P. Muránsky, poslanec: (2005-03-17):
Chcem reagovať na niektoré vyjadrenia, ktoré tu povedal aj pán poslanec Maxon. O nejakých snahách urýchliť proces navrátenia zo strany predkladateľov. No nie je to tak. Lebo na jeseň minulého roku už bol tento zákon schválený a nie, že by sa bol tutlal alebo nejakým spôsobom nebol opätovne predkladaný na prerokovanie, ale jednoducho treba povedať, aký je fakt. Fakt je ten, že riadne schválený zákon z Národnej rady prišiel k prezidentovi republiky neúplný. Prišiel bez jedného paragrafu, ktorý hovoril o lehotách, a preto ho pán prezident vrátil a vrátil ho spôsobom, akým ho vrátil, teda bez možnosti opravy, teda len k zamietnutiu. Preto skupina poslancov pristúpila k znovuvypracovaniu de facto toho istého textu zákona alebo tej istej predlohy, ako bola už v Národnej rade na jeseň minulého roku schválená. Teda o žiadnom uponáhľaní alebo o nejakej netrpezlivosti v tomto prípade nemôže byť v žiadnom prípade reč. Je pre mňa nepochopiteľné a trošku prekvapujúce, že práve pri opätovnom koncipovaní tohto textu zákona došlo zo strany niektorých skupín k snahe natoľko obmedziť predmet reštitúcií alebo vydania majetku, žeby tento zákon prakticky bol smiešny, bol by nejakou atrapou, bol by niečím deklaratívnym, ale nie skutočným. A to sa týka aj toho predmetu náboženských základín, ktorého sa tu už dotkol prvý vystupujúci v rozprave pán poslanec Maxon. Tento zákon predsa bol v podobnej podobe aj v minulom roku, bol v tejto podobe v prvom čítaní, nikto nenamietal, nevystúpil, až na pôdohospodárskom výbore sa objavili výhrady a pozmeňujúce návrhy, ktoré prakticky viedli, dovolím si tvrdiť, k rozbitiu vôbec filozofie tohto reštitučného zákona. Ale poďme k veci. Poďme k otázke náboženských základín. Hovorí sa tu, že sú tu dva proti sebe stojace rozhodnutia Najvyššieho súdu, čo sa týka základín, základín – fundácií. No nie je to celkom tak. V jednom prípade Najvyšší súd rozhodol, že sa Rožňavskej diecéze v Slovinkách vracia základina, pretože cirkev dokázala, že základom, dokonca nadpolovičným, tejto základiny, tejto fundácie je cirkevný majetok, a preto Najvyšší súd, okresný, krajský a najvyšší dovolací potvrdil, že táto základina je majetkom rímskokatolíckej cirkvi, a preto sa jej navracia. V prípade druhom išlo o iný typ základiny, verejnoprávnu základinu, ktorej sa síce cirkev domáhala, myslím si, že tu išlo o Vyšnú a Nižnú Myšľu, kde však cirkev nepreukázala, že je zakladateľom tejto fundácie, že do nej teda vložila majetok, a preto jednoducho tieto súdy prehrala. Ja v tom nič neobvyklého nevidím. Proste to sú dve úplne odlišné veci. A čo sa týka spochybnenia náboženských základín – fundácií ako takých, dovolil by som si zacitovať práve z tohto precedentného rozhodnutia Najvyššieho súdu z roku 2003: „Rímskokatolícka cirkev bola na území Slovenska štátom uznaná cirkev aj v období, ktoré podľa zákona č. 282/1993 Z. z. rozhodné pre zmiernenie následkov niektorých majetkových krívd spôsobených cirkvám a náboženským spoločnostiam a bola vlastníkom aj tých nehnuteľností, ktoré boli v čase odňatia štátom vedené v pozemkových knihách na Ostrihomskú, Rábsku či Jágerskú arcidiecézu či diecézu, alebo iný zahraničný právny subjekt rímskokatolíckej cirkvi. Nakoľko uvedené arcidiecézy a diecézy alebo cirkevné základiny, či iné útvary nemali k týmto majetkom v období odňatia štátom už žiadne práva ani de facto, ani de iure, nakoľko im Svätá stolica odňala tieto majetky spravovať už 29. 5. 1922 a pripojila ich k Trnavskej apoštolskej administratúre a Košickej a Rožňavskej diecéze. Rímskokatolícka cirkev je právnym nástupcom náboženskej základiny. Pôvod majetku tejto základiny, postup jeho nadobúdania, účel základiny, ako aj použitie majetku tejto základiny nepochybne preukazuje veľké množstvo dokladov založených v spise. Skutočnosť, že majetok tvoriaci základ náboženskej základiny“, a to chcem podotknúť, „je majetkom rímskokatolíckej cirkvi, dotvrdzuje dokonca vyhláška č. 351/1950, vydaná v čase najhoršieho prenasledovania cirkví, keď v § 2 zakotvila, že po zlúčení náboženskej základiny spolu s ostatnými fondmi do náboženského fondu budú výnosy z tohto fondu slúžiť výlučne rímskokatolíckej cirkvi. Je potrebné uviesť, že ani náboženská základina, ani náboženský fond, do ktorého bola náboženská základina včlenená zákonom, nebol nikdy žiadnym predpisom zrušený, a teda nie je ani k dnešnému dňu žiadnym iným spôsobom zákonne upravené ako majetok patriaci náboženskej základine a pôvodne slúžiaci rímskokatolíckej cirkvi navrátiť jeho pôvodnému účelu.“ Už len na záver. Z rozhodnutia tohto Najvyššieho súdu, spomína, že už v predprevratovej judikatúre, teda za prvej republiky platilo, že cirkevným majetkom rímskokatolíckej cirkvi sa rozumel súbor vecí a práv majúcich majetkovú cenu, ktoré patrili cirkvi, trvale boli spojené s niektorým cirkevným ústavom a slúžili účelom cirkvi. To znamená korporácie, benefície, základiny a tak ďalej. Na tomto závere a ustálenej judikatúre najvyšších súdnych orgánov z minulosti nič nemenil ani tento precedentný dovolací Najvyšší súd, stotožňuje sa s ňou, lebo nie je v rozpore s platnými právnymi predpismi vzťahujúcimi sa na subjekty vlastníckeho práva k nehnuteľnostiam nesporne patriacim cirkevným útvarom, teda i základinám ako jeho účelovým organizáciám, a je i v súčasnosti naplnením ideí spravodlivosti v prejednávanej veci ako imanentnej kategórie daného reštitučného práva k pôvodným cirkevným majetkom. Z podobnej filozofie vychádzala aj skupina predkladateľov, ktorí sme predložili predmetný návrh zákona. A chcem opakovane zopakovať, že cirkev sa v žiadnom prípade, a to vzhľadom na tú reakciu na morálku, nechce domáhať majetku, ktorý jej nepatril. To určite nie je filozofiou tohto reštitučného zákona a ani predkladatelia by sme sa nikdy k takémuto niečomu neznížili, ani by sme nikdy takéto niečo nežiadali. Ale vylúčiť základiny ako také z predmetu reštitúcie znamená vylúčiť aj základiny, ktoré sú náboženské základiny a v ktorých nesporne aj na základe tohto konkrétneho prípadu je možné dokázať, že fundátorom bola cirkev, v tomto prípade rímskokatolícka cirkev. K ďalším vystúpeniam. Vystúpil pán poslanec Mikloško. Táto deklarácia je, samozrejme, toto uznesenie je, myslím si, namieste. Napriek tomu, že prichádzali, samozrejme, z rôznych cirkví ďalšie a ďalšie návrhy, požiadavky a tak ďalej, filozofia bola postavená tak, ako bola postavená pri fyzických osobách, teda nejde o reštitúciu, ako ju poznal zákon č. 282/1993, ale je tu zúžená na nehnuteľnosti, ktoré sa týkajú pozemkového lesného fondu a hospodárskych budov na nich sa nachádzajúcich. Takže si myslím, že napriek tomu, že teda reštitúcia nikdy v úplnosti nie je celkom spravodlivá a úplná, takže takéto uznesenie je namieste, aby urobilo určitú bodku pätnásť rokov po revolúcii za týmto procesom odškodňovania a navracania a zmierňovania krívd, ktoré sa cirkvám, ale nakoniec aj iným, konkrétne fyzickým osobám, občanom tejto republiky stali. Čo sa týka tretieho poslanca, ktorý vystúpil v rozprave, pána poslanca Komlósyho, nemám ako navrhovateľ námietku. Zrejme to z toho zoznamu, ktorý bol dohodnutý, pre reformovanú cirkev naozaj vypadlo, keďže zrejme nebolo včas dané správne súpisné číslo. Môžeme ho zaradiť. Nakoniec v tomto zákone je to jednoznačne rozčlenené, že je časť zákona, ktorá sa týka predmetu reštitúcií cirkevného majetku, a druhá časť, ktorá sa týka prechodu majetku štátu na iné právne subjekty, v tomto prípade na jednotlivé cirkvi, ktorých sa týkajú tri prílohy, a ide o cirkev evanjelickú, reformovaný a rímskokatolícku. Týmto by som, pán predsedajúci, zavŕšil svoje záverečné vystúpenie a verím, že Národná rada, tak ako v minulom roku, opätovne podporí a potvrdí prijatie tohto zákona. Ďakujem pekne.