Mikloško, Jozef, poslanec NR SR (2014-03-26):
Vážený pán podpredseda, pani podpredsedníčka, kolegovia, kolegyne, už som to tu naznačil v predchádzajúcom prejave. Neuvedomil som si, že tento zákon hneď teraz pôjde, ale je to naozaj moja srdcovka a tej téme sa venujem prakticky 14 rokov a mrzí ma, že... Proste vôbec ma to nemrzí, že ste to teraz priniesli. Veľmi to podporujem, vítam to, naozaj je tam legislatívna diera a treba ju nejakým spôsobom zaplniť. Ja som tu naznačil v predchádzajúcom rozhovore, ktorý súvisel s autami, že naozaj sa nám stalo – ja som z toho auta vystúpil 10 minút predtým –, že auto plné piatich ľudí sa na Račianskom mýte, idúc šesťdesiatkou po jednej ceste, auto, ktoré išlo v protismere 109 kilometrov, preletel cez zelený pás, vbehol do nich a bola to masakra. Vnúčik na mieste bol mŕtvy, polročný, a štyria ľudia ďalší boli potlčení, auto, samozrejme, mohlo ísť tiež do šrotu. Osem rokov trvalo, kým sa okolo toho všetko dotiahlo, ja som bol vlastne advokát, tak by som povedal, chodil som na súdy, obhajcu sme nemali a všimol som si to, že naozaj najmä voči mŕtvemu to bolo až cynizmus advokáta toho partnera, ktorý tvrdil, že čo chcete, je mŕtve a je, prečo sa vôbec o to zaujímate. Ja som potom o tom aj knihu napísal, nerád jatrím rany zbytočne, je to maličká brožúrka, volá sa to: „...ktorého si, Mária, do neba vzala“. Je to taká spomienka moja, šoféra a tej matky na toto všetko. Hovorím, nechcem jatriť rany, ale máme legislatívnu dieru, ktorá nie je v súlade s európskym právom. Ani v Čechách. V Čechách často brali európske právo, možno sa to medzitým už spresnilo vlastným zákonom. To som teda, bohužiaľ, nesledoval, ale chcem povedať, že ja som požiadal Parlamentný inštitút, už je tomu pár mesiacov, odpoveď som dostal v októbri minulého roku veľmi kvalifikovanú. Tu ju mám na 10 stranách, pani JUDr. Eva Panenková to vypracovala, je to naozaj veľmi dobrá analýza je, čo sa v tomto smere dá robiť. Mrzí ma, že som sa na toto vystúpenie podstatne lepšie nepripravil, teraz vidím, vy sa tomu venujete, a teda veľmi rád vám to odovzdám. Záleží mi na tom, aby ľudia, ktorí sa zo zanedbania toho druhého – ale nemusí to byť len zanedbaním – zomrú, už či sa jedná o dieťa, vtedy je to najhoršie, ale aj dospelého, pretože nateraz naozaj nie je žiadna možnosť, nebola žiadna možnosť, ako sa to má riešiť. V našom prípade sa to po 8 rokoch nejako vyriešilo práve aproximáciou európskeho práva, sudkyňa oddelila tento prípad od ďalších, ktorí tam boli v občianskoprávnom konaní. Nakoniec, pokiaľ sa pamätám, tá matka dostala po 8 rokoch asi 3 300 eur za to, že to dieťa tam na mieste zomrelo. Už neviem presne, ako to je, obávam sa, že to nebolo od poisťovne. Poisťovňa, nečakajme od nej veľké radosti v tomto smere, naozaj boli v tomto smere veľmi neochotní, bolo treba dokázať aj to, že naozaj ste na tom pohreb potrebovali ten čierny šál alebo nejaké čierne šaty pre niekoho, pre matku a tak ďalej. Odsúvali to, a teda neviem, či toto zákonné poistenie je možno aj dobré, skutočne to nefunguje v tomto prípade, ale treba rozmýšľať a možno aj rokovať s tými poisťovňami. Treba sa pustiť do druhého kola, pretože naozaj je to neriešený problém. V našom Trestnom zákonníku a nikde inde neexistuje možnosť odškodniť, napríklad keď dieťa zomrie nie vašou vinou na ceste, tak vlastne nedostanete za to nič. Nakoniec aj tí ľudia, ktorí tam boli dotlčení, rozbitá panva, ruky, nohy a tak ďalej, dostali, pokiaľ sa pamätám, od 14-tisíc korún do 25-tisíc korún maximálne. To, že celý život budú pajdať alebo nejakým spôsobom ich to bude bolieť, keď je zmena, to je ďalšia vec, ale to už je celková nespravodlivosť voči takýmto veciam. Takže veľmi vás prosím, prepáčte, bolo to osobné aj z mojej strany zanedbané, pretože tú zákonnú úpravu si stiahnem a zajtra vám ju asistent dá, aby ste videli, ako Parlamentný inštitút veľmi precízne na 10 stranách túto situáciu popísal a zdôvodňuje, prečo je nutné v tom niečo robiť. Ďakujem.