R. Madej, poslanec: (2003-02-28):
Vážené dámy a páni, dúfam, že nikto nebude mať pochybnosti o tom, že ja vzhľadom na svojej vek nebudem dotknutý predmetným zákonom. Dovoľuje mi to však objektívne zhodnotiť minulosť, keďže sa ňou necítim byť zaťažený alebo inak negatívne dotknutý. Myslím si však, že tento zákon má také vážené nedostatky, ku ktorým sa, hoci, ako aj mladý človek, musím vyjadriť. V prvom rade mi dovoľte povedať, že moje vyjadrenie nemá obhajovať socializmus alebo komunizmus ako režim. Podľa poznania súčasných historických súvislostí by som si určite neprial žiť v takomto režime. Určite, priznávam, že aj tento režim mal svoje nedostatky, či už napríklad v oblasti porušovania ľudských práv alebo slobody jednotlivca. Na druhej strane však nemôžeme porovnávať nekomunizmus, ale socializmus a nacizmus, a nie ako režim a nie ako zločiny, ktoré sa v našej krajine za týchto čias vykonali. Paragraf 3 ich spoločne zahŕňa a tým ich dáva na jednu úroveň. Tento zákon, hoci sa nedotýka priamo občanov, má jeho forma a obsah ako prejav vôle zákonodarcu veľmi veľký výpovedný význam. Vypovedá o tom, že obdobie posledných 40 rokov sa dá prirovnať k obdobiu 2. svetovej vojny, k fašistickej genocíde a k ďalším ohavným vlastnostiam nacizmu. Už pri úcte k svojim rodičom a všetkým starším ako ja, ktorí v týchto časoch budovali a vytvárali hodnoty, si nedovolím súhlasiť s takýmito tvrdeniami. Ďalšia je otázka bezúhonnosti, tak ako je definovaná v § 11 predmetného zákona. Bezúhonnosť je podľa synonymického slovníka slovenského jazyka: „Bezúhonný je ten, ktorý je bez morálnej ujmy, počestný, cnostný a poctivý.“ Najčastejšie sa teda bezúhonnosť v zákonoch vylučuje spáchaním trestného činu, čo pojmovo absolútne súhlasí. Tu sa asi opäť budem opakovať, hoci význam a dosah tohto zákona nie je veľký, zákonodarca týmto prejavuje vôľu, ako možno chápať historické súvislosti. Po 13 rokoch chápeme ľudí, ktorí boli členmi komunistickej strany, pomaly ako zločincov, nie bezúhonných, nie čestných, nie mravných, a pritom z vlastnej skúsenosti viem, že medzi nimi bolo mnoho múdrych a dobrých ľudí. V čase do roku 1989 bolo v komunistickej strane niekedy až do 10 % obyvateľstva, čo činí asi 500 000 nie bezúhonných občanov. Nemám pocit, že by všetci títo ľudia neboli bez morálnej ujmy alebo neboli čestní, poctiví alebo mravní. Čo je na tomto zákone ešte absurdnejšie, bezúhonní nie sú ani tí, ktorí boli členmi organizácií združených v Národnom fronte. Aby som to vysvetlil, organizáciami združenými v Národnom fronte boli napríklad včelári, záhradkári, poľovníci, Červený kríž a ďalšie. Doteraz to teda znamenalo, že žiaden vtedajší včelár alebo záhradkár sa nemôže považovať v súčasnosti za bezúhonného občana. Súčasný návrh novely zákona sa sústreďuje iba na funkcionárov týchto organizácií, takže iba kozmeticky zmierňuje možno tú morálnu krivdu, ktorú tento zákon takto spôsobuje. Čo na tom, že funkcionári včelárov, záhradkárov a ďalších boli vyberaní demokratickým spôsobom a ich náplň práce bola absolútne, ale opakujem sa, absolútne nesúvisela s vtedajším režimom. No a tá najabsurdnejšia vec iba prichádza. Pán poslanec Miklušičák, ktorý je predkladateľom, pri obhajobe novely tohto zákona v ústavnoprávnom výbore povedal, že ani on nebude podľa navrhovanej právnej úpravy sa považovať za bezúhonného v zmysle § 11 predmetného zákona. Bolo mu to vraj dostatočne vysvetlené ostatnými predkladateľmi a postačovalo mu to. Ja sa priznám, že ak by išiel do parlamentu návrh zákona, na základe ktorého by som sa ja nepovažoval za bezúhonného, asi by som sedel ticho v kúte a čakal, kým to prejde. Určite by som sa však nepodpísal ako predkladateľ tohto zákona. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, v našej krajine prekvitá korupcia, neustále sa zhoršuje ekonomické postavenie väčšiny obyvateľstva, mladí ľudia nám odchádzajú do zahraničia, pretože tu nenachádzajú uplatnenie, študentov externých štúdií na vysokých školách okrádajú nútenými a protizákonnými poplatkami a Národná rada Slovenskej republiky sa zaoberá vecami, ktoré sú už dávno za nami a neprinesú spoločnosti žiaden prospech. Dovolil by som si doplniť, mrzí ma, ako často plytváme čas nezmyslami, možno príkladom je toho aj včerajšia Hodina otázok s pánom premiérom. Každý národ a každá krajina sa musí vysporiadať so svojou minulosťou a po trinástich rokoch by mali byť časy pred rokom 1989 pre nás históriou. A my, ja si myslím, že by sme sa nemali večne boriť v bahne minulosti a tvrdiť, že zlé je to kvôli tým, ktorí boli pred nami, a mali by sme sa zaoberať budúcnosťou tejto krajiny. Ja osobne som sa s minulosťou vysporiadal a prosím všetkých, (Smiech v rokovacej sále.) aby to taktiež dokázali. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Prosím, pokoj v rokovacej sále! Páni poslanci, môžete reagovať faktickými poznámkami.