M. Hort, poslanec: (2005-11-08):
Pokiaľ ide o návrh z dielne HZDS, tento v súlade s viacnásobnými deklaráciami jeho protagonistov má zámer technicky upraviť termín volieb vo vzťahu k tvorbe štátneho rozpočtu a príprave komunálnych volieb. Osobne som presvedčený, že vzhľadom na kvalitatívne nový spôsob tvorby návrhu štátneho rozpočtu, ktorého rámce sú schvaľované na dlhšie obdobie ako jeden rok, dôvody, ktoré obsahuje návrh predkladateľa, už pominuli. Navyše, ak by bolo v budúcnosti ambíciou zákonodarcov zaviesť iný režim do vzťahu volieb parlamentných, regionálnych a komunálnych, najkorektnejšie je prijať takéto úpravy na základe volebných programov jednotlivých politických strán formou ústavného zákona ihneď po parlamentných voľbách. Druhý návrh, ktorý je z dielne Komunistickej strany Slovenska, považujem v jeho podstate za neúprimný. Ak sa dokážeme všetci zhodnúť na tom, že zavedenie imperatívneho mandátu je v rozpore nielen s ústavou, ale aj so slušnými mravmi, tak dôvod, „koaliční poslanci nie sú schopní sami presadzovať svoj vládny program, ale len za pomoci tzv. nezávislých poslancov, resp. poslancov, ktorí prešli od opozičných poslancov do koalície“, je vyjadrením dvojitej morálky Komunistickej strany Slovenska, pretože si cudne nespomína na tých poslancov, ktorí zradili vládny program a dnes sú oporou časti opozície v neustálych opozično-koaličných šarvátkach v snemovni. Kým prvý predkladateľ, myslím tým HZDS, vyjadruje tento svoj postoj už dlhodobejšie, v prípade KSS je zrejmé, že sa stali hlásnou trúbou niekoho, kto má predčasné parlamentné voľby ako jediný a hlavný svoj politický program v podstate od prvého dňa po parlamentných voľbách v roku 2002. Hoci mnohé z tejto never ending story už bolo pomenované nielen politickými analytikmi, ale aj priamo v diskusiách v tejto ctenej snemovni, nezaškodí si pripomenúť hlavné etapy tejto deštrukčnej strany Smer a pána Fica. Niekoľko mesiacov po voľbách začala počnúc Ivanom Miklošom séria  návrhov na odvolávanie ministrov tempom, ktoré je v demokratických krajinách doposiaľ nepoznané. Keď reformy v spojitosti so zvyšovaním cien energií doliehali na obyvateľstvo snáď najťažšie, vidiac, že v parlamente nemôže prejsť ústavný zákon o skrátení volebného obdobia, vypýtala si strana Smer od občanov na svoju propagáciu prostredníctvom referenda o predčasných parlamentných voľbách púhych 100 mil. Sk. Tak ako volebné v roku 2002, aj referendové fiasko rozchodili jeho protagonisti do 24 hodín a opätovne rozkrútili cez demagógiu a masírovanie verejnej mienky klamstvami v priamom prenose činnosť zameranú na dosiahnutie jediného cieľa, gottwaldovsky vykrútiť vláde krk. Čo na tom, že ceny potravín po našom vstupe do EÚ nielenže dramaticky nestúpli, ale ešte klesli? Čo na tom, že Smer nepodporuje sociálne zákony, ktoré kompenzujú zvýšenie cien pohonných hmôt pre telesne postihnutých a pán Fico v televízii poprie toto zlyhanie celého poslaneckého klubu? Čo na tom, že pravda o reálnych mzdách je presne opačná, ako tvrdí pán Fico v priamom prenose? Čo na tom, že v tom istom prenose predseda Smeru klame o zákazkách poslanca Elsnera získaných v rezorte ministerstva dopravy. Podstatné je, že viackrát opakovaná lož sa postupne aj v našej spoločnosti pre niektoré skupiny obyvateľstva stáva pravdou a sľuby o bezbolestnom dosiahnutí vyššej životnej úrovne sa predsa vždy lepšie počúvali ako volanie po zodpovednosti, a to všetko nie v mene národa a ľudí práce, ale kvôli obyčajnej ľudskej pýche a neukojenej túžbe po moci. Odhliadnuc od uvedených skutočností prichádzať s myšlienkou predčasných parlamentných volieb aj z dôvodu, že naštartované reformy treba pozastaviť, resp. zrušiť, je pre krajinu dvojnásobne nebezpečné. Kto je schopný sa objektívne pozrieť do nedávnej minulosti, určite môže konštatovať, že keby sa reformy po páde komunizmu boli začali skôr, mohli byť oveľa menej bolestivé. Napriek dosiahnutej slobode a demokratizácii verejného života systém, ktorý nám tu nastolili sovietski neokolonialisti ako daň za oslobodenie, v mnohých oblastiach  života pokračoval. Falošná solidarita v sociálnom systéme, prezamestnanosť v mnohých rezortoch, neefektívne využívanie prostriedkov určených do zdravotníctva či nekontrolovateľné verejné financie, to sú všetko oblasti, v ktorých našu snahu o zreformovanie systému s obdivom sledujú nielen tí na východ, ale aj tí na západ od našich hraníc. Naviac si uvedomujú, že ich to taktiež neminie. Určite sa urobilo aj veľa chýb, ale v tomto náročnom, no konečne pravdivom procese dnes opäť lákať ľudí na komunistickú demagógiu o bezbolestných krajších zajtrajškoch je nielen krokom späť, ale aj nerealizovateľná predstava, nerealizovateľná aj preto, že odbornosť jej protagonistov reprezentujú aj také tvrdenia, ktoré vyvolávajú úsmev, že napr. strana Smer bude vedieť v budúcnosti garantovať ceny plynu a pohonných hmôt, čiže v určitom zmysle vie zagarantovať ceny ropy, ktoré vplývajú na cenu plynu, a to, samozrejme, diferencovane vo vzťahu k rôznym skupinám obyvateľstva. To naozaj nepotrebuje žiaden komentár. Predčasné parlamentné voľby, nech sú z akýchkoľvek dôvodov, nikdy neznamenajú zvýšenie ratingu tej-ktorej krajiny, ale skôr nestabilitu, zníženie dôveryhodnosti a rovnako tiež vyššiu obozretnosť zahraničných investorov, po ktorých všetci s cieľom zníženia nezamestnanosti voláme. Z uvedených dôvodov verím, že návrhy na skrátenie volebného obdobia nepodporíme a, naopak, podporíme vytváranie takého mena Slovenska v zahraničí, ktoré z nás robí stabilného a dôveryhodného partnera. Ďakujem pekne. (Potlesk.)