Viskupič, Jozef, poslanec NR SR (2017-03-21):
Ďakujem. Vážený pán predseda, vážené pani poslankyne, páni poslanci, dovoľte mi za klub OĽANO pár poznámok k tomu, čo sme dostali do lavíc, a v zlúčenej rozprave sme nútení sa tým zaoberať. Myslím, že na začiatku musím predostrieť to, čo sme počas prvého, druhého čítania hovorili, väčšina teda z opozície, že tento návrh zákona nezíska podpis od pána prezidenta, tak dnes máme túto – vtedy predpokladanú – teraz realitu na stole. Myslím, že nemá veľmi význam opakovať dokolečka argumenty, ktoré jednak môj predrečník, a sú to argumenty čísel, skúseností, našej vlastnej skúsenosti za doby fungovania dvojkolovej voľby, ale aj skúsenosti zo zahraničia, kde jednoznačne platí, že dvojkolový systém zvyšuje legitimitu a zabraňuje možnej voľbe extrému. A chcel by som sa možno pozastaviť práve pri tom, čo nemohlo odznieť ani v prvom, ani druhom kole rozpravy, pretože sme nepodpis alebo nepridanie podpisu pána prezidenta len predpokladali. Je veľmi dôležité pre tento účel povedať a je to v bode 3 pri..., v tlači 437, kde pre mňa, a predpokladám aj pre náš klub, je zhrnuté to najzákladnejšie, prečo prezident nechce svoj podpis pridať pod váš zamýšľaný, pod vašu zamýšľanú novelu, pod vami zamýšľanú zmenu volebných pravidiel. V bode 3 sa totižto odvoláva na ústavu. Hovorí: „Vo svojom sľube prezidenta Slovenskej republiky zloženého podľa čl. 104 ods. 1 ústavy som sa zaviazal, že svoje povinnosti budem vykonávať v záujme občanov a zachovávať i obhajovať ústavu a ostatné zákony. Plnenie tohto záväzku je osobitne významné pri ochrane základných práv a slobôd fyzických osôb v oblasti aktívneho aj pasívneho volebného práva. Preto považujem za potrebné uviesť, že na základe faktov uvedených v článku alebo v časti II rozhodnutia nepodpísať vami zamýšľanú zmenu volebných pravidiel, že podpísaniu schváleného zákona mi bráni zachovávanie a obhajoba ústavy.“ Zopakujem: Podpísaniu schváleného zákona pánovi prezidentovi bráni zachovávanie a obhajoba ústavy. „Podľa čl. 31 ústavy zákonná úprava všetkých politických práv a slobôd a jej výklad a používanie musia umožňovať a ochraňovať“ – a tu je ten dôležitý argument – „slobodnú súťaž politických síl v demokratickej spoločnosti. Citované ustanovenie ústavy sa vzťahuje aj na schválený zákon.“ Preto pán prezident vyslovuje vážnu pochybnosť o tom, či schválený zákon možno vykladať a aplikovať tak, aby umožňoval a ochraňoval slobodnú súťaž politických síl v našej spoločnosti. Umožniť a ochraňovať slobodnú súťaž vo voľbách je totiž základný účel, mieni pán prezident, ktorému musí zodpovedať každý zákon upravujúci voľby, resp. výkon volebného práva vrátane, vrátane volieb do orgánov samosprávnych krajov. Pán prezident ďalej hovorí, prečo nepridá podpis pod vami schválený zákon, a to je, že schválený zákon v kritizovanej časti nenapĺňa reálnym obsahom ústavne definovaný základný účel tejto zmeny. Ani jeden z dôvodov, ktoré viedli predkladateľov k navrhovaniu novely zákona o výkone volebného práva v súvislosti s voľbami do orgánov samosprávnych krajov, sám osebe alebo aj v kontexte, alebo v súvislostiach nevedie k takej zákonnej úprave, ktorá umožňuje a ochraňuje slobodnú súťaž politických síl v Slovenskej republike. Dokonca mieni presný opak. Schválený zákon oslabuje úroveň slobodnej súťaže politických síl vo voľbách do orgánov samosprávnych krajov. Schválený zákon vstupuje do tejto slobodnej súťaže s faktormi, ktoré nemajú a nesmú vplývať na organizáciu, priebeh a výsledky volieb, či už spomínaná nízka účasť, alebo úspora prostriedkov vynakladaných na organizáciu volieb do orgánov samosprávnych krajov, nedostatočne vyjadrená vôľa voličov, to je v úplne, v úplnom rozpore s obsahom a výkonom aktívneho aj pasívneho volebného práva, ktoré nezávisí od počtu zúčastnených voličov, ale od iných ústavne upravených faktorov a tie sú splnené pri..., a tie sú splnené aj pri nižšej účasti a menej reprezentatívne výsledky druhého kola volieb než prvého kola volieb. Navyše v Slovenskej republike sa od vzniku v roku ’93 vyvinula ústavná prax – a to citoval už Martin Klus –, podľa ktorej sa volebné zákony nemenia, resp. nenovelizujú v úzkej nadväznosti na blížiace sa voľby. Táto ústavná prax je súčasťou ústavného poriadku nášho štátu a musí po štvrťstoročí byť rešpektovaná bez akýchkoľvek, akýchkoľvek výnimiek. Schválený zákon túto ústavnú prax ako zdroja ústavného poriadku však evidentne porušuje a dôsledkom je okrem iného aj ďalšie oslabovanie súťaže politických síl vo voľbách do orgánov samosprávnych krajov, ktorá je garantovaná čl. 31 našej Ústavy Slovenskej republiky. Chcel by som teda povedať, že oba spomínané, dva, resp. v kontexte tri dôvody, sú momentami, ktoré, ktorými sme atakovaní z pohľadu silnej ústavnej inštitúcie priamo volenej, prezidentom republiky, a minimálne by stálo za to, či by sme na základe tejto argumentácie, ktorá nehovorí len tak do vetra, nehovorí o možných politických dôvodov a presadzovaniu záujmov jednej, druhej alebo tretej politickej strany, ale priamo argumentuje tým, že je v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky. Ak máme na mysli, že chceme volebné pravidlá vylepšiť, tak súhlasím s pánom prezidentom a rozumiem, prečo nechce pripojiť podpis pod túto zmenu, a to je, že sa politická súťaž oslabuje a že sa pravidlá menia počas doby hry. Myslím si, že ak použijem voľnú analógiu, ak je napríklad vo futbale nariadená jedenástka alebo pokutový kop, nie v čase, kedy sa hrá alebo kedy vybehnú hráči na ihrisko a zadefinujú sa pravidlá, ale v čase, kedy je priamo nariadená, a niekto sa vtedy rozhodne, že sa nebude kopať z jedenástich metrov, ale z polky ihriska. To namieta z hľadiska ústavného úzusu a ústavný... a zmien, ktoré má prezidentská kancelária za protiústavné, ktoré oslabujú politickú súťaž, je presne tento príklad, kedy počas už priamo, priamo sme sedem dní pred voľbami, sedem mesiacov, pardon, pred voľbami, a meníme pravidlá súťaže. To znamená, viem o niektorých, že sú oficiálnymi kandidátami. Viem, že niektoré volebné tímy, sú rozbehnutí, a súhlasím s argumentom, ktorý použil predrečník Martin Klus, že túto neblahú prax sme mali iba jedenkrát v histórii, a to je to, čo nám aj dnes pri debate o zrušení amnestií prinášajú 90. roky, a to je vtedy, keď Vladimír Mečiar sa snažil takisto meniť pravidlá hry počas hry samotnej. Preto za klub aj za seba hovorím, že rozumiem dôvodom, prečo pán prezident nechce mať podpis pod ohýbaním pravidiel, prečo sa nechce zúčastniť toho, že by mohlo prísť alebo prichádza z jeho pohľadu v rozpore s čl. 31 ústavy, a ja ho v tomto jeho snažení podporím. Myslím si, že ak dôvody, či už z finančného charakteru, alebo ak by sme mali reálne veriť dobromyseľnému, dobromyseľnej zmene pravidiel, aby bola vyššia účasť, vyššia následná legitimita zvolených županov, tak vieme a vedeli by sme toto urobiť nie počas behu pár mesiacov pred voľbami županov do samosprávnych krajov. Argumenty, ktoré sme uvádzali v prvom a druhom čítaní, však zostávajú. Je naozaj pravdou, že dvojkolový systém zvyšuje legitimitu a bráni výbuchom a bráni možnému nástupu akéhokoľvek extrému. Ja som nepoužíval pri svojej argumentácii príklady, ale myslím si, že je v záujme všetkých nás, z akéhokoľvek politického subjektu sme, aby nástupu a možné prekvapenia deň po voľbách sme jednoducho eliminovali tým, že nastavíme dobré pravidlá. Pánovi prezidentovi rozumiem, prečo pod vami zamýšľanú novelu alebo vami schválenú novelu nepridal svoj podpis. Ak sa s týmto viete stotožniť, veľmi ťažko sa mi odvoláva na to, čo tu boli dvaja kolegovia, pán Paška aj pán Klus, obaja sa odvolávali na zdravý rozum. Niekedy mám pocit, že v týchto žabomyších vojnách naozaj zdravý rozum odchádza preč, ale tu narábame so silnými ústavnými inštitútmi, a preto by som radšej, ak je ešte možnosť, zišiel z kratšej cesty dolu a aj na vašom mieste podporil argumenty pána prezidenta. Ďakujem za pozornosť.