Š. Rusnák, poslanec: (2001-12-12):
Dovoľte mi, aby som predniesol pozmeňujúci návrh s týmto znením: Za čl. 1 za vkladá nový čl. 2, ktorý znie: Zákon č. 416/2001 Z. z. o prechode niektorých pôsobností z orgánov štátnej správy na obce a na vyššie územné celky sa mení a dopĺňa takto: V čl. 22 sa slová „v 70. bode“ nahrádzajú slovami „v 63. bode“. Doterajší čl. 2 sa označuje ako čl. 3. Krátke zdôvodnenie: Predložený návrh reaguje na to, aby od 1. januára 2002 boli realizované ustanovenia bodov 64 až 70 v čl. 8 zákona č. 416/2001 o prechode niektorých pôsobností z orgánov štátnej správy na obce a vyššie územné celky. V uvedených bodoch sa vecne neriešil presun kompetencií, ale posun účinnosti na poskytovanie účelových peňažných dávok sociálnej starostlivosti pre ťažko zdravotne postihnutých občanov alebo poskytovanie služby sociálnej starostlivosti, a to do 31. decembra 2003 podľa predpisov platných pred účinnosťou zákona č. 195/1998 o sociálnej pomoci, t. j. v tejto problematike pred 1. júlom 1999. Keďže v čl. 22 zákona č. 416/2001 je účinnosť pre uvedené body ustanovená od 1. apríla 2002, je potrebné odstrániť toto právne vákuum. V prípade neakceptovania návrhu dôjde k situáciám, že títo občania od 1. januára 2002 nebudú poberať dávky sociálnej starostlivosti a ich zdravotné postihnutie nemusí byť riešené prostredníctvom kompenzácií podľa zákona o sociálnej pomoci. Toľko môj pozmeňujúci návrh. Ja verím, že všetci ho podporíme, aby sme neurobili ďalšie problémy práve našim zdravotne postihnutým spoluobčanom. Ďakujem pekne. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Ďalej vystúpi pán poslanec Pavel Šťastný. P. Šťastný, poslanec: Vážený pán minister, vážený pán predsedajúci, návrh novely zákona o ďalšom vzdelávaní v znení neskorších predpisov vlastne upresňuje oblasť akreditácie vzdelávacích ustanovizní a činnosť Akreditačnej komisie Ministerstva školstva SR na ďalšie vzdelávanie. Ide predovšetkým o upresnenie činnosti Akreditačnej komisie, podmienok a procesu akreditácie vzdelávacích ustanovizní, vydávanie potvrdenia o akreditácii, ktoré podlieha správnemu poplatku, vydávanie dokladov o vzdelávaní, platnosť vydaných kreditov, resp. potvrdenie o akreditácii, pričom sa využili, pochopiteľne, skúsenosti, ktoré doteraz z platnosti už existujúceho zákona vyplývali. Hovorí sa o Akreditačnej komisii Ministerstva školstva SR. Z doterajších skúseností vieme, že Akreditačná komisia je nadrezortný orgán, takže neviem dosť dobre, pán minister, či sa táto formulácia Akreditačná komisia ministerstva školstva hodí takto formulovať, či by nebolo z rôznych dôvodov lepšie, tak ako v rámci postavenia existujúcej Akreditačnej komisie pre vysoké školy, aj tu, aby Akreditačná komisia nebola komisiou rezortného orgánu, ktorý vlastne má ako poradný, ale tak, ako je to v prípade súčasnej Akreditačnej komisie, ako nadrezortný orgán alebo orgán vlády, lepšie povedané. Pracovníci ministerstva školstva v niektorých prípadoch v snahe zabezpečiť bezproblémový priebeh činnosti Akreditačnej komisie, možno povedať, prehnali niektoré kompetencie, ktoré narážajú na porušenie iných právnych noriem. V niektorých prípadoch zasa prisúdili, dalo by sa tak povedať, svojej činnosti význam, ktorý síce chceli doteraz mať, oni ho v podstate aj robili, ale nemali oporu v zákone. Teraz sa tak stalo. Mám niektoré pripomienky, nemám podstatné, samozrejme, úplne podstatné pripomienky k zákonu nemám, ale mám niektoré pripomienky, ktoré si myslím, že by bolo dobré akceptovať, resp. ktoré by upresnili potom definitívne znenie. Predpisovať povinnosť orgánom verejnej správy, aby mohli navrhovať len kandidátov za členov Akreditačnej komisie, v ktorej sú ich zamestnancami, mne sa to osobne nezdá, že je to celkom správne. Pretože aj v tomto prípade by tu mala zohrávať prednosť odbornosť, a nie to, či je príslušnosť k úradu, či patrí k tomu alebo k onému úradu. Preto by som navrhol, aby sa tá posledná veta z § 6 ods. 2 vypustila. Ďalej v ods. 3 doplniť text za výbory „osoby poverené ministerstvom na výkon kontrolnej činnosti oprávnené vstupovať do budov a kontrolovať uskutočnenie vzdelávacích aktivít v sprievode kompetentnej osoby alebo poverenej osoby za danú inštitúciu“. Pretože vieme, že na vysokých školách napríklad sa môže vstupovať na akademickú pôdu aj orgánom dokonca činným v trestnom konaní len so súhlasom rektora, resp. na fakultu dekana. Myslím si, že aj toto tu by bolo vhodné, aby sa takéto uznesenie prijalo. Nie je mi celkom jasné, prečo sa v § 3 vylučuje vysokoškolské štúdium a inštitúcie z procesu ďalšieho vzdelávania, či je to z toho dôvodu, že sa počíta, že to bude v zákone o vysokých školách. V prípade, že je to tak, nenamietam, pretože v opačnom prípade si neviem predstaviť, čo by sa robilo s externými formami, či už ide o inžinierske alebo magisterské štúdium. Ak je zmyslom novely zaviesť jasné kritériá na akreditáciu a na všetky formy externého vzdelávania, potom si myslím, že nie je potrebné precizovať pre jednotlivé stupne podmienky, resp. nie podmienky, ale vymenúvať tam, že musí vždy požadovať, že by stačilo uviesť univerzálnejší text, že každá vzdelávacia ustanovizeň je povinná predložiť ministerstvu žiadosť o akreditáciu. Čiže tým by sa úplne zovšeobecnil ten pohľad, resp. tie povinnosti pre všetkých, ktorí by sa snažili o ďalšie vzdelávanie alebo o účasť na ďalšom vzdelávaní. Nemôžem celkom jednoznačne súhlasiť, aby tak jednoznačne do tej obsahovej stránky vzdelávania vstupovali jeho zadávatelia tak, že určia obsah, rozsah aj podmienky. Predsa by sa toto malo diať len v nejakej spolupráci so vzdelávacími ustanovizňami, pretože sa nedomnievam, že všetci zadávatelia budú tak z tejto stránky vzdelávania erudovaní, aby bezpodmienečne vedeli aj z toho širšieho pohľadu, povedzme z hľadiska globalizácie vzdelávania, aby vedeli o všetkých tých aktivitách a možnostiach, resp. potrebách, ktoré sa z hľadiska rozvoja poznatkov môžu uplatniť. A tu si myslím, že by to mali byť predovšetkým vzdelávacie organizácie, ktoré budú rešpektovať, pochopiteľne, tie požiadavky, ale nemalo by to byť len na základe zadania objednávateľa. Chcel by som sa spýtať, pán minister, na dve veci. Čo sa myslí pod pojmom „zodpovedajúci lektorský zbor“? Ak sa inde dávajú kritériá, tak potom by tu malo byť povedané, čo pre jednotlivé stupne, aký ten lektorský zbor má byť. Pretože zodpovedajúci, to je taký, taký všeobecný, povrchný, široký pojem, že ťažko, tam sa môže zmestiť skutočne všeličo. A druhá otázka je taká, prečo sa znižuje váha získaného dokladu tým, že sa tam nedáva okrúhla pečiatka so štátnym znakom? Ide o to, že ide o vydanie dokladov na nižších stupňoch vzdelávania, ako sú štátne skúšky, alebo proste z akých dôvodov? Pretože keď si vezmeme aj štátne skúšky z jazykov, musia byť opatrené takýmto znakom, resp. takouto pečiatkou. A ako to potom bude pri týchto jazykových bakalárskych, inžinierskych štátniciach v externom štúdiu? Pretože to by bolo tiež v tomto smere treba vymeniť. Vzhľadom na to, že aj s ohľadom na ďalšie vzdelávanie neexistuje nejaká koncepcia rozvoja tohto ďalšieho vzdelávania len ako súčasť Milénia, dávam návrh na uznesenie Národnej rady v tomto znení: „Národná rada Slovenskej republiky žiada vládu Slovenskej republiky vypracovať a predložiť koncepciu ďalšieho vzdelávania v Slovenskej republike v nadväznosti na trendy a dokumenty Európskej únie vrátane komplexnej právnej úpravy financovania a vymedzenia práv a povinností štátu, obcí a miest, ako aj ostatných subjektov ďalšieho vzdelávania.“ Robím to z toho dôvodu, že si myslím, že existujúce dokumenty o ďalšom vzdelávaní vo vzťahu k Európskej únii, vo vzťahu k rozvoju tejto časti vzdelávania sú, myslím si, podstatne ďalej, ako to máme v súčasnosti rozpracované na Slovensku. Preto si myslím, že by sa toto tak malo diať, a odporúčam tam termín 30. 6. 2002. Ďakujem za pozornosť. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem pánu poslancovi. Pani poslankyňa Slavkovská stiahla svoju prihlášku do rozpravy. Predtým ešte jedna faktická poznámka k vystúpeniu pána poslanca Šťastného. Pán poslanec Drobný. Zároveň končím možnosť prihlásiť sa do faktických.