V. Mečiar, poslanec: (2009-06-16):
Pokiaľ ide o pózu a slová, je mnoho vznešených ideálov, ktoré odznievajú v práve a v politike, tiež poznám z histórie prípad, keď jeden kričal právo a poriadok a končilo to nápismi na koncentrákoch ARBEIT MACHT FREI. Takže vznešené slová a nečisté cesty vedú k nečistým cieľom. Pokiaľ ide o otázky fungovania akejkoľvek štátnej moci, je postavená od Charlesa Montesquieuho na filozofickom základe trojdelenia moci. Existuje moc zákonodarná, ktorá zákony prijíma. Existuje moc výkonná, ktorá zákony vykonáva. Existuje moc súdna, ktorá podľa zákonov rozhoduje. Tieto moci nesmú nahradzovať jedna druhú. Musia vychádzať jedna z druhej. Súdne rozhodnutia sú súčasťou právneho poriadku Slovenskej republiky, aj keď nemajú silu zákona, ale vytvárajú formu precedensov, ktorými sa súdy a právny poriadok štátu riadi a rozhoduje sa podľa nich. Čiže to rozhodnutie každého orgánu vykonané podľa práva je súčasťou práva, opravné prostriedky sú súčasťou tohto poriadku. Nemôže výkonná alebo parlamentná moc povedať, že rešpektujú Ústavný súd, a pritom dehonestovať slobodné rozhodovanie jeho sudcov, dehonestovať inštitúciu a dehonestovať obsah rozhodnutia. To nejde. Nemôže tu v práve a v právnom poriadku rozprávať niekto, kto práve to porušenie právneho poriadku a ústavy vniesol do právneho systému. Tak aspoň s úctou trošku k ľuďom povedať, vážení, prepáčte, ale to nepočujem. Ja len počujem nové pózy, nové gestá, nové hrdinstvá a počúvam, že tí, čo majú odlišný právny názor a správny právny názor potvrdený najvyššou autoritou tohto štátu v oblasti práva, čo je Ústavný súd, to nie sú slušní ľudia, a tí, čo sa mýlili, to sú slušní ľudia. Je možná takáto pozícia delenia na slušných a neslušných? Možno označiť sudcov Ústavného súdu, ktorí vyniesli rozhodnutie za neslušných ľudí? Možno súdy, prokurátorov a ďalších ľudí, ktorí majú tento názor, označiť za neslušných ľudí? Nefetišizuje tu niekto inštitúciu, ktorá vôbec nemá taký dosah na občianske a ľudské práva ani na ochranu pred trestnosťou, aké sa jej v tomto parlamente skupinou v právu pripisujú? Je to najmenej výkonná trestná inštitúcia zo všetkých inštitúcií okresov a krajov, ktoré na Slovensku existujú s kopou vecí, ktoré sa preťahujú. Som si vedomý toho, že na pravej strane poniektorí budú namietať, keď im podpredsedu KDH podozrivého z korupcie dodnes právoplatne neodsúdili a už to trvá koľko? Sedem či osem rokov? No a to nie je ani politicky, ani občianskoprávne v rozpore s istými zásadami. Ak rešpektujeme tento princíp trojdelenia moci, tak musíme povedať aj to, že výkonná moc môže robiť to, ale aj parlamentná moc, čo jej ústava dovoľuje. Čo jej ústava nedovoľuje, je konaním v rozpore s ústavnosťou. Ak jednotlivé moci sa navzájom nahrádzajú, konajú proti systému ústavnosti. Paragraf 2 ods. 2 zákona Ústavy Slovenskej republiky, základného zákona tohto štátu hovorí, že štátne orgány môžu len to, čo im zákon výslovne dovoľuje. Pokiaľ ide o vzťah výkonnej, parlamentnej moci a súdnej moci, tak ústava hovorí, že môže a je aj povinná zákonodarná moc reagovať na rozhodnutie Ústavného súdu publikované v Zbierke zákonov. Nie na komuniké z rozhodnutia a zasadnutia Ústavného súdu. Parlamentná moc má stanovenú lehotu, dokedy musí uviesť súlad zákona s Ústavou Slovenskej republiky do účinnosti. Nemôže to robiť vopred bez publikovania tohto nálezu, nahradzovať nález, prijímať iné zákony, dokonca vytvárať systém dvojprávia, keď po istú dobu budú prijaté dva platné zákony, ale s rôznou dobou účinnosti a vytvára sa dvojporiadok pre toto rozhodovanie. Toto výkonná moc urobiť nemôže. Aj keď to navrhuje vláda, aj keď to bude väčšina parlamentu za, aj keď budem sám z týchto päťdesiatich, našťastie nie som sám, budem hovoriť o tom, že tento postup je protiústavný, proti ústavnosti, aj proti Ústave Slovenskej republiky. Preto sa s ním stotožniť nemôžem a podporiť ho nemôžeme. Pokiaľ ide o vlastný obsah tohto zákona. To, čo prináša nové, alebo to, čo zostáva staré, je v ňom rovnako veľa chýb, ktoré idú do rozporu s Ústavou Slovenskej republiky. Samozrejme, pretože sa netajím tým, že som bol už pri vzniku Špeciálneho súdu proti a hovoril som, že je v rozpore s ústavou a trvalo to niekoľko rokov, kým sa to potvrdilo, tak i dneska hovorím, že ide o konanie, ale aj obsah zákona je v rozpore s ústavou v ôsmich bodoch. Nie je moja úloha tuná robiť analýzu tohto zákona, hovoriť, v čom by mal byť zmenený a opravený. Ak to výkonná moc urobila v podstate zvečera do rána, bolo pred voľbami a nálady ľudí boli také, tak musí aj vedieť si obhájiť svoje stanovisko, ale potom aj parlamentná moc znovu pred Ústavným súdom. Ale potom musí aj parlament povedať, prečo Ústavný súd nerešpektuje. Musí to povedať verejnosti, či je to v mene práva a poriadku, alebo je to v mene toho, že sa snažíme zaviesť dvojprávie, dvojporiadok. To v žiadnom prípade nie. Pokiaľ ide o rozhodovanie sudcov, chcem povedať, že všetky reči, úvahy a kvalifikácie o tom, že konali pod nátlakom boli lož a výmysel. Skôr je otázka morálky a zodpovednosti morálnej, etickej sudcu Ústavného súdu, ktorý túto lož medzi ľuďmi šíril. Nakoniec nepriamo zobral späť, ale išlo o lož. Na tú lož reagovala hlava štátu, členovia vlády, poslanci, väčšinou opoziční a v mene nej vyzývali ľudí na námestiach. V mene lži. Nie pravdy, nie právneho poriadku, nie inštitúcie Ústavného súdu a ústavnosti. Takže toto tiež nemožno prijať ako argument, ktorým je demokratické konanie poslancov, členov vlády a ústavných inštitúcií navzájom tolerované. Nie je dovolené. Môžeme mať názory politické rôzne, ale rozhodnutia rešpektovať musíme. Tam, kde prestáva platiť toto, začína platiť anarchia, tam sa začína rúcať právny štát, nie budovať právny štát. A právny štát je systém, v ktorom právom je viazaný každý. A ak to právo hovorí, že rozhodnutia súdov budeme rešpektovať, tak je viazaný tým aj tento parlament. My môžeme mať právny názor iný, právne vedomie sa vyvíja po inej línii ako právna norma. Ale nenahradzujme právne normy právnym vedomím osoby. To je nezlučiteľné. Právna norma, kým je, tak platí donekonečna, kým nie je zrušená. Keď je nahradená inou, potom môže byť iná. Ale tu sa tie dve veci zmiešavajú a dávajú sa do trošku inej polohy a do iného poriadku. Pokiaľ ide o postavenie občanov a názor na to, že je to inštitúcia, ktorá ju chráni. Vážení, všetci, ktorí s právom trošku prichádzate do styku, viete, že najprv musí byť vyhľadávanie trestného činu. Kto ho bude robiť? No územné orgány. Potom po vyhľadávaní, ak je dôkaz, začína vyšetrovanie. Kto ho robí? No územné orgány. Keď to dospieva do štádia obvinenia a týka sa to osôb, ktoré patria do jurisdikcie Špeciálneho súdu, potom nastupuje až špeciálny prokurátor, potom ide obžaloba, potom ide rozhodnutie súdov, odvolanie súdov a podobne. Čiže je tu niekoľko stupňov, ktoré sú vyňaté z pôsobnosti jednej celoslovenskej inštitúcie. Samozrejme, počul som aj také názory, že my chceme podporovať mafiu a že chceme v tomto smere bohviečo robiť, lebo kto má iný názor ako pán Lipšic, je mafián. To je také, bolo voľakedy, kto si nemyslí to  čo Lipšic, je proti štátu. (Potlesk.) Pokiaľ ide o názor, ktorý s týmto súvisí, že ako ho rešpektovať a ako vo výstavbe súdu pokračovať. Hovoríme, že treba zachovať delenie stupňov súdnictva tak, ako sú. Prvostupňové rozhodujú svoje, krajské ako druhostupňové rozhodujú v odvolacom konaní alebo v prvom stupni ako samostatné, Najvyšší súd preskúmava alebo rozhoduje v odvolacom konaní. Pokiaľ ide o túto stupňovitosť, navrhujeme zachovať bez zmeny. Samozrejme, že špecializácia v súdnej rozhodovacej právomoci je proces, ktorý nastupuje a sme pripravení ho podporiť. Ale podporiť tak, že bude rešpektovaná táto trojstupňovitosť a nieže bude zriaďovaný k ôsmim krajským súdom nezávislý deviaty súd. Preto hovoríme, nech sa v krajoch zriadia špecializované trestné senáty. Nech sudcovia Špeciálneho súdu so svojou agendou, pracovnoprávnymi vzťahmi prejdú do týchto krajských súdov ako iní sudcovia a nech vykonávajú svoju prácu a dokončia všetky rozpracované veci bez zvyšku. Dokonca aj nech sedia v tých istých priestoroch, ale s iným režimom právnym, s iným riadiacim systémom, s iným kontrolným systémom a nech namiesto troch senátov je ich osem na území celého Slovenska. Ale prepáčte, nezmysly, ktoré sa tu hlásili o tom, že treba potrhať miestne väzby k sudcom na mieste, no najťažšie zločiny v tomto štáte väčšinou a aj najťažšie tresty doživotia vydávajú sudcovia na tých najnižších stupňoch, nie na Špecializovanom súde. Keď zoberieme pomer čísiel rozhodnutí, to je obrovský nepomer. A nemajú ani ochranu, ani väčšie peniaze, žijú na tom mieste a je porušovaná ich integrita a úcta k nim. Ak sa za Lipšica robili kroky, aby neboli riadne zaplatení, ak sa za Lipšica v 70 % preukázalo, že obvinenia sudcov, ktoré robil z propagačných dôvodov, boli falošné, ak sa za Lipšica znižovala dôstojnosť autoritou súdov, áno, dneska sú predmetom verejnej kontroly a diskusií, lebo sa tam niečo deje. Ticho je na cintorínoch, tam sa už nič nedeje. Ale tam, kde je spoločenský pohyb, je vždy záujem, je vždy kontrola. A Harabin dal tieto veci do pohybu, ktorému bude patriť zásluha a uznanie a úcta napriek tomu, že psy štekajú, karavána ide ďalej. Pokiaľ ide o záver, ktorý tu je. Špecializované trestné senáty krajských súdov, ktoré budú vykonávať špeciálnu agendu špeciálnych trestných činov s osobitnou prípravou, s osobitným režimom uchovania agendy, aby už nedochádzalo k tomu, že sa budú zo súdov strácať spisy a podobne, to je cieľ a program. Nie zmätok do súdnej moci, nie personálna pôsobnosť, zákon voči každému, rovnosť voči každému, ale aj neodňateľnosť sudcovi, ktorému každý občan patrí. Pokiaľ ide o postoj k rozhodnutiam Ústavného súdu. Len čo bude známy nález, zatiaľ nevieme, zatiaľ poznáme komuniké a citové vyjadrenia poslancov, nezaujímavé, žiaden fakt, žiaden argument, budeme môcť zaujať stanovisko vecné a budeme môcť povedať čo ďalej. Za tejto situácie nemôžeme v klube hlasovať za návrh vlády napriek tomu, že sme súčasťou vládnej koalície a nakoniec sme to povedali i vo vláde a potom zbieram 30 podpisov, ktoré proti tomu textu zákona, t. j. proti rozhodnutiu tohto Ústavného súdu pôjdu na tento Ústavný súd. Bude si musieť svojou autoritou vynútiť plnenie svojich rozhodnutí, pretože mnohé texty sa doslova prekrývajú a sú totožné. To nemožno. To ho ozaj tak nemožno znegovať. Takže počkáme na rozhodnutie, čas nás nesúri, nemáme sa kde ponáhľať, práca kvapná, málo platná. Príde čas rozhodnutia, príde čas výkonu rozhodnutia, ak svojím podielom na zodpovednosti za tento výkon rozhodnutia to schválime. Postup, ktorý je teraz, konanie teraz v Národnej rade je mimo systému a mimo režimu Ústavy Slovenskej republiky. Preto sa s ním nestotožňujeme a podporiť ho nemôžeme. Práve preto, aby bola právnosť, aby bola ústavnosť a poriadok. Môžeme tu hovoriť všetci rovnako, a pritom každý ísť inde. Rozhodnutie v tomto smere je hranica ústavnosti. Nie ani hranica popularity, ani nie straníckeho záujmu. Takže to je naše stanovisko a takéto stanovisko budeme obhajovať a podporovať teraz i pred verejnosťou i za cenu toho, že v dobe popularity to môže priniesť aj percentá mimo. Buď normy platia a ctíme, alebo neplatia. To nemôže byť vec konjunktúry. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)