V. Tomanová, ministerka práce, sociálnych vecí a rodiny SR: (2007-05-15):
Pokiaľ ide o zákon o kolektívnom vyjednávaní, tento bol prijatý v zhode tak zástupcami zamestnávateľov, ako aj zástupcami zamestnancov v rámci Hospodárskej a sociálnej rady. Pokiaľ ide o nevydanie záznamu z rokovania Rady hospodárskeho a sociálneho partnerstva, pán poslanec Frešo, dovolím si povedať jednu vec. Rokovací poriadok Rady hospodárskeho a sociálneho partnerstva vôbec neobsahoval údaj o nahrávaní. A dve tretiny zástupcov, nehovorte, že to nie je pravda. Ten rokovací poriadok vám tu predložím. Na druhej strane treba povedať, že dve tretiny členov Rady hospodárskeho a sociálneho partnerstva nevedeli o nahrávaní a nesúhlasili s nahrávaním. Trvali na skartovaní tohto zvukového záznamu. Pokiaľ ide o ten zvukový záznam, ešte treba povedať jedno. Podľa predchádzajúcich praktík bol tento zvukový záznam používaný výlučne na spísanie zápisnice. A zástupcovia  zamestnávateľov, ktorí žiadali o tento záznam, žiadali o jeho vydanie, pričom nechceli uviesť dôvod, pretože keď im bol ponúknutý záznam na prehranie častí, dotýkajúcich sa príp. spodných častí zápisnice, toto odmietli. Takže jednoznačne možno povedať, že vzhľadom na to, že rokovací poriadok neupravoval nahrávanie priebehu rokovania Rady hospodárskeho a sociálneho partnerstva, že dve tretiny členov Rady hospodárskeho a sociálneho partnerstva nevedeli o nahrávaní, trvali na tom, aby bol záznam zlikvidovaný. Na základe toho bol tento záznam zlikvidovaný. To je jedna vec. Pokiaľ ide o právo na štrajk a vylúčenie z práva na štrajk, treba jednoznačne povedať, že sú vylúčení v súlade s ústavou za kategórie zamestnancov za účelom zabezpečenia ochrany života a zdravia a bezpečnosti štátu, to je čl. 37 ods. 4 a čl. 54 (sudcovia, ozbrojené zložky). Štrajk v spore o uzatvorenie podnikovej kolektívnej zmluvy vyhlasuje a o jeho začatí rozhoduje odborový orgán. A preto je vecou odborového orgánu, aby si vyhotovil o výsledkoch hlasovania zápisnicu. Z toho dôvodu je vnútornou vecou odborového orgánu, ako si zabezpečí výsledky o hlasovaní. Odborový orgán potrebuje mať zoznam o hlasovaní štrajku, ale štrajkom má dosiahnuť predovšetkým priaznivú úpravu pracovných podmienok. Ja by som si dovolila pripomenúť ešte jednu vec. Zákon o kolektívnom vyjednávaní bol zmenený zákonom č. 103/2007 Z. z. o trojstranných konzultáciách na celoštátnej úrovni a o zmene a doplnení niektorých zákonov v § 7 ods. 1 tak, že bola vypustená podmienka, že kolektívnu zmluvu vyššieho stupňa možno rozšíriť, len ak zamestnávateľ, na ktorého sa má kolektívna zmluva rozšíriť, s tým súhlasí. Táto podmienka bola do § 7 ods. 1 zákona o kolektívnom vyjednávaní doplnená zákonom č. 585/2004 Z. z., ktorým sa dopĺňal kompetenčný zákon o organizácii činnosti vlády a organizácii ústrednej štátnej správy v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, kde sa čl. II novelizovalo uvedené ustanovenie tak, že sa ustanovila možnosť rozšíriť záväznosť kolektívnej zmluvy vyššieho stupňa na zamestnávateľa, ktorý nie je členom zamestnávateľského zväzu, len po predchádzajúcom súhlase zamestnávateľa s takýmto rozšírením. Zákon v tomto znení bol účinný od 1. decembra 2004 do 31. marca 2007. V súvislosti s uvedenou novelou vypracoval Medzinárodný úrad práce so sídlom v Ženeve na základe požiadania ministra práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky oznámenie vláde Slovenskej republiky k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa kompetenčný zákon o kolektívnom vyjednávaní, kde bolo uvedené, že takáto kvalifikácia, akou je súhlas zamestnávateľa, v súčasnom platnom práve neexistuje. Právne povedané, účinkom takejto zmeny by bolo, že kolektívna zmluva by sa mohla prijať, ale nemohla rozšíriť na tretie strany, keďže by stačilo, aby zamestnávateľ uviedol, že odmieta kolektívnu zmluvu, čím by sa táto na neho nerozšírila. Zmeny a doplnenia budú mať pravdepodobne ďalekosiahly vplyv na kolektívne pracovné vzťahy a konkrétnejšie na skutočné uplatňovanie kolektívneho vyjednávania. Dôsledkom novely zákona o kolektívnom vyjednávaní z roku 2004 bolo, že ministrovi práce, sociálnych vecí a rodiny síce naďalej ostala právomoc rozšíriť záväznosť kolektívnej zmluvy vyššieho stupňa na ďalších zamestnávateľov, ale využitie tejto kompetencie bolo značne obmedzené. Pritom bolo často aj v záujme sociálnych partnerov, aby rovnaké podmienky, aké boli dohodnuté v kolektívnej zmluve, boli ustanovené aj pre ostatné zamestnávateľské subjekty. Zamestnávatelia, na ktorých sa nevzťahovala žiadna kolektívna zmluva užšieho stupňa, si tým v konkurenčnom podnikateľskom prostredí vytvárali priaznivejšie ekonomické podmienky aj na úkor vlastných zamestnancov v porovnaní s podmienkami zamestnávateľov, na ktorých sa takáto kolektívna zmluva vyššieho stupňa vzťahovala. Uvedený stav sa prejavil aj v zmene pokrytia kolektívnym vyjednávaním. V roku 2004 bolo v Slovenskej republike toto pokrytie jedno z najvyšších v strednej Európe a východnej Európe, zhruba 60 % podľa údajov uvedených vo vyššie uvedenom oznámení. Podľa údajov za rok 2006 je toto pokrytie v Slovenskej republike len niečo vyše 30 %. V roku 2005 v Slovenskej republike boli rozšírené len 2 kolektívne zmluvy vyššieho stupňa a rovnako v roku 2006 boli rozšírené 2 kolektívne zmluvy vyššieho stupňa. Zo zahraničných skúseností vyplýva, že aj zásluhou možnosti rozšírenia kolektívnych zmlúv vo väčšine západoeurópskych krajín má ešte kolektívne vyjednávanie široké uplatňovanie. Pokrýva 60 % až do 90 % pracovných síl napriek faktu, že členská základňa za posledné roky trpí sústavným poklesom. Napriek poklesu členskej základne odborových organizácií zostáva kolektívne vyjednávanie z inštitucionálneho pohľadu veľmi stabilné. Vo všeobecnosti využíva veľmi silnú politickú a sociálnu podporu, čo vysvetľuje skutočnosť, prečo tak veľa krajín zabezpečuje rozšírenie kolektívnych zmlúv aj na ďalších zamestnávateľov. Nedá mi, aby som v tejto súvislosti predsa len nepripomenula a nezacitovala z odporúčania č. 91 Medzinárodnej organizácie práce o kolektívnych zmluvách, kde sa hovorí v čl. 4 o rozširovaní kolektívnych zmlúv. A v tomto zmysle dovolím si upozorniť na skutočnosť, pokiaľ ide o rozšírenie kolektívnej zmluvy, na ďalších zamestnávateľov, na ktorých sa teda navrhuje rozšíriť kolektívnu zmluvu vyššieho stupňa, a to len v prípadoch, ak majú obdobný predmet činnosti, a v tom prípade, ak majú obdobné sociálno-ekonomické podmienky. Pokiaľ ide o vnútroštátne zákony a predpisy a úpravy, môžu rozšíriť kolektívnu zmluvu o. i. aj za podmienok, „ak kolektívna zmluva,“ citujem, „už pokrýva istý počet príslušných zamestnávateľov a pracovníkov, ktorý je podľa názoru príslušného úradu dostatočne reprezentatívny, ak v zmysle všeobecného pravidla žiadosť o rozšírenie zmluvy predloží jedna alebo viacero organizácií pracovníkov alebo zamestnávateľov, ktoré sú zmluvnými stranami, ak rozšírením zmluvy zamestnávatelia a pracovníci, na ktorých by sa zmluva mala vzťahovať, dostanú príležitosť, aby predložili  pripomienky“. V tomto prípade je potrebné povedať, že zamestnávatelia v zmysle platného právneho stavu, na ktorých sa teda navrhuje rozšíriť kolektívna zmluva v prípade, že ide o obdobný predmet činnosti a že majú obdobné sociálno-ekonomické podmienky, majú možnosť požiadať o rozšírenie a rozhodovať bude vlastne a rokovať bude poradná komisia zložená zo zástupcov zamestnancov a zamestnávateľov, v prípade, že sa títo nedohodnú, kolektívna zmluva sa nemôže rozšíriť. Toľko k vašim pripomienkam, vážení páni poslanci. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)