M. Sabolová, poslankyňa: (2009-02-05):
V druhom a v hlavnom bode, v ktorom sa snaží táto novela poukázať na zlý zákon, ktorý sme prijali koncom minulého roku, je slobodná voľba, aby sa mohol občan sám rozhodnúť, pretože stratil slobodné právo na výber poskytovateľa, čiže na výber zariadenia, do ktorého chce byť umiestnený v prípade, že to potrebuje. Už tak ako kolegyňa vo svojom vstupe, pani kolegyňa Gibalová hovorila, ten zákon nebol dobrý, ani pôvodný, a že je ešte horší pozmeňujúcim návrhom pani poslankyne Vaľovej, resp. vládnym návrhom pozmeňujúceho návrhu, ktorý predkladá vždy poslanec, pretože už aj rukopis poznáme, je tento zákon ešte horší, je oveľa viac diskriminujúci a oveľa viac priorizujúci istých poskytovateľov. Zákon uprednostňuje bez výhrady verejných poskytovateľov sociálnych služieb, čiže zariadenia, ktoré sú v pôsobnosti VÚC a obcí. Keď si pamätáte možno na pripomienky aj týchto inštitúcií, obcí a miest a VÚC, ktorí namietali, že kompetencie sme im posunuli, ale financie nie. Klient, keďže žije v istom území, mal by mať právo vybrať si poskytovateľa, ktorý v tom území je, ktorý možno nemá naplnenú kapacitu a veľmi rád za jemu primeraných podmienok ho prijme, čo ale dnešný zákon neumožňuje. Už sami v programovom vyhlásení vlády, páni poslanci z koalície, ste naznačovali, že by klient alebo starý človek, postihnutý, ktorý je v nejakých zlých podmienkach, mal byť v domácom prostredí, ale dodnes sme nevytvorili podmienky na to, aby takýto klient mohol ostať v domácom prostredí. A vytvárame mu dnes ešte horšie zázemie, keď z tohto domáceho zázemia, resp. okruhu regionálneho sa môže dostať do úplne iného zariadenia, ktoré je v inom území Slovenskej republiky a kde aj dostupnosť jeho príbuzných, ktorí by ho prišli navštíviť, zdieľali s ním jeho osud, jeho niekedy tragické postavenie, sa narušuje a tým sa vlastne nenapĺňajú žiadne prísľuby vášho „sociálneho štátu“. A pani poslankyňa Vaľová sa vyjadrila aj v parlamente, pre médiá a to je taká citácia z jej uverejnených vyjadrení, že ak sa klient rozhodne a vyberie si poskytovateľa sám, príde o možnosť získať príspevok. Bude si musieť zaplatiť tú službu sám. Čo to je za sociálny štát, keď ja, ešte ani zákon nie je schválený, lebo jej výrok je z októbra minulého roka, už ho straším, že ak sa nerozhodneš pre to, čo my ti nadiktujeme, budeš si musieť za všetko platiť sám. Čistý monopol verejných poskytovateľov a dovolím si povedať, tak ako to odznelo aj v minulej rozprave pri prerokovaní tohto zákona, že ide o akúsi privatizáciu štátu, zoštátnenie, pretože, ak aj vyššie územné celky a obce nie sú štátne inštitúcie, ale majú istý vplyv, ktorý je obmedzujúci pre občana na to, aby si tú službu vybral. A veľmi konkrétne sa chcem vyjadriť k tej informácii, ktorá tu zaznela pri vstupe pani poslankyne z 11. decembra – list Žilinského samosprávneho kraja. Keď som o tejto skutočnosti hovorila s pani ministerkou v relácii na tému, ktorá nebola veľmi príjemnou reláciou, pretože slovník a jazyk pani ministerky je neprekonateľný, pretože 20 rokov byť v istých službách a za všetkých režimov, to ako vycibrí jazyk. Ale v tom čase pani ministerka alebo v tejto relácii pani ministerka jednoznačne povedala, že ak by sa takýto prípad stal, tak ona to prešetrí a toto nie je možné. Každý klient, ktorý si požiada o službu v nejakom zariadení, túto službu dostane v tom zariadení, o ktoré žiada, v ktorom regióne je. Takže myslím si,  tento prípad, ktorý uviedla pani poslankyňa, je jasným príkladom, ako zavádzame verejnosť, ako manipulujeme s verejnou mienkou, ako v relácii, ktorú možno počúva pár ľudí v nočných hodinách, ale možno práve tých starších dôchodcov, ktorí nemôžu spať, my im povieme, že ja všetko zariadim, ja ministerka práce, sociálnych vecí všetko zariadim a toto sa nemôže stať. Skutočnosť je ale v realite iná a toto vám povedia všetci neverejní poskytovatelia, že sú tlačení do kúta a že podmienky, za akých majú fungovať, tak ako hovorila pani poslankyňa Gibalová, keď vyčíslila minimálnu mzdu opatrovateliek, keď vyčíslila 100 korún ako minimálne náklady na hodinu, sú likvidačné pre týchto poskytovateľov. A dovolím si dnes povedať, ak sme mali prijať taký zlý zákon, ktorý neslúži všetkým a všeobecnému a verejnému dobru, mohli sme pokojne slúžiť a fungovať so zákonom č. 195 o sociálnej pomoci a mohli sme možno tým ľuďom poskytnúť oveľa lepšie a kvalitnejšie služby, ak by sme boli vedeli aj financie dobre cieliť. Toľko aj k takému komentáru, ktorý tu zaznel od kolegyne v jej vstupnom vystúpení. A ešte, všetci ruku na srdce, že by boli drahšie služby u neverejných poskytovateľov, no hold, možno máme niektoré, kde máme nemenovaný subjekt, ktorý zdroje nevrátil, možno sú tam aj drahšie služby, lebo aj samotný názov Privilégium možno hovorí o privilegovaných persónach. Myslím si, že služby, tak ako ich poznám za roky práce v tomto parlamente a venovaniu sa problematike sociálnych služieb, sú na malé výnimky, ktoré sú vždy, zákon sa vždy dá využiť, použiť, zneužiť, sú tie, že neverejný poskytovateľ svoje peniaze zhodnocuje ako svoje vlastné. Dovolím si ešte odcitovať z listu, ktorý sme mali dostať na stôl. Zaviedli sa v parlamente isté praktiky, ale myslím si, že jasne vystihuje aj to, čo vo faktickej poznámke hovorila kolegyňa Vaľová,  aké prostriedky sme vyčlenili na príspevok na rozširovanie týchto služieb. Myslím si, že holá pravda je v týchto číslach. Diskriminačný charakter vo vzťahu k neverejným poskytovateľom majú aj kritériá Regionálneho operačného programu pre získanie finančného príspevku zo štrukturálnych fondov. O nenávratný finančný príspevok sa môžu uchádzať len sociálne zariadenia, ktorých kapacita je vyššia ako 50 miest. Neziskové organizácie v súlade so súčasnými svetovými trendmi sa zameriavajú na poskytovanie terénnych ambulantných a nízkokapacitných služieb. Veď toto tu rozprávame možno od Mečiarovej vlády, Dzurindovej vlády, vašej vlády, akože zariadenia rodinného typu pre starých, pre deti, domovy mládeže, domovy dôchodcov sú lepšie ako veľkokapacitné. Na to niekedy by bol aj veľmi neprimeraný expresívny výraz. Čiže neziskové organizácie sa pokúšajú vytvárať pre tých rodinných príslušníkov podmienky, za ktorých by normálnym spôsobom tí ľudia mohli žiť a cítiť sa, že sú v rodine. Takže z Regionálneho operačného programu vylúčené v prospech veľkokapacitných zariadení, zdedených ešte zo socializmu sú isté výhody. Čo na tom, že samotný zákon o sociálnych službách hovorí, že prednosť má poskytovanie služieb v zariadeniach s kapacitou nižšou ako 40 miest? To je to, čo som hovorila. Zákon hovorí jednu vec a my Regionálny operačný program postavíme tak, aby mohli čerpať len verejní poskytovatelia veľkokapacitného zariadenia. Pýtam sa: Dobre rozumiem, čo ten zákon hovorí? Dodržiavame zákon? Fondy použijeme v iných a pre iných? Aká nevýlučnosť tých verejných? A ešte jedna odrážka, ktorú píšu predstavitelia SocioFóra. Zákon zasahuje do dôstojnosti žiadateľov o služby, pretože ich núti robiť rozhodnutia v rozpore s vlastnou vôľou. Osoby, ktoré majú úradný posudok o odkázanosti na sociálnu službu a na základe osobného poznania, či dôveryhodných informácií si vybrali zariadenie, v ktorom chcú žiť, môžu s ním uzavrieť zmluvu bez problémov len vtedy, ak ide o verejného poskytovateľa. A tam sú tie čakacie doby oveľa vyššie, ako hovorila pani poslankyňa, ale my ich tam budeme tlačiť. Však si počkajú viac ako 60 dní. V prípade, že si vybrali neverejného poskytovateľa, môžu byť žiadatelia šikanovaní úradným postupom až do tej miery, že budú musieť platiť plnú úhradu za poskytnuté služby, čo im odkázala v mojom predchádzajúcom konštatovaní pani poslankyňa Vaľová. Čiže, sociálny štát. Pritom platí, že právo občana na poskytnutie sociálnej služby má univerzálny charakter. V rovnakej a ešte horšej situácii sa ocitnú – a to sú aj tí iní, nielen tí starí, o ktorých mnohokrát hovoríme – obete domáceho násilia či obchodovania, ľudia v krízovej životnej situácii, ktorí potrebujú intenzívnu dôvernú intervenciu odborníkov a zákon od nich žiada návštevu samosprávneho kraja, samozrejme, v úradných hodinách. Presne možno rovná sa zákon o zdravotnej starostlivosti povinnosť pre psychiatrických pacientov a tých, ktorí by možno chceli istým spôsobom svoje ochorenie nechať vo svojom vlastnom a blízkom okolí, sa stáva toto isté. A ak my hovoríme dnes, že slobodná voľba by mala byť pre klienta, takáto slobodná voľba bola aj v zdravotníckych službách, ale my sa ju dnes novelami zákonov, takými veľmi zakrytými, snažíme strčiť do nejakého rámca, pretože ten občan je neschopný, on sa nevie rozhodovať, chudák, my mu chceme pomôcť. A na záver ešte jeden odsek, ktorý slúži možno na zváženie aj pre ostatných pánov poslancov, aby trochu počúvali, pretože ten materiál nedostali na stôl a neviem, koľkí z nich si ten materiál zo stola pri prezenčke, keď sa boli zapísať, zobrali. Ide o slobodu svedomia a náboženstva. Cirkvi v súlade so zákonom č. 308/1997 môžu zriaďovať účelové zariadenia pre poskytovanie všeobecnoprospešných služieb – vzdelávanie, zdravotná starostlivosť, sociálne služby. Zákon o sociálnych službách, ktorý je platný od 1. 1., výrazne obmedzuje žiadateľov o sociálne služby, slobodnom výbere poskytovateľa potrebných služieb. To znamená, že občania, ani tí, ktorí sú duchovní alebo príslušníci rádov či náboženských spoločností, nemôžu slobodne uzatvoriť zmluvu o poskytovaní služieb so sociálnym zariadením, ktoré je zariadenie spravované cirkevnou charitou napríklad, či katolíckou, či evanjelickou diakoniou. Ak by tam urobili, hrozí sankcia týmto zariadeniam v podobe plnej úhrady nákladov na služby, čiže neposkytnutie žiadnych verejných prostriedkov na spolufinancovanie služby. Kde sme sa to dostali? Vážení páni poslanci, toto je niekoľko konkrétnych vecí od ľudí, ktorí robia v týchto sociálnych službách a ktorým oveľa viac a dlhšie, minimálne za 20 rokov, odkedy sa zmenil systém na Slovensku, záleží na všetkých obyvateľoch. Nikdy nedosiahneme, že bude všetko ideálne a že sa nezneužije systém v každom volebnom období, pokiaľ nebudeme garantovať, že sociálna legislatíva, zdravotnícka legislatíva, prípadne školská a možno ešte aj iná nebude garantovaná ústavným zákonom a nebude každá vláda robiť to, čo si myslí, že potrebuje len na podporu svojich voličov. A preto vás prosím, zamyslite sa, ide o ľudí, nejde o politiku. Skúste si prečítať tento materiál a posunúť tento zákon do druhého čítania, aby s odborníkmi mohol byť dopracovaný aj v tých paragrafoch, ktoré sme my, Kresťanskodemokratické hnutie do tohto zákona nedali, pretože považujeme tieto dve veci –  financovanie a slobodnú voľbu za najdôležitejšie. Ďakujem pekne. (Potlesk.)