M. Mamojka, poslanec: (2007-07-03):
Dovoľte, aby som prikročil ku konkrétnym pozmeňujúcim návrhom, o ktorých si myslím, že v prípade, ak by prešli, tak jemne budú modifikovať alebo obrusovať niektoré prvky a inštitúty, ktoré by tento návrh zákona do určitej miery modifikovali. Dovolím si navrhnúť v súvislosti s tým, čo hovorím, vyňať na osobitné hlasovanie zo spoločnej správy, potom to zdôvodním, samozrejme, body 7, 11, 15, 16 a 17 spoločnej správy s tým, že navrhujem o nich hlasovať spoločne a navrhujem ich schváliť, spoločne hlasovať o nich preto, pretože vecne a obsahovo jednoznačne súvisia. Ak dovolíte, len pár viet poviem, aby som vám trošku oživil, o čo tu ide. Ide v princípe o kompetencie akademických senátov vo väzbe na otázky personálne a finančné. Ja navrhujem fixovať alebo ponechať pôvodný stav, ako je teraz, kde akademické senáty mali schvaľovaciu kompetenciu nielen vyjadrovaciu, ako sa navrhuje teraz. Ja tvrdím stále jedno, a nie je to môj osobný názor, to si nelichotím ani si nedovolím, vysoké školy z hľadiska riadenia sú skutočne nie o manažérskom riadení, ale predovšetkým o samosprávnom riadení. Iste, tieto dve formy sa musia prekrývať, nedajú sa zrkadlovo oddeliť, to nikto nehovorí. Ale vysoká škola je o prevahe a priorite samosprávneho riadenia vysokej školy s primeranou participáciou učiteľov i študentov. Preto sú to dospelí inteligentní ľudia. A tým končím tento bod. Schvaľovacia pôsobnosť senátu z hľadiska prorektorov, prodekanov, rozpočtu je absolútne podľa môjho názoru namieste, pretože či ide o učiteľov či študentov, je to o nich. Nemôžu byť bohapustí štatisti. Ďalej si dovolím vyňať na osobitné hlasovanie bod 28 spoločnej správy len s návrhom schváliť ho. Na jemné oživenie, ak môžem, uvediem, je tam navrhovaná lehota deväť mesiacov, pôvodné znenie v terajšom zákone je šesť mesiacov. Na vyjadrenie ministerstva školstva k zriadeniu súkromnej vysokej školy údajne úradníci ministerstva školstva tvrdia, že šesť mesiacov je málo, že treba deväť mesiacov. Ja som bol desať rokov úradník na ministerstve financií, ktorý bol vždy tvrdý rezort, a domnievam sa, že pol roka je dosť na to, aby som prevrátil hore nohami akýkoľvek spis, deväť mesiacov jednoducho je lehota, ktorá je podľa mňa zbytočne dlhá a vyvoláva zbytočnú neistotu všetkých zainteresovaných subjektov. Teda navrhuje sa ponechať terajšia lehota šiestich mesiacov na vyjadrenie sa k návrhu Akreditačnej komisie na zriadenie školy. Ďalej si dovolím požiadať o vyňatie na osobitné hlasovanie bodu 35 spoločnej správy. Takisto tento bod sa týka kompetencií akademických senátov na súkromnej vysokej škole. Ja sa osobne domnievam, že študent, ktorý zaplatí za štúdium, nemôže po zaplatení byť štatistom a nemôžeme z neho urobiť objekt, lebo je to stále subjekt vysokej školy. To znamená, akonáhle zaplatí, tak ho nemôžem odstrčiť, ale aj práve preto, nielen preto, ale aj preto, že zaplatí, tak musí mať možnosť participovať takisto na zásadných, personálnych a finančných rozhodnutiach vedenia školy, tak ako je to obdobne na verejných školách. To znamená, ide o to, aby aj akademické senáty na súkromných vysokých školách mali schvaľovaciu kompetenciu ohľadne personálnych a finančných otázok, pretože, opakujem, má ten študent byť subjekt, nie objekt. Ďalej, o chvíľu končím, navrhujem vyňať na osobitné hlasovanie bod 56 spoločnej správy, kde sa navrhuje osemnásť hodín priameho vyučovacieho kontaktu týždenne. Ja nebudem o tom dlho hovoriť, ale ak dovolíte, kolegyne, kolegovia, jemne to nadľahčím. Mňa to mrzí, že to musím povedať, ale trošku recesisticky to je naozaj, ako keby som povedal, keby som bol absolvent fakulty telesnej výchovy a športu, že všetci športovci sveta, futbalisti, hokejisti, bejzbalisti, atléti, gymnasti, plavci budú trénovať päť hodín týždenne. No tak asi to tak nebude, si každý má iný tréningový program. Z hľadiska kvantity obsahu, opakujem ešte raz, nemožno vo väzbe na obrovskú a pozitívnu heterogénnosť vysokých škôl a fakúlt povedať, že 18 hodín týždenne je tá suma priameho pedagogického kontaktu, ktorá akurát nám zabezpečí potrebnú kvalitu. Nebudem to ďalej komentovať. Ale len Univerzita Komenského, ktorá má technické vedy, prírodovedecké, matematické, fyzikálne, má humanitné, pedagogické, filozofické vedy, a je obrovská variabilita, však na to je kardinálna samosprávna kompetencia fakúlt, aby ste vo väzbe na študijný program a charakter študijného programu povedali, aký typ, aká kvalita a aké množstvo priameho kontaktu má byť. To sa zhora jednoducho určiť nedá. Ďalej, ak dovolíte, by som navrhoval v bode 62 spoločnej správy prezentovať pozmeňujúci návrh, ktorý sa týka ustanovenia § 74 ods. 3 navrhovaného znenia s tým, že navrhujem takéto znenie: „Vysokoškolský učiteľ môže pracovať na ustanovený týždenný pracovný čas na dvoch vysokých školách. Vysokoškolský učiteľ môže pracovať na kratší pracovný čas na viacerých vysokých školách. Toto ustanovenie sa vzťahuje aj na zahraničné vysoké školy.“ K cieľom zdôvodnenia, ak dovolíte, stručne. Cieľom navrhovaného znenia je zabezpečiť kvalitu práce vysokoškolského učiteľa a zároveň neobmedziť možnosť zdravej konkurencie vedomostného potenciálu vysokoškolských pedagógov. Obdobná úprava sa uplatňuje v niektorých štátoch Európskej únie, sú to Slovinsko, Maďarsko, Poľsko, kde sú dva úväzky plné na vysokých školách. Ak dovolíte, ešte poviem pár viet k tomuto vlastnými slovami. Kolegyne, kolegovia, možno viete, možno nie, v terajšom znení zákona na vysokých školách má vysokoškolský pedagóg možnosť pracovať na pracovný pomer na dobu určitú 5 rokov. Priemerný vek profesora na Univerzite Komenského, použijem tento príklad ako príklad najstaršej najväčšej univerzity, je 62 rokov. Obdobne je to aj inde. To znamená, keď sa v šesťdesiatke, ospravedlňujem sa za ten výraz, dohrabete k tomuto vrcholnému vedecko-akademickému a pedagogickému titulu profesora, tak okrem toho, že máte dva roky na päť rokov, keď uspejete, potom máte možnosť mať pracovný pomer na dobu neurčitú. To znamená profesor, ktorý prežije x kvalifikačných stupňov akoby kvázi atestácií (PhD., docentúru, profesúru a tak ďalej a tak ďalej), má zhruba šesťdesiatku. A vtedy, keď ste na vrchole tvorivých síl, ak nemáte náhodou už Alzheimera alebo koxartrózu a môžete prezentovať a rozdať svoje vedomosti, tak my zo zákona chceme limitovať túto aktivitu. Dobre, limitujme ju. Ale aby som ja v cieli, keď budujeme vedomostnú znalostnú spoločnosť, a neobmedzujem, teraz kolegovia nech sa nehnevajú, primátor, starosta môže tu byť a nech je, keď stíhajú, ich vec, umelci, dabujem, hrám, o jednej má reláciu, večer tanečnú šou Bailando, keď to robím dobre, prečo by to nemohlo tak byť? Prečo by šesťdesiatročný profesor, ktorý je vrcholom väčšinou intelektuálneho rebríčka, mal byť administratívne obmedzený? Chcem upozorniť na jedno, aby sa to neplietlo. Ja súhlasím, pán minister, s tým, áno, nech je garant jednej vysokej školy. Však to platí aj teraz, aby sa ten človek mohol venovať tej škole, tomu študijnému odboru, to je obmedzené, v poriadku. Ale nepleťme to a nemýľme si to s priamym pedagogickým úväzkom niekde. Však ak to prijmeme takto s tým striktným obmedzením jedného úväzku, tak postihneme a potrestáme tých najlepších. A chceme to? Však ja mám určitý špecializačný odbor, o ktorý je záujem. Sú kolegovia, čo ma osobne mrzí, za to nemôžu, ktorí možno pracujú v odboroch, ktoré nie sú tak atraktívne a o ktoré nie je záujem. Ale ste takí, ktorí máte odbor, ktorý je zaujímavý, viete to prezentovať, viete to prednášať, no tak prečo by ste nemohli prednášať. Však to je kritérium, ktoré je plusové, ak je o mňa záujem na iných školách. A nebuďme administratívno-direktívni a malicherní v tom, že budeme z postu ministerstva a štátu kontrolovať, či on má jeden alebo dva úväzky. Však to je otázka, tu je manažérsky princíp, nie samosprávy princíp namieste. Keď som hlupák, tak si ma žiadna vysoká škola ani vedenie fakulty nezaangažuje. A zadarmo vám dneska nedá ani korunu, to viete. A tým končím zdôvodnenie. A keď si ten profesor alebo docent na vrchole tvorivých síl môže zarobiť 5,50 poctivo a poctivo ich zdaniť inde, no tak my ho máme limitovať? Tak hádam takto nechceme budovať znalostnú ekonomiku. A také bulvárne plátky, že mám štyri-päť supermán, prosím vás, to odíde, to je otázka času a vôbec nezaujímavé. A ešte si dovolím uviesť posledný pozmeňujúci návrh, ktorý sa týka bodu 55 spoločnej správy. Týka sa ustanovenia § 40 ods. 2, kde navrhujem znenie, prečítam ho, aj keď to máte pred sebou, ale už končím, nezdržím vás viacej: „Správna rada verejnej vysokej školy má 12 členov. Členov správnej rady vymenúva a odvoláva minister. Štyroch členov správnej rady navrhuje na vymenovanie rektor. Štyroch členov správnej rady vyberie minister po vyjadrení rektora. Dvoch členov správnej rady navrhuje na vymenovanie zamestnanecká časť akademického senátu verejnej vysokej školy a dvoch členov navrhuje študentská časť akademického senátu verejnej vysokej školy. Návrh na odvolanie člena správnej rady dáva ministrovi ten orgán, ktorý ho navrhol.“ Máte to pred sebou, ostatné znenie v podstate je nezmenené. Zas pár vetami poviem, o čo tam ide. Ja si myslím, že v členstve správnej rady majú byť tretinovo zastúpení tí, ktorí by teda mohli a mali mať vplyv na chod verejnej vysokej školy, navrhuje zas štyroch rektor ministrovi, štyroch minister školstva. No prečo by zas akademický senát, keď už má správna rada mať tie kompetencie, ktoré má mať, či už ich bude mať alebo nie, na zloženie správnej rady nemohol mať skromný podiel dvoch za zamestnaneckú časť senátu, dvoch za študentskú čas senátu (akademická obec)? Veď tá správna rada rozhoduje o nich. A nejde tu o nejakú prevahu, ale len o vyrovnanosť a určitú rovnováhu zase, ako by som povedal výkonnej, zákonodarnej a kontrolnej moci, o nič viac a nič menej pritom nejde. Ďakujem za ctenú pozornosť, to je všetko z mojej strany.