P. Frešo, poslanec: (2007-09-04):
Ja poviem, čo si myslím, lebo to súvisí s tou atmosférou. Predsa len k tým médiám by som rád pár slov povedal. To, čo (reakcie z pléna), to, čo znervózňuje každú autoritatívnu vládu, je práve sloboda tlače. Sloboda tlače je to, čo môže nastaviť zrkadlo konaniam aj pani ministerke a môže urobiť to, čo sa stalo práve teraz pred chvíľou pri tomto pulte, usvedčiť ju z klamstva. A ja si osobne myslím, že človek, ktorý klame, nie je celkom spôsobilý alebo vôbec nie je spôsobilý vykonávať ministerskú funkciu. Boli to práve médiá, ktoré usvedčili pani ministerku z klamstva. Pán kolega Kukan o tom veľmi presne hovoril a ona sama na médiá dala tvrdenia, ktoré pán Kukan teraz vyvrátil. Považujem to za veľmi správne a, navrch chcem povedať, za veľmi čestné, keď niekoho, kto klame, tak toho, keď ho usvedčíme, tak ho nazveme aj klamárom. Čiže ja sa nečudujem na rozdiel od pani Tóthovej tomu výrazu, ktorý pán exminister Kukan použil, a naopak, myslím si, že je to správne, pokiaľ veci nazýva pravými menami. Myslím si, že celá tá snaha odviesť od problémov, ktoré sú popísané detailne v návrhu na odvolanie, celá tá snaha odviesť pozornosť niekde inde, ktorú tu celý deň sledujeme, či už v podaní pani poslankyne Vaľovej, alebo dokonca aj pána premiéra, či pána ministra kultúry, naozaj nemôže zakryť to, že žiadne argumenty, ktoré by hovorili v prospech neodvolania, nezazneli. Ja by som sa po všetkom tom, čo som tu počul, ešte rád vyjadril k jednej takej dymovej clone, ktorú pani spravodajka (reakcia z pléna), pani spravodajkyňa – ďakujem (reakcia z pléna), ale, však ona príde – pani spravodajkyňa použila, kde hovorila, že použila a použili na ministerstve, pani ministerka výnos podpísaný bývalou ministerkou a že tajne dúfala, že tento výnos je v poriadku a že v ňom nebude nejaká chyba, hej. No, treba veci dať na pravú mieru, treba skúsiť tú pravdu, a teda výnos. Tá procedúra pri prideľovaní dotácií je zhodná a bola zhodná u pánov ministrov a ministeriek pani Keltošovej, pána Magvašiho, pána Tkáča, pána Kaníka, pani Radičovej aj pani Tomanovej. Po éru pána Kaníka po rok 2004 sa riadila interným predpisom, od éry pána Kaníka sa riadila výnosom, ktorý bol zverejnený aj v Zbierke zákonov, stále tá istá procedúra, s jedinou výnimkou, že prvý raz zasahovala Generálna prokuratúra za éry pani Tomanovej. Druhá vec, ktorá nastala, taká výnimočná, že za éry pána Kaníka a pani Radičovej, naozaj, ako hovoril aj predrečník pán Janiš, komisia zasadala v zložení štyroch interných zamestnancov a piatich externých. V rámci asi transparentnosti a smerom k ľuďom SMER sa rozhodol, že sedem interných zamestnancov a dvaja skoro interní ako bude vhodná komisia. A, čuduj sa svete, práve táto komisia po troch neúspešných prípadoch, keď Privilégium žiadalo o dotáciu a bolo odmietnuté, práve táto komisia, kde mala pani ministerka všetkých svojich ľudí, odsúhlasila Privilégiu – akú? – najvyššiu možnú dotáciu v tom kole. Potom, samozrejme, človek si hovorí, že dobre. Povedzme, bola to náhoda, povedzme, že manažérka, ktorá bola obhajovať na niektorých mestských zastupiteľstvách, v miestnych zastupiteľstvách konanie Privilégia, naozaj nevedela, že sú tam obrovské dlžoby, ale čo ma zarazilo a presvedčilo o tom, že to je veľmi neúprimné a je to také, aké to nazval pán kolega Kukan, bolo chovanie pani ministerky po tom, čo tento nechutný škandál vypukol. Jej jedinou starosťou od začiatku až do konca bolo, aby nevyšla pravda najavo. A to, čo mohla urobiť prvý deň, prvú hodinu po tom, čo ten škandál vypukol, a to je zdvihnúť telefón, zatelefonovať na daňový úrad, ako je to s nedoplatkom, či ma náhodou neoklamali v čestnom vyhlásení, tak to neurobila. A teraz naozaj neviem, či neodvolávame pani ministerku náhodou za to, že nevie telefonovať. Nie, neurobila to, nezavolala na daňový úrad a až ten deň, keď v novinách čierne na bielom vyšli kópie vyžiadané z daňového úradu, kde bol potvrdený dlh, vtedy pochopila a vzdala to. Vzdala to a jednoducho uznala svoju porážku. Ale nie ako prvá, ale ako úplne, úplne posledná. A ja nechcem mať takého ministra, ktorý do poslednej chvíle bráni možný klientelistický prípad, dokonca aj možný trestný čin a až na samý koniec, keď je to úplne všetko v novinách a je to úplne všetkým jasné, uzná porážku. Ja si prajem, aby na tom ministerskom poste bol niekto akčný. Niekto, kto bude konať, aj keď ide o jeho bývalého zamestnávateľa. A bude konať prvý a nie posledný. A na toto by som bol rád, keby ste, pani ministerka, zdôvodnili svoje dvojtýždňové váhanie a svoju dvojtýždňovú neschopnosť vyjasniť si okolnosti okolo Privilégia. Medzitým dokonca bola tlačovka, na ktorej buď vy, alebo pán premiér dokonca hovorili ste, že ste si okolnosti preverili. No, aký druh previerky ste asi tak robili, keď ste na takúto jasnú vec neprišli? Na jasnú vec, ktorá sa dá dožiadať za normálnych okolností z daňového úradu a ktorá sa, samozrejme, novinárom podarila a novinári ju zverejnili. A tým sa vraciam na začiatok svojho vystúpenia. Médiá sú v demokracii dôležité, lebo nastavujú zrkadlo a bránia tomu, aby vznikla autoritatívna alebo totalitná vláda. Sloboda médií umožní vyplávať aj takýmto škandálom, ktoré by konkrétni ministri alebo ministerky najradšej ututlali. A ja som rád, že máme slobodné médiá. A tak ako SDKÚ, tak aj ja budeme bojovať za to, aby slobodnými zostali. Ďakujem pekne. (Potlesk.)