely sa predávajú za americké doláre alebo za eurá. Napr. pri predaji bánk a elektroenergetiky Slovenská republika inkasuje v eurách a v prípade SPP, Transpetrolu a ďalších podnikov sa odpredaj uskutočňuje v amerických dolároch. Podľa pána Mikloša tento prejav je približne rovnaký, no asi podľa toho je rovnaký, komu to ako sa pasuje. Ale treba sa na to spýtať. Vláda uznesením č. 353 z roku 2000 vzala na vedomie Koncepciu reštrukturalizácie a transformácie plynárenského priemyslu Slovenskej republiky a súhlasila s privatizáciou 49-percentného podielu majetku štátu SPP, štátneho podniku, po transformácii na akciovú spoločnosť. Uznesením vláda odporučila prezidentovi Prezídia Fondu národného majetku previesť výkon práv akcionára založenej akciovej spoločnosti z majetku podniku SPP, štátny podnik Bratislava, v rozsahu určenej majetkovej účasti fondu majetku Slovenskej republiky na zakladateľa. Ďalej vláda uložila ministrovi hospodárstva vydať na žiadosť Fondu národného majetku Slovenskej republiky podľa § 11 o podmienkach prevodu majetku štátu na iné osoby v znení neskorších predpisov rozhodnutie o zrušení podniku bez likvidácie ku dňu určenému Fondom národného majetku. Citovaným uznesením vláda vydala rozhodnutie o privatizácii podniku SPP, štátny podnik, v ktorom sa určil privatizačný projekt. A rozhodnutie sa týkalo celého majetku SPP, štátny podnik. Privatizácia sa uskutočnila založením akciovej spoločnosti SPP vkladom celého majetku štátneho podniku s účtovnou hodnotu k 31. 12. 1999 v sume 57,516 054 mld. Akcie sa rozdelili na 51 % ako trvalá majetková účasť fondu a 49 % ako podiel akcií, dočasná majetková účasť Fondu národného majetku Slovenskej republiky do vydania rozhodnutia vlády Slovenskej republiky. Jednou z podmienok privatizácie bolo, že vláda súhlasila s vkladom celého majetku podniku SPP, štátny podnik, do akciovej spoločnosti, ktorú založil Fond národného majetku, kde vláda schválila predaj 49 % podielu akcií dočasnej majetkovej účasti obchodnej spoločnosti SPP, akciová spoločnosť Bratislava, založenej Fondom národného majetku formou priameho predaja prostredníctvom výberového konania aj za účasti zahraničných subjektov jednému subjektu alebo konzorciu subjektov v súlade so zákonom v znení neskorších predpisov. Pri privatizácii SPP privatizačný poradca vlády a zástupca CSFB informoval, že oslovil 38 potenciálnych investorov, z ktorých 15 prevzalo informačné memorandum a z ktorých 9 predložilo predbežnú ponuku. V prezentácii privatizačného poradcu sa však tieto údaje líšia a vyskytujú sa čísla 38, 16 a 10. Dňa 12. februára 2002 na zasadnutí Komisie pre prípravu a realizáciu privatizácie SPP, ktorú viedla ministerka pre správu a privatizáciu národného majetku, poradca CSFB informoval. A očakávalo sa, prirodzene, predloženie záväzných ponúk minimálne troch záujemcov v stanovenom termíne do 28. februára. Dňa 21. februára 2002 na zasadnutí komisie poradca predložil návrh výberových kritérií a pravidlá výberového procesu pri predaji 49 % akcií SPP. Tu treba pripomenúť, že vtedajší člen komisie pán Robert Fico požiadal, aby sa v zápisnici uviedlo, že na rokovaní komisie a aj na jej predošlých rokovaniach vyjadril nesúhlas s privatizáciou SPP, čo je veľmi dôležité. Výberové kritériá boli schválené, originál pravidiel výberového procesu nie je však k dispozícii. Z kópie pravidiel vyplýva, že záujemcovia museli predložiť ponuky v dvoch samostatných obálkach na ministerstvo pre správu a privatizáciu národného majetku do 28. februára do 12.00 až 15.00 hodiny. Vzhľadom na požiadavky, ktoré na obsah týchto obálok, resp. škatúľ kládli pravidlá výberového procesu, bolo evidentné, že záväznú ponuku nebolo možné podať vo forme jednej malej obálky. Na zasadnutí komisia skonštatovala, že v stanovenom termíne podal záväznú ponuku jediný záujemca, konzorcium Gaz de France, Ruhrgas a Gazprom. Pri spoločnostiach, ktoré ponuky nepredložili, sa adresovalo, že od spoločnosti Williams originál listu nie je k dispozícii, v ktorom oznámila svoje rozhodnutie nepredložiť ponuku, pričom deň a hodinu doručenia listu pre správu a privatizáciu nie je možné na základe dostupných podkladov potvrdiť. Keďže list od spoločnosti Williams z 27. februára 2002 nemohol byť v žiadnom prípade záväznou ponukou, existovalo veľa možností, ako sa jediný záujemca, konzorcium Gaz de France mohlo dozvedieť, že ide do súťaže ako jediné. A to je dosť dôležité. A táto informácia nepochybne ovplyvnila aj výšku ponúkanej ceny obsiahnutú v záväznej ponuku doručenej 28. februára 2002 uvedeným konzorciom. Vtedajší podpredseda vlády pán Mikloš vo svojej výpovedi na Úrade špeciálneho prokurátora 18. marca túto skutočnosť uviedol slovami, že táto informácia, treba tomu rozumieť, že konzorcium je samo v súťaži, mu mohla byť poskytnutá z viacerých zdrojov. Po zvážení možnosti nepokračovať v súťaži, ak bola predložená iba jedna ponuka, alebo otvoriť obálku a pokračovať v súťaži sa komisia rozhodla pre variant pokračovať v súťaži, a to aj napriek tomu, že niektorí členovia komisie výslovne žiadali súťaž zastaviť, pretože nie je možné hovoriť o súťaži, ak bola predložená iba jedna ponuka. Rozpečatené ponuky boli predmetom notárskej zápisnice, ktorá mala tvoriť prílohu zápisu na zasadnutie komisie. Notárska zápisnica nie je prílohou tohto zápisu a nenachádza sa ani v archíve Ministerstva hospodárstva Slovenskej republiky. Poradca po otváraní ponuky skonštatoval, že ponuka je po formálnej stránke kompletná a je v očakávanom formáte. Podľa pravidiel výberového procesu v časti predkladania ponúk mal každý záujemca predložiť dve obálky. V súvislosti s uvedeným je k dispozícii vydané potvrdenie ministerstva o prevzatí 5 kusov zapečatených obálok bez označenia pre zástupcu perspektívneho nadobúdateľa, konzorcium. V zmysle pravidiel výberového procesu vystavilo ministerstvo pre správu a privatizáciu národného majetku konzorciu potvrdenie o prevzatí piatich obálok bez označenia. Potvrdenie pre spoločnosť Williams o prevzatí obálky však nie je k dispozícii. Na základe tejto zápisnice mala byť ponuka predmetom ďalšej diskusie na stretnutí komisie 5. marca 2002 podľa prezenčnej listiny na zasadnutí tejto komisie. Zápisnica z tohto stretnutia nie je k dispozícii. Pokiaľ ide o neexistenciu zásadných dokumentov týkajúcich sa privatizácie, treba uviesť asi nasledovné. Dňa 7. apríla 2003 začal prokurátor Úradu špeciálneho prokurátora v Bratislave trestné stíhanie pre trestný čin porušovania záväzných pravidiel hospodárskeho styku podľa § 127 ods. 1 Trestného zákona. V rámci tohto trestného stíhania príslušná vyšetrovateľka 5. apríla 2005 požiadala ministerstvo hospodárstva o zaslanie notárskej zápisnice z otvárania predložených ponúk 28. februára 2002, ako aj zápisnice zo zasadnutia tzv. Machovej komisie z 5. marca 2002, na ktorom bola posudzovaná jediná predložená ponuka. Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky vyšetrovateľke odpovedalo, že tieto doklady sa nenachádzajú ani na ministerstve hospodárstva, ani v protokoloch o odovzdaní a prevzatí písomností pri delimitácii ministerstva pre správu a privatizáciu národného majetku do registratúrneho strediska ministerstva hospodárstva. Nato dňa 19. decembra 2005 sa pani vyšetrovateľka obrátila na Úrad vlády, aby jej uvedené písomnosti zabezpečil na účely trestného stíhania. Dňa 12. januára 2006 vedúca Úradu vlády Slovenskej republiky oznámila vyšetrovateľke, že požadované dokumenty sa na Úrade vláde Slovenskej republiky nenachádzajú. A odporučila jej, aby sa obrátila na ministerstvo hospodárstva. Následne po tomto všetkom, čo sa udialo, uvedené trestné stíhanie bolo nakoniec zastavené uznesením vyšetrovateľa Policajného zboru z dôvodu, že nový Trestný zákon už trestný čin porušovania záväzných pravidiel hospodárskeho styku nepozná. Pre lepšiu prehľadnosť zosumarizujem uvedené skutočnosti. Po prvé, ide o netransparentný proces činnosti Komisie pri privatizácii SPP z dôvodu neexistencie relevantných dokladov. Po druhé, nie sú zdokladované súťažné podmienky výberu strategického investora. Po tretie, nie je zdokumentovaný priebeh otvárania obálok s ponukou. Po štvrté, chýba notárska zápisnica z otvárania ponúk. Po piate, zistené skutočnosti potvrdzujú, že konzorcium Gaz de France pravdepodobne vedelo, že ide do súťaže samostatne a samotné, čo výrazne ovplyvnilo výšku ponúkanej kúpnej ceny za 49 % akcií SPP. A ešte niekoľko poznámok si dovolím uviesť k pravidlám výberového procesu. Pravidlá výberového procesu boli vypracované privatizačným poradcom CSFB a predložené 21. februára 2002 na zasadnutí Komisie pre prípravu a realizáciu privatizácie Slovenského plynárenského priemyslu. Stanovili postup pri predkladaní ponúk, pri otváraní obálok s ponukami, pri hodnotení ponúk a pri výbere víťaza súťaže v schvaľovacom procese. Pri predkladaní ponúk záujemcovia mali predložiť v dvoch samostatných obálkach kópiu slovenskej a anglickej ponuky, jednu kópiu (podpísanú v anglickej verzii) Zmluvy o kúpe a predaji akcií, ktorej súčasťou bude aj akcionárska zmluva, pričom druhá obálka bude obsahovať všetky originály a podpísané dokumenty, ktoré sú vyžadované pri predložení ponuky, ako aj 12 kópií slovenskej verzie a 5 kópií anglickej verzie ponuky Zmluvy o predaji akcií, ktorej súčasťou je aj hospodárska zmluva. Cieľom konečného znenia akcionárskej zmluvy bolo obísť platnú legislatívu, upravujúcu privatizáciu podniku s charakterom prirodzeného monopolu, o podmienkach prevodu majetku štátu na iné osoby v platnom a účinnom znení ku dňu uzavretia akcionárskej zmluvy pri rozhodovaní o privatizácii SPP, musela byť zachovaná trvalá majetková účasť štátu alebo fondu na podnikaní v rozsahu minimálne 51 %. Účelom akcionárskej zmluvy bolo navodiť stav, keď majetková účasť štátu alebo Fondu národného majetku Slovenskej republiky formálne bude 51 %, pričom reálne nebude možné vykonávať práva väčšinového akcionára v rozsahu zodpovedajúcom percentuálnemu počtu akcií. Štátne orgány môžu podľa čl. 2 Ústavy Slovenskej republiky konať iba na základe ústavy v jej medziach a v rozsahu a spôsobom, ktorý ustanoví zákon. Spôsob pri uzatvorení akcionárskej zmluvy nebol konaním v medziach rozsahu a spôsobom, ktorý ustanoví zákon. Problematické vzťahy založené akcionárskou zmluvou nie sú produktom jednostranného právneho úkonu verejných inštitúcií Slovenskej republiky. A vždy je rizikom byť účastníkom zmluvy, ktorej hlavným účelom je obísť zákon, ako to bolo aj v tomto prípade. Stručne zhrnuté. Akcionárskou zmluvou bol navodený stav, keď reálne nie je možné vykonávať práva väčšinového akcionára v rozsahu zodpovedajúcom percentuálnemu počtu akcií podľa Obchodného zákonníka. K otvárania obálok s ponukami vo výberom procese som sa už vyjadril. Pokiaľ sa týka hodnotenia ponúk a výberu víťaza súťaže podľa pravidiel výberového procesu, malo sa uskutočniť na Ministerstve pre správu a privatizáciu národného majetku Slovenskej republiky a pozostávať z objasnenia prípadných otázok, ktoré vzniknú pri predložení ponúk, ďalej, zvažovania výberových kritérií pri každej z ponúk a odporúčania finančných poradcov pre komisiu. V tejto časti pravidlá výberového konania neobsahujú ustanovenia upravujúce postup pri skutočnosti, keď doručí ponuku iba jeden uchádzač. Komisia pre prípravu a realizáciu privatizácie SPP na svojom zasadnutí rozhodla napriek tomu o pokračovaní v súťaži. A pokiaľ sa týka pravidiel výberového procesu v schvaľovacom procese, treba skonštatovať, že na Ministerstve hospodárstva Slovenskej republiky sa nenachádzajú relevantné doklady zo schvaľovacieho procesu. Dovoľte mi, vážené kolegyne, kolegovia, aby som na záver urobil takú stručnú sumarizáciu procesu v priebehu privatizácie SPP. Proces privatizácie SPP bol na základe uvedených zistení ovplyvnený týmito skutočnosťami. Po prvé, bol proces výberu privatizačného poradcu proti zákonu o verejnom obstarávaní. Po druhé, uzatvorenie zmluvy je v rozpore so zákonom o verejnom obstarávaní ponúkanou cenou a zmluvnou cenou. Uhradenie nepreukázaných výdavkov je vo výške 5,79 mil. USD, čo robí v slovenských korunách vyše 227 mil. Sk. Po ďalšie, protiprávne uhradené odmeny privatizačnému poradcovi sú vo výške 6,56 mil. USD, čo predstavuje v našich korunách vyše 257,552 160 mil. Sk. Bola vyplatená následná nepreukázaná odmena vo výške 4,586 mil. USD, čo je vyše 164 mil. Sk. Spolu vyplatená odmena privatizačnému poradcovi bola vo výške 31,536 084 mil. USD. Ponuka druhého v poradí, ktorý nebol akceptovaný, bola vo výške 18 mil. USD, čo je o 13,536 mil. USD menej ako víťazná ponuka. Po ďalšie je to netransparentný proces privatizácie SPP z dôvodu neexistencie relevantných dokladov z jej priebehu. Nie sú zdokladované súťažné podmienky výberu strategického investora, notárska zápisnica z otvárania ponúk a vyhodnotenie ponuky. Predaj 49 % akcií bol pod očakávanú trhovú hodnotu 6 mld. až 8 mld. USD za 100 % akcií. Nedá sa hovoriť o verejnej súťaži pri podanej jednej ponuke pri predaji 49 % SPP, čo potvrdzuje i dosiahnutá nízka cena za predaj. Jediný uchádzač pravdepodobne disponoval informáciou, že nebola podaná konkurenčná ponuka. Táto informácia mohla mať v tomto prípade zásadný vplyv na výšku ponúkanej ceny. Došlo k porušeniu právnych predpisov ustanovujúcich stanovenia hodnoty SPP, a. s. Neexistencia určenia hodnoty predmetu zmluvy znaleckým posudkom má vážne následky vo vzťahu k nadobudnutiu účinnosti zmluvy o kúpe a predaji akcií. A rovnako predstavuje nesplnenie podmienok konaní pri zápise do obchodného registra. Akcionárskou zmluvou bol navodený stav, keď majetková účasť štátu alebo Fondu národného majetku Slovenskej republiky formálne bude 51 %, pričom reálne nie je možné vykonávať práva väčšinového akcionára v rozsahu zodpovedajúcom percentuálnemu počtu podľa Obchodného zákonníka. Čiže čo nám z toho vyšlo. Je to strata vo výške 7,373 970 mld. Sk, ktorá bola spôsobená tým, že neboli vykonané náležité opatrenia zo strany na to kompetentných osôb so zreteľom na riziko vyplývajúce z kolísania kurzov uvádzaných mien. Kúpna cena uhradená v slovenských korunách podľa kurzu amerického dolára ku dňu zaplatenia je 123,184 530 mld. korún, pričom kúpna cena je 130,558 500 mld. Sk, teda rozdiel medzi cenou kurzom ku dňu a cenou kurzom podľa termínu zaplatenia je strata vo výške už vopred spomínaných 7,373 970 mld. Sk. Ďalej je dosť dôležité ešte na záver uviesť, že sprivatizovaná 49-percentná účasť v SPP, akciová spoločnosť, bola prevedená na spoločnosť holandskú s cieľom obísť splnenie daňových povinností v Slovenskej republike. Privatizáciou účasti v SPP, akciová spoločnosť, bol navodený neprehľadný postup pri nákupe zemného plynu. Stav po privatizácii 49-percentnej účasti v SPP, akciová spoločnosť, navodil situáciu, keď bolo možné dlhodobo tunelovať túto akciovú spoločnosť, čo v konečnom dôsledku prezentovala aj Slovenská informačná služba vo svojich správach o činnostiach v rokoch 2003, 2004 a 2005. Uvádzaná skutočnosť definovaná je ako ohrozenie hospodárskych záujmov Slovenskej republiky. Vážené kolegyne, kolegovia, prepáčte, že som bol troška zdĺhavejší, ale potreboval som tieto skutočnosti a udalosti tu na tomto mieste prezentovať medzi vami, pretože sú to dosť závažné veci, nad ktorými sa treba aj do budúcnosti zamyslieť, a treba sa aj v budúcnosti, myslím si, takýchto vecí vystríhať. Ďakujem za pozornosť.