B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-04-10):
R. Hofbauer, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, dámy a páni, priznám sa, že páči sa mi toto hlboké národnostné slovenské prebudenie Strany demokratickej ľavice aj KDH v predvolebnom období, k čomu prispela výraznou mierou predovšetkým maďarská strana. Ale je to fajn. Ďalej, úprimne povedané, pridávam sa k tým názorom, ktoré tuná už odzneli z úst viacerých rečníkov, že toto rokovanie skutočne je nadpočetné a vôbec by sa ani nemuselo konať. Ja dodám iba toľko, nemuselo by sa konať, pokiaľ by na čele Slovenskej republiky stála slovenská vláda, vedenie slovenského parlamentu by bolo slovenským parlamentom a pokiaľ by adekvátne konali v záujme Slovenskej republiky a štátu, ktorý ich nominoval do tejto pozície. Nakoľko sa tak nedeje, tak potom sa musia suplovať rady krokov inými formami. Toto rokovanie je práve takouto jednou inou formou. Do omrzenia som tuná počúval od mnohých rečníkov počnúc pánom Hortom cez pani Sabolovú, pána Slafkovského a ďalších a ďalších, ako zákon Maďarsko a Maďari premietnutý do tohto zákonného materiálu (tlač 1399) ho ovplyvní, ako z toho vychádza, a všetky možné dôsledky medzinárodné, vnútroštátne, možno aj medzigalaktické. Veľmi pozorne som si preto prečítal tento návrh skupiny poslancov opakovane, druhý raz, tretí raz, štvrtý raz a priznám sa, ani raz som nenarazil tam na odvolanie sa na nejaký maďarský zákon o zahraničných Maďaroch. Takže, vážení kolegovia, ja neviem nad čím sa vy do omrzenia toľko pohoršujete, keď sa hneváte na to, že siedmi poslanci podpísaní na tomto návrhu podali návrh zákona, ktorý sa týka územia Slovenskej republiky. Je to ich legitímne právo, pokiaľ by to ich legitímne právo nebolo, predseda parlamentu by tento materiál vôbec nezaradil na prerokovanie a by im ho vrátil. Zaradil ho na rokovanie, je to ich legitímne právo, čiže my rokujeme o legitímnom materiáli, ktorý bol predložený do slovenského parlamentu legitímnou formou. Takže prestaňte sa už donekonečna na túto tému čudovať. Prečo sa domnievam, že toto rokovanie by vôbec nebolo potrebné, ak by všetky vrcholné inštitúcie tohto nášho štátu fungovali, tak akoby fungovať mali. Veď predsa inštitút Maďarsko a Maďari nevznikol v roku 2002. Je to inštitúcia, ktorá bola založená pred rokmi rokúcimi v Debrecíne, spočiatku ako mimovládna organizácia, v roku 1999 v Budapešti bola povýšená na vládny inštitút, ktorý je priamo začlenený do štruktúry maďarského kabinetu. A bolo to za prítomnosti podpredsedu Národnej rady Slovenskej republiky pána Bugára, ktorý odvtedy pravidelne tam aj figuroval pri všetkých rokovaniach, pri všetkých konaniach. Takže aké prekvapenie? Predsa vieme, že takýto inštitút bol povýšený na vládny inštitút a podlieha priamo pod predsedu maďarskej vlády. Vieme, že takýto materiál o zahraničných Maďaroch, vládny materiál v Budapešti sa pripravoval, bolo to otvorene deklarované a priznané, v našej tlači to bolo takisto zverejnené, žiadne prekvapenie sa teda nekonalo a tento návrh zákona sa vypracúval. Pokiaľ by niekto z vás mal o to záujem, mohli ste to konzultovať s pánom Durayom, ktorý bol jeho iniciátor a jeho spracovateľ, mohli ste sa o tom dozvedieť všetko a v predstihu. Maďarská vláda tento zákon schválila v júni 2001, čiže času bolo more a slovenská vláda nekonala vôbec nič, absolútne nič. Minister zahraničných vecí Kukan sa tváril, že nič sa nedeje, a stále rozprával o nejakej uvážlivej ústretovosti voči zahraničnému partnerovi, ktorý prijal zákon, ktorý evidentne má mimoteritoriálnu účinnosť a vzťahuje sa na susediace štáty s Maďarskom. Predseda vlády Mikuláš Dzurinda sa nám tuná do omrzenia chvastal, kedy si posedel, popil s Viktorom Orbánom, ako a kedy ho potľapkali po pleci a kde a kto ho v maďarskej tlači kedy za to pochválil. Ale nebolo z jeho strany konanie žiadne, vôbec žiadna reakcia. Od minulého roku zo strany slovenskej vlády, slovenského parlamentu, legislatívy, ministra zahraničných vecí neodznela žiadna oficiálna diplomatická, relevantná aktivita voči štátu, ktorý schválil zákon, ktorý sa týkal nášho územia, našich občanov a ktorý má vyložene diskriminujúci charakter. V tomto smere nepovažujem za nijako zvláštne obojpohlavné vystupovanie samotného KDH, ktoré za celé toto obdobie sedelo vo vláde a mlčalo a teraz v prvom polroku volebného roku 2002 sa tvári zrazu pronárodne. Veď v tom čase predsa ministrom vnútra bol minister vnútra pán Pittner, ktorý je súčasne teraz tu sediacim ako spravodajca tohto materiálu. Signatári, ktorí sú podpísaní pod návrhom tohto zákona, takisto nie sú mená žiadne neznáme a ich pronárodné precitnutie v roku 2002 je tým zaujímavejšie, že pán Palko napr. bol podpredsedom Federálnej bezpečnostnej informačnej služby a ešte v roku 1992 organizoval činnosti proti zvrchovanosti Slovenskej republiky. Pán Mikloško je nositeľ vysokého vyznamenania maďarského Jánosa Esterházyho, ktorý ho obdržal v maďarskom parlamente, maďarského vojnového zločinca odsúdeného na trest smrti. Takže v tomto smere sú to skutočne veľmi-veľmi pozoruhodní signatári tohto pronárodného precitnutia na slovenskej politickej scéne. Nie je to nič nové ani nič prekvapujúce, pretože o pol roka neskôr zas budú títo poslanci vystupovať inakšie, na to sme už zvyknutí. Ale teraz prerokovávame materiál, ktorý tuná máme k dispozícii a ku ktorému sa vyjadrujeme. Dopredu poviem, že ho podporíme. Prečo? Lebo je pragmatický, lebo je vecný a lebo sa týka problematiky, ktorá je v súčasnosti akútna. Čiže oddeľujem pozíciu signatárov od pozície obsahu materiálu. To je prvá vec. Druhá vec, všetky lamentácie nad tým, že ide o materiál, ktorý je nad rámec slovenskej legislatívy a zasahuje do európskych štruktúr, a kto všetko sa na európskej úrovni bude na Slovensko mračiť. Nuž tak, vážení kolenačkoví politici, ktorí chodíte do zahraničia a chodíte sa utešovať tým, kto všetko vás pochválil a kto všetko čo povedal, prestaňte už s touto triviálnou, verbálnou politikárčinou, pretože je smiešna. My tu rokujeme na území Slovenskej republiky, v slovenskom parlamente a prerokovávame legislatívny dokument, ktorí predložili poslanci slovenského parlamentu, a týka sa výlučne územia Slovenskej republiky. Čo sa týka tých nekonečných úvah, akým spôsobom hrozným tento zákon zasiahne do medzištátnej úrovne a kto všetko sa na nás bude hnevať, pretože sa budeme vyjadrovať k problematike financovania organizácií financovaných inou inštitúciou z iného štátu, dovoľte pripomenúť americký federálny zákon o agentoch, ktorý za cudzieho agenta deklaruje každého, kto poberá finančné prostriedky a príspevky spoza ľubovoľných hraníc a finančné prostriedky, ktoré sa netýkajú sféry ekonomickej, komerčnej alebo priemyselnej. Ak vás tento federálny zákon zaujíma, mám ho k dispozícii v anglickom znení aj v preklade. Platí od druhej svetovej vojny a Spojené štáty americké ho nepovažovali za potrebné meniť, aj keď bol prijatý vo vojnovom období, pretože sa potvrdil ako odôvodnený a oprávnený. Nik sa zato nad nimi nepohoršuje. Dovoľte tie pripomienky k tomu, či o platnosti a uplatňovaní maďarského zákona o zahraničných Maďaroch má rozhodovať Okresný súd v Komárne, Krajský súd v Nitre alebo ktosi iný. Sú to nezmysly. O zvrchovanosti tohto štátu majú rozhodovať inštitúcie, ktoré sú na to kompetentné, tými sú vláda a vedenie parlamentu, a nie okresné súdy. Čo sa týka ostatných predstaviteľov nášho štátu, treba konštatovať, že minister zahraničných vecí Eduard Kukan prinajmenšom by mal sedieť v tejto poslaneckej snemovni a počúvať túto rozpravu o legislatívnom dokumente, ktorý sa týka vyslovene jeho problematiky. Tým, že tu nesedí, iba dokumentuje nieže chatrnú vlastnú diplomatickú činnosť, ale predovšetkým nečinnosť. To je veľmi podstatný rozdiel. Môže sa minister zahraničných vecí Slovenskej republiky vyhovárať a zdôvodňovať svoj postoj akokoľvek, na jeho postoj existuje iba jediné slovo – nečinnosť. Pokiaľ ide o predsedu vlády, presne takisto je zbytočné, aby sa chválil tým, že koľkokrát ho predseda maďarskej vlády pochválil. Zrejme mal na to dôvod. A predseda maďarskej vlády načasoval platnosť tohto zákona tak, aby podporil ambície ním proklamovanej strany na maďarskom území, čo mu nevyšlo. Ale nečinnosť predsedu slovenskej vlády Dzurindu je evidentná. To, čo o ňom napísali maďarské noviny, je predsa smiešne. To nie je diplomatický a štátnický postoj predsedu vlády. Škoda, že v tomto smere nekonal nič ani prezident Slovenskej republiky. Škoda, že sadí duby miesto líp, a škoda, že v zahraničí sa vyjadruje k problematikám, ktoré sú primerané možno starostovi Bratislavy, ale určite nie prezidentovi tohto štátu, pretože to či v Bratislave sa bude budovať metro alebo nebude budovať metro, to je vecou čohosi úplne iného, ale nie prezidenta štátu. Pokiaľ sa zaoberá takýmito problematikami, tak potom, pochopiteľne, unikajú mu tak zásadné veci, ako sú štátnické, prezidentské postoje vo veci štátnického zabezpečovania štátu, ktorému stojí on na čele. Nechávam mimo rámca, či sa cíti príslušníkom jeho štátotvorného národa. To je jeho osobná problematika. Pokiaľ v tejto snemovni som pozorne počúval vystúpenie pána Horta a pani Sabolovej, pána Slafkovského, domnievam sa, že páni Orbán, Duray, Bugár a aj Csurka, myslím, môžu byť veľmi spokojní. Nepotrebujú vystupovanie poslancov maďarskej národnosti na tejto politickej scéne, vy ich dokonale zastúpite mierou prehojnou, zrejme vám to stojí za to, ako verní janičiari a pomaďarčení poturčenci. Takže, dámy a páni, tento materiál (tlač 1399) pri hlasovaní podporím z dôvodu jeho vecnej náplne a z dôvodu akútnej potreby jeho prijatia. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)