Kuffa, Štefan, poslanec NR SR (2013-09-24):
Ďakujem za slovo. Vážená pani podpredsedníčka, vážený pán predkladateľ, pán spravodajca, milé kolegyne, kolegovia, dovoľte mi niekoľko slov k navrhovanému zákonu. Vnesiem tu trošku taký iný pohľad, ako doposiaľ to tu bolo. Ja pri tých štátnych pozemkoch alebo štátnych lesoch už som si veľakrát položil aj otázku, samozrejme, hľadal som odpoveď, aj našiel som ju, ako je to možné, že takým veľkým vlastníkom štátnych lesov je tu práve štát. Nakoľko pán kolega Dodo Hlina ma oslovil, že ten les patrí aj mne, no v rámci toho, že som občanom Slovenskej republiky, tak zdá sa, že áno, ale neviem, či by som sa až tak srdcervúco hlásil k tomu, že ten les patrí teda aj mne ako občanovi Slovenskej republiky, a poviem prečo. Dôvod je taký, že práve štát je ten, ktorý prišiel k majetku nespravodlivo. Obral tých druhých o ten majetok a jednoducho hlási sa teraz ako ten, kto je vlastníkom veľkých lesov, veľkých pozemkov. V ´48 sa znárodňovalo. Tuná prišla garnitúra, ktorá povedala, všetko je naše, všetko je naše, fabriky, pozemky, role, lesy. Boli, dvakrát boli otvorené zákony o reštitúciách a pôvodní vlastníci, tí, ktorí boli vlastníkmi možno tých tovární, ja neviem, mlynov, pôdy, poľnohospodárskej pôdy, lesov, boli povinní žiadať o vrátenie svojho majetku. Predtým štát bol taký, ktorý povedal, že všetko je moje, všetko je naše. Teraz si zoberme, postavme to do iného garde. A tí, ktorí práve nepožiadali v rámci reštitúcií o vrátenie svojho majetku, tak štát sa naďalej tvári, že je vlastníkom. Žijem v regióne, kde v podstate u nás naozaj Slovenský pozemkový fond, ktorý spravuje mnohé pozemky, ale aj my máme iné ako štátne lesy, inú formu, ale aj štátne lesy a vojenské lesy, kde sa vlastne štát hlási k majetku, ktorý mu nepatrí. Nepatrí mu. Tí ľudia mnohí boli jednoduchí a nevedeli ani postupovať v tom a premlčali možno dvakrát tie reštitúcie, ktoré boli, a mali požiadať o tieto veci. Mnohí boli takí, ktorí stratili vzťah k dedičstvu svojich otcov a dedov, a mnohí boli takí, ktorí to nevedeli, ako na to ísť, nemali na to finančné prostriedky, a dodnes, dodnes sú tieto veci mnohé nevysporiadané. A štát je práve ten, ktorý sa správa, že je vlastníkom. Ja beriem to, čo pán kolega tuná ako hovorí, že tá výmena, zámeny pozemkov v Šiatorskej Bukovinke a tuná tento les pri Bratislave, že teda nepoznal som to, že aký bol ten les v Šiatorskej Bukovinke, tento tuná vidím, lebo je teda na tej druhej strane. Ja tie rôzne kšefty, ktoré sa tuná robia, tak to vnímame ako veľkú nespravodlivosť. Ale keď ty si konal nespravodlivo, tak to bolo v poriadku? No tak čoho si sa dočkal? Tak tiež zase odveta je taká nespravodlivá. Prepáčte mi také možno trošku, taký svojský pohľad, ktorý do toho vnášam, ale ja to stále vnímam ako nespravodlivú vec. No tak keď predtým stačilo jedno vyhlásenie a to bolo znárodnenie, tak prečo zase to neuľahčiť a takisto vyhlásením, však katastrálne mapy sú. Sú tam pôvodní vlastníci, tak vydajme zákon taký a vráťme ten majetok pôvodným vlastníkom a potom uvidíme, koľko naozaj bude mať štát. Potom veľmi rád sa prihlásim k takémuto majetku, štátnemu majetku, či už to bude pôda, alebo to bude les. Zas na druhej strane musím povedať, že to vnímanie súkromného majetku dneska je veľmi bolestivé a veľmi zložité. Nevieme to rešpektovať. Nevieme rešpektovať súkromný majetok a ani nevieme, že čo to vlastne je ten súkromný majetok. Na jednej strane sú ľudia, ktorí tu nerešpektujú a pošliapavajú práva tých vlastníkov, a na druhej strane sú tu ľudia, ktorí sa k niečomu hlásia, čo nevlastnia. Konkrétny príklad poviem takto. Stalo sa to teraz nie tak dávno, boli tu spomenutí poľovníci a poľovačka a podobne. No vybrala sa istá skupina detí, skautov, do lesa, kde odrazu som dostal len telefonát, že ich vyháňajú z lesa von. Bol to poľovník a keď som sa opýtal, vy ste vlastníkom toho lesa, povedal, že áno, my tuná máme poľovné právo. No je rozdiel mať poľovné právo a byť vlastníkom. Ale pokiaľ viem, vlastník je tu ktosi iný. A keď ste vlastník, tak si to označte tabuľou, dajte si tuná aj rampu, nech sa páči, potom to súkromné vlastníctvo, aby sa rešpektovalo. No deti sa musia pýtať alebo sa majú nahlásiť, keď chcú ísť do lesa. No tak to nie je tak, lebo vstup do lesa zatiaľ je stále dovolený a je voľný. A to je jedno, či si tam cez deň, ráno, alebo v noci. Zatiaľ je to stále tak. Ak je to súkromný vlastník, mohol by ťa obmedziť súkromný vlastník, hej, ale keď ten súkromný vlastník ťa neobmedzuje, ty ako užívateľ nemáš na to právo. A toto sú veci a možno aj pojmy, ktoré si veľakrát zamieňame. A dovolím si povedať, že ešte veľmi dlho budú tieto kauzy tuná na svete a veľmi dlho budeme ešte s týmto problémom zápasiť. Si nespravodlivo nadobudol majetok, nevrátil si to, čo si ukradol – teraz hovorím za štát ‒, ukradol si to, čo ti nepatrí, no tak teraz druhí sú tí, ktorí ťa vlastne dobehujú a ťa okrádajú, paradoxne. Ja s tým nesúhlasím. Však síce jedenkrát niekedy jeden aj druhý kradne, tak ani jedno, ani druhé neni spravodlivé, ale nie je to dobré. Ale chcel som len poukázať na túto skutočnosť, že veľmi veľa ľudí bolo takto obratých o majetok, aj o lesy, aj o lesy a nevrátili sme im to, nevrátili sme im to. Ja by som skôr odporúčal, nikdy nie je neskoro, aby sme sa práve nad touto skutočnosťou zamysleli a vrátili lesy pôvodným vlastníkom, tým, ktorým sme to zobrali. Ten štát, ktorý to ukradol, stačilo vtedy jedno vyhlásenie. No aj teraz môže byť ďalšie vyhlásenie, vrátime to. A v katastrálnych mapách sú pôvodní vlastníci a tí jednoducho, jednoducho by ten majetok dostali naspäť. Predmetný návrh zákona, ktorý tuná je, tých 20 hektárov, o ktorých by mala rozhodovať vláda, že či vymieňať, alebo nevymieňať. Ja si viem predstaviť, že by bola zámena pozemkov v rámci jedného katastrálneho územia. Myslím, že aj teraz je to možné. Nie? Tie zámeny pozemkov. (Reakcia spravodajcu.) Prosím? No vymieňajú po celom Slovensku, ale v rámci katastrálneho územia toho istého, aby bola možná tá zámena, samozrejme, tá bonita toho lesa a bonita tej pôdy bola porovnateľná alebo môže byť prípadne, prípadne ten, ktorý má nejaký záujem, tak môže pre ten štát ponúknuť, alebo pre toho druhého výhodnejšiu ešte tú ponuku, že trebárs tá bonita lesa alebo bonita pôdy je lepšia a výhodnejšia v podstate pre ten štát. Poznám aj také prípady, kedy sa tak naozaj seriózne správal vlastník a túto ponuku takú veľkorysú dal. Myslím si, že je možná zámena, ale naozaj pri všetkej serióznosti, ktorá tuná patrí. A na kolegu Janka Mičovského ešte chcem reagovať, že poľovníctvo je panským huncútstvom. Je to čosi, on ako lesník to hovorí, že čo nepatrí nejak do tejto oblasti, no ja si zas myslím, že patrí to. Bolo tuná cez celé generácie a človek kedysi sa živil lovom a nebolo to panským huncútstvom, ale to bol spôsob jeho obživy. Lenže vždycky je na tej miere tvojej zodpovednosti, ako ty zodpovedne pristupuješ, hej, ako zodpovedne pristupuješ k prírode, k stromom, k lesom a takisto k zveri, ktorá tam žije. Ďakujem za pozornosť.