M. Vášáryová, poslankyňa: (2006-12-07):
V týchto dňoch prebieha pred očami celej verejnosti, zástupcov médií a lobistov, expertov spor. Tak je nastavená hra o efektívnosť demokratického režimu. Po veľkých slovách programového vyhlásenia máme pred sebou čísla a fakty. Jasnú a neodškriepiteľnú skutočnosť. Hlavnou otázkou dňa však podľa mňa je, či spor medzi koalíciou a opozíciou posunie Slovensko ďalej, alebo sa Slovenská republika už vráti znovu k už raz prekonaným problémom, myšlienkam a argumentom, ktoré boli populárne za čias komunistického režimu. Dnes ide aj o to, že tento dnešný spor, ktorý je základom demokratického režimu, vytvorí nástroje na ďalší rozvoj, v tomto prípade slovenskej kultúry a vzdelania. Prax nasledujúcich pár rokov vládnutia vládnej koalície ozrejmí nielen samotnú ideu tejto našej dnešnej debaty, ale aj kvalitu nástrojov, ktoré plánovaný rozpočet na rok 2007 obsahuje. Keď sa vrátime k slovám programového vyhlásenia vlády Roberta Fica a ku krátkej kapitole venovanej kultúre, stretávame sa s entuziazmom a optimizmom. Citujem: „Rozvoj kultúry v najširšom zmysle slova je nevyhnutnou podmienkou zvyšovania kvality života občanov Slovenskej republiky.“ Druhý citát: „Ochrana a využívanie kultúrneho dedičstva spolu s podporou pôvodnej tvorby je jeden z rozhodujúcich pilierov uchovania a posilnenia identity Slovenska v prostredí globalizácie.“ (Veľmi ma mrzí, že som si nevšimla, že sa tu hovorí o identite Slovenska, lebo ja také niečo nepoznám, poznám len identitu občanov alebo identitu príslušníkov národov, ale nie Slovenska.) V hrsti teda máme dnes vrabca. Povedzme si niekoľko faktov. Rozpočet Ministerstva kultúry Slovenskej republiky klesá v pláne na rok 2007 o 11,5 %, keď odpočítame skoro miliardu, ktorá ide pre cirkvi, klesá o 15,6 %. Grantový systém Ministerstva kultúry Slovenskej republiky klesá o 300 mil. korún. Program Ex libris je vyškrtnutý z rozpočtu, išlo o 85 mil. korún, podpora audiovizuálnej tvorby mínus 50 mil. korún, podpora návštevnosti kultúrnych podujatí mínus 100 mil. korún, kultúrne aktivity národnostných menšín mínus 80 mil. korún, Obnovme si svoj dom mínus 27 mil. korún, Fond Pro Slovakia mínus 8,5 mil. korún. Programové vyhlásenie je teda z dnešného pohľadu pre mňa len tou príslovečnou vatou. Rozpočet, ktorý dnes máme pred sebou, je verifikáciou, smutnou verifikáciou. Ak si niekto myslí, že sa tomu teším, nie je to pravda, neteším sa tomu, naopak. Práve preto chcem na tomto fóre, ktoré je na to demokratickým režimom utvorené, položiť niekoľko otázok, ktoré snáď pomôžu vyjasniť, o čo vlastne ide. Týmto sa pripájam aj k vystúpeniu mojej kolegyne pani poslankyne Biró, ktorá si tiež kládla tieto otázky a pokúsila sa na niektoré z nich aj odpovedať. Kolegovia predo mnou, ktorí vystupovali, bez ohľadu na príslušnosť k politickej strane alebo lojalitu ku koalícii, unisono hovorili: ekonomika Slovenska rastie, nezamestnanosť klesá, peňazí je našťastie viac. V rozpočte štátnej podpory slovenskej národnej kultúry ide smer pohybu naopak. Ja sa pýtam – prečo? Je jedna možná odpoveď. Ako by bolo v nejakom všeobecnom záujme nevyhnutné, aby rezort kultúry znížil výdavky na kultúrnu činnosť. Nedochádza totiž k redukovaniu výdavkov na prevádzku ministerstva kultúry. Počet pracovníkov stúpa o jedného štátneho tajomníka, teda o miesto pre politika. Príspevkové a rozpočtové organizácie nemusia nikoho prepúšťať, ale nemusia ani reformovať, modernizovať. Tento rozpočet šetrí na službách pre verejnosť, teda nie na štátnej správe. O čo teda ide? Táto vláda má iné priority, ako reformovať kultúru, naštartovať nové trendy v štátnej podpore kultúry, vyriešiť zastarané problémy v oblasti kultúry. V poriadku, v poriadku. Kultúra doteraz nikdy nebola prioritou žiadnej vlády Slovenskej republiky od roku 1993, ale slovenská kultúra nie je podľa tohto rozpočtu ani v pozornosti vlády Slovenskej republiky. Ide teda skôr o podporu útlmu celého rezortu. Preto sa máme zmieriť s tým, že kultúra bude mať menej. A to je koaličným partnerom SMER-u, z ktorého pochádza pán minister, Slovenská národná strana. Je asi príznačné, že pri prerokovávaní rozpočtu nevystupuje predseda Slovenskej národnej strany, a musím vyjadriť z tohto miesta aj veľké sklamanie z vystúpenia pani podpredsedníčky Slovenskej národnej strany, ktorá hovorila o veľa veciach, ale cudne zamlčala rozpočet ministerstva kultúry. Máme sa teda zmierovať s limitovaným a neambicióznym programom, ktorý je v príkrom rozpore so strmým rastom nielen ekonomiky, ale aj strmým rastom spotreby obyvateľstva. Rozvoj dnešnej kultúry teda nie je v záujme ani ďalšieho koaličného partnera, ak máme posudzovať podľa pozmeňujúceho návrhu o asignácii, ide len o zachovanie a nie rozvoj. Treba povedať, že ide o prvý pokles, reálny pokles rozpočtu ministerstva kultúry od roku 2000. Kultúra sa ani predtým nevyvíjala dynamicky, to by sme si klamali do vrecka, ale dnes, keď odhad štátneho rozpočtu stúpol o 5 %, Kancelária našej Národnej rady Slovenskej republiky dostane o 96 mil. korún viac, Úrad vlády dostane viac, slovenská národná kultúra dostáva menej. Možnou odpoveďou je, veď na kultúre nezáleží, veď kultúra je bezmocná. Koalícia možno nepredpokladá voličské hlasy ani z tejto oblasti kultúrnych občanov, ktorí by sa nechali ohúriť populistickými vyhláseniami. Pán minister financií v úvodnej reči pri otvorení tejto našej debaty o novom rozpočte Slovenskej republiky uviedol, „budeme šetriť na výdavkoch štátu a nie na ľuďoch“, ale nie v slovenskej kultúre, pán minister, nie v slovenskej kultúre (venujem tomuto prázdnemu kreslu). Nie je vlastne teda jasné, čo chce pán minister Maďarič v rezorte kultúry dosiahnuť. Čo je zatiaľ čitateľné z rozpočtu: 1. Ide o náznaky návratu k centralistickému modelu riadenia a kultúry. Prejavuje sa to výrazným redukovaním grantového systému. Ide o ďalší útok aj na činnosť mimovládnych organizácií v oblasti kultúry, čo je v príkrom rozpore s programovým vyhlásením tejto vlády z augusta 2006. „Mimovládne organizácie majú byť trestané,“ aby som citovala pána poslanca Haleckého, „je to pomsta a odveta za rok 1998“, povedal. Som rada, že aspoň prešiel pozmeňujúci návrh, ktorý zaobalene, nie veľmi jasne umožní podporiť zachovanie kultúrnych hodnôt. Neviem, čo to znamená, ale neznamená to rozvoj, neznamená to posun dopredu, asi len zakonzervovanie toho, čo bolo. Z dvojpercentnej asignácie daní boli vylúčené školy, v tomto prípade boli vylúčené základné umelecké školy a školské zariadenia, a to tak súkromné, ako štátne, vychovávajúce naše nové kultúrne generácie. Zdá sa, že všetko má zostať tak, ako je a ako bolo voľakedy. Na námietky vo výbore pre kultúru a médiá pán minister odpovedal neustálym zdôrazňovaním, že ak bude slovenská ekonomika ďalej rásť, snáď mu niečo prihodia a on potom rozdelí. Má to byť návrat k paternalizmu ministra a jeho úradníkov? Zrušenie Ex libris je obmedzenie aktivít menších vydavateľstiev v oblasti vydávania slovenskej literatúry. Tej, ktorá si naozaj na sebe nezarobí, alebo detskej literatúry. Drastické zníženie grantového systému, nech už bol akýkoľvek, znamená jasný signál odklonu od podpory viaczdrojového financovania projektov a viaczdrojového financovania regionálnej a nezávislej kultúry, ktoré saturujú najmä vidiecku kultúru. Naopak, posilňuje sa úradnícka kontrola kultúrnej činnosti. Európsky trend vyrovnávania príležitostí pre štátne a neštátne subjekty pôsobiace v oblasti kultúry má dnes v Slovenskej republike opačný smer. Treba pripomenúť, že zníženie financií pre tento systém znamená aj menšiu možnosť mimovládnych organizácií v oblasti kultúry získavať prostriedky z európskych fondov. Od zahraničných, ale v konečnom dôsledku aj od domácich donorov. Ide teda o anachronickú tendenciu rozširovania kompetencií politikov proti občianskej spoločnosti. 2. Ani po piatich mesiacoch pobytu ministra v ministerstve kultúry sa do rozpočtu nepremietli žiadne výrazné znaky systémových zmien alebo náznaky reforiem. Ide o udržanie statusu quo, a to v rezorte, ktorý zmeny nepochybne veľmi potrebuje. Skutočný prepad rozpočtu ale budeme vidieť, až keď budeme môcť porovnať výšku sumy v roku 2006 v záverečnom účte kapitoly. K zvýšeniu rozpočtu dochádza predsa len u príspevkových a rozpočtových organizácií, ale aj to len o sumu, ktorou sa musia valorizovať platy pracovníkov. V absolútnych číslach. To ale môže znamenať, že príspevkové a rozpočtové organizácie budú mať v roku 2007 od 10 do 20 % na bežné výdavky menej. Z rozpočtu sa nedá vyčítať, čo bude vlastne prioritou Ministerstva kultúry Slovenskej republiky a ministra, a teda v tomto zmysle aj politickej strany SMER. Aj jediná priorita, o ktorej sa bolo možné domnievať, že sa v rozpočte prejaví, a to podpora audiovizuálnej tvorby, má predsa menej. Minister sa v rozhovoroch pre médiá pozerá len po strechách a ukazuje zrejme na holuby tam sediace. Ešte nepripravený a neprediskutovaný zákon o príspevkoch občanov za pozeranie televízie a počúvanie rozhlasu, možný milostivý postoj iných členov vlády, ktorí mu dovolia si prihodiť počas roka niečo, a zatiaľ, bohužiaľ, veľmi vzdialené európske financie. Teda pozeráme sa na príslovečné holuby na streche. 3. Sociálnodemokratický program európskych ľavicových strán obsahuje vždy a za každých okolností väčšiu podpory kultúry v porovnaní s európskymi pravicovými stranami. Tento rozpočet teda buď znamená to, že tlak koaličných partnerov vyradil ministra, ktorý by mal byť aspoň teoreticky veľmi silným v strane SMER, a on musel ustúpiť ako domáci hosťom v koalícii, alebo SMER, prepáčte, nie je sociálnodemokratickou európskou stranou. Je aj faktom, že v prieskumoch verejnej mienky sa dostupnosť kultúry a jej statkov neobjavuje na zaujímavých miestach preferencií obyvateľstva Slovenskej republiky. Môžeme sa nádejať, že ak sa raz objaví, potom sa možno financie nájdu. 4. Z rozpočtu sa nedajú vyčítať ani žiadne idey alebo aspoň náznaky výchovy novej kultúrnej generácie. Zrušenie kultúrnych poukazov je nahradené len otvorením galérii a múzeí bez finančného príspevku v piatok. Školy budú určite túto možnosť využívať, ale pripomína mi to metódu používanú, keď som chodila do školy, za komunizmu. Ak je piatok, všetci do galérie. A čo kiná? Čo koncerty? Čo divadlá? Tie sa predsa takto riešiť nedajú. A rozpočet je na nule. Minister sa vraj plánuje vrátiť k nejakej, dnes bližšie nešpecifikovanej forme kultúrnych poukazov, vraj o rok. Po vyhodnotení. Pre mňa ide o ďalší dôkaz, že ministrovi a politickej strane SMER chýbajú invenčné myšlienky, moderné prístupy, vízia. Snáď sa spôsoby riešenia problémov v oblasti kultúry nebudú preberať z obdobia spred roka 1989? Keď som si prečítala rozhovor pána podpredsedu výboru pre kultúru a médiá, pána poslanca Jarjabka, v SME minulý týždeň, nadobudla som veľmi nepríjemný dojem, dúfam, že len dojem, že by to tak aj mohlo byť. Citujem ho z tohto rozhovoru: „Ak hovoríme o podpore pôvodnej slovenskej kultúry pred rokom 1989, bol prístup oveľa lepší.“ A čo osud Hany Ponickej, Agneše Kalinovej, Jaroslavy Blažkovej? A čo jeden z najväčších slovenských básnikov Ján Smrek, umlčaný, s nemožnosťou publikovať? Jeho „šuplíkové“ verše vyšli až po roku 1990, lebo ich vydal pán Petrík. A čo roky, v ktorých nemohol tvoriť Iľja Zeljenka, Pavol Šimai, ktorý radšej emigroval? A čo tisícky ďalších osudov? A to nehovorím o osude kresťanských básnikov, skupine, ktorá publikovala v disente v Petlici, ako Ivan Kadlečík, ktorý doplatil na to svojím zdravím, Pavel Hrúz, zatvorenie Jozefa Bžocha, pobyt Kornela Földváryho v baniach, zákaz práce pre Juraja Jakubiska, Ela Havetu, ktorého to zničilo, zlikvidovanie divadla na Korze? Mám pokračovať pre tých, ktorým sa ešte stále zdá, že podpora kultúry a pôvodnej kultúrnej tvorby pred rokom 1989 by mohla byť tým ideálom, ku ktorému by sme sa mali priblížiť? (Potlesk.) Pán poslanec v tomto rozhovore vychvaľuje sociálnu politiku komunistického režimu a hovorí: „Za socializmu boli aj požičovne klavírov pre chudobné deti.“ Ale nedodáva, že v knižniciach si nemohli prečítať mnohé diela zo svetovej literatúry a v kinách vidieť najnovšie filmy. Ak zabudneme, vážení priatelia, ak zabudneme, že Miloš Bazovský, jeden z najväčších maliarskych talentov slovenskej národnej kultúry, mal zakázané oficiálne existovať a chodil po známych a predával svoje obrazy za sto korún, aby prežil, sme odsúdení na to, aby sme to prežili znovu. 5. Nevidím v tomto rozpočte žiadne výdavky na vedu, výskum v oblasti kultúry. Zostáva len starý koncept osvetovej činnosti z 50. rokov bez modernizácie a vysvetlenia, čo pre novú politickú silu osveta znamená. Minister sa na výbore na moju otázku vyjadril, „zanedbané Národné osvetové centrum“, tak povedal doslova. Ale finančné prostriedky nekopírujú tento pána ministra názor, ktorý nakoniec aj ja zdieľam. Naopak, pán minister zdôraznil, že by sa mohlo znovu prepojiť toto zanedbané Národné osvetové centrum s regionálnymi centrami osvetovej kultúry, zrejme preto, aby tam, kde tieto centra dobre fungujú, ich strhlo do zanedbanosti. Chcem sa pristaviť aj pri stagnácii financií na prezentáciu slovenskej kultúry v zahraničí. V minuloročnom rozpočte sa objavila lastovička. Suma 20 mil. korún na tento účel, čo má skutočne potešilo. Bola to lastovička nášho nového sebavedomia, sebavedomia Slovenskej republiky ako nového člena Európskej únie. Dnes musím konštatovať, že to bol len signál, ktorý v roku 2007 pohasne. A predsa aj kultúra vplyvov v EÚ je dôležitá a iste je dôležitejšia ako kultúra izolácie. Kde sú teda, pýtala by som sa pána ministra, keby tu bol, kde sú tie náznaky nových ekonomických nástrojov, o ktorých tak často a hlasno hovoril vo svojich rozhovoroch pre hromadné mediálne prostriedky? Minister v rozhovoroch i v programovom vyhlásení zdôrazňoval, že mu ide o tri K: kontinuitu, ale podľa mňa rozpočet ide úplne opačným smerom; po druhé komunikáciu s kultúrnou obcou, pochybujem, že by bol hovoril s mimovládnymi organizáciami v oblasti kultúry alebo so súkromnými základnými umeleckými školami; a o koordináciu – s kým a čím pri klesajúcich a centralizujúcich sa financiách? V čom teda vidí nová vláda šancu na progresívne tendencie v oblasti kultúrnych aktivít? Odpoveď vám nemôžem dať. Toto totiž nie je rozpočet pre trvalo udržateľný a dynamický rozvoj slovenskej kultúry. Toto je rozpočet nehodný člena Európskej únie. Musím povedať, že pán minister vyvíja aktivitu, aby sa aspoň ako-tak priblížil úrovni rozpočtu z roku 2006 a presviedča nás všetkých, kade len chodí, že pochytá tie holuby na streche. Zatiaľ teda nemáme ministra kultúry a musíme sa uspokojiť, že máme aspoň ministra, ktorý veľmi poctivo chodí otvárať všetky výstavy. Tak ako v celom rozpočte ministerstva kultúry sa preferuje stagnácia a spotreba pred investíciami a inováciami v kultúre. Možno naozaj chýba aj sformovaná silná kultúrna obec, ktorá by si modernizačnú a progresívnu politiku vynútila. Nemôžem, v žiadnom prípade nemôžem hlasovať za takýto rozpočet pre slovenskú národnú kultúru. A v mene tohto podávam pozmeňujúci návrh k vládnemu návrhu zákona o štátnom rozpočte na rok 2007: 1. V prílohe č. 3 k zákonu Výdavky štátneho rozpočtu na rok 2007 sa záväzné ukazovatele menia takto: V kapitole Úrad vlády Slovenskej republiky sa znižujú v stĺpci výdavky celkom a v stĺpci výdavky spolu bez prostriedkov EÚ o 70 mil. korún a zároveň sa o túto sumu zvyšujú v kapitole Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky v stĺpci výdavky celkom a v stĺpci výdavky spolu bez prostriedkov Európskej únie. Zmeny vykonané v prílohe č. 3 sa premietajú do prílohy č. 4 Výdavky štátneho rozpočtu na realizáciu programov na rok 2007. Odôvodnenie: Objem prostriedkov pre rezort kultúry bol v porovnaní s minulým rokom výrazne znížený. Kultúra je pritom jedným zo zásadných prvkov pri udržaní národnej identity slovenského národa, a to najmä po vstupe do Európskej únie a pri masívnom tlaku zo strany americkej audiovizuálnej kultúry. Zníženie sa navrhuje realizovať na úkor rezervy predsedu vlády. Zvýšenie sa navrhuje účelovo vyčleniť na výdavky pre Štátnu operu v Banskej Bystrici v objeme 45 mil. korún, z toho 5 mil. korún na prevádzku a 40 mil. na rekonštrukciu, a pre Štátne divadlo v Košiciach 25 mil. korún, z tohto 10 mil. na prevádzku a 15 mil. na pokračovanie rekonštrukcie Malej scény. Nech sa páči. A podávam aj druhý pozmeňujúci návrh k vládnemu návrhu zákona o štátnom rozpočte na rok 2007. V prílohe č. 5 k zákonu Záväzné limity dotácií obciam a vyšším územným celkom na rok 2007 sa dotácie z kapitoly Všeobecná pokladničná správa menia takto: V bode A. Dotácie z kapitoly Všeobecná pokladničná správa doplniť písmeno c) dotácia na záchranu a obnovu historických pamiatok vo výške 56 702-tisíc korún, z toho Banská Štiavnica 9 200-tisíc, Bardejov 10 800-tisíc, Bratislava 13 602-tisíc, Levoča 11 300-tisíc, Kremnica 11 800-tisíc. Odôvodnenie: Práce na záchrane historických pamiatok sú finančne náročnejšie ako nová výstavba, pretože sa pri nich musia používať prírodné kamenné materiály a atypické prvky drobnej architektúry podľa požiadaviek pamiatkového úradu. Tieto zvýšené náklady nie sú mestá schopné financovať iba z vlastných prostriedkov. A nebolo by to ani spravodlivé, keďže ide o súčasť celonárodného kultúrneho dedičstva. Opravené historické mestá lákajú turistov, čím pre seba, ale aj pre celú ekonomiku vytvárajú ďalšie zdroje. Nech sa páči. Môžem vám to odovzdať? Dovoľte, aby som moje vystúpenie zakončila citátom jedného slovenského klasika. Citujem: „Kto sám seba klame a vlastnej lži načúva, k tomu dôjde, že už nerozoznáva nijakej pravdy ani v sebe, ani okolo seba, a následkom toho nectí si ani seba, ani iných.“ Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)