M. Dzurinda, predseda vlády SR: (2002-02-08):
Chcel by som vás hneď na úvod informovať, že tejto téme, takémuto druhu podnikania venovala a venuje vláda náležitú pozornosť už od začiatku svojho pôsobenia. V prvom rade chcem povedať, že sme si boli vedomí istých problémov, ktoré takéto podnikanie spôsobuje alebo môže spôsobovať. Uvedomovali sme si, že takéto podnikanie bolo umožnené od roku 1996, kedy vlastne vznikli aj uvedené firmy, na ktoré ste sa vo svojej informácii pýtali. Tak Horizont Slovakia ako aj BMG Invest. Disponujem výpismi z obchodného registra, je to nespochybniteľné. Obidve firmy vznikli v lete 1996. (Hlasy v sále.) Takzvané nebankové subjekty ako spoločnosti obchodného práva pôsobili od uvedeného dátumu na finančnom trhu, čo im umožňovala vtedajšia legislatíva. My sme si boli vedomí, že tento stav bol neštandardný aj z pohľadu legislatívy platnej v Európskej únii. Súčasná vláda tento problém, ktorý zdedila, začala riešiť hneď po svojom nástupe. Preto už v januári roku 1999 v opatreniach, v rámci opatrení k ekonomickej reforme sme jasne deklarovali, že riešenie tejto problematiky má významné postavenie z hľadiska cieľov, ktoré vláda chcela a chce napĺňať. Už v júli toho istého roku, teda v júli 1999, sme pristúpili k prvému realizačnému kroku, ktorým bol návrh novely zákona o bankách. V prvom polroku 1999 bol teda tento zákon pripravený, v júli ho vláda prerokovala a bol prvou významnou legislatívnou zmenou, ktorá zamedzila podnikaniu v oblasti bankovníctva akýmkoľvek iným spoločnostiam, ako sú banky, ktoré majú na túto činnosť povolenie Národnej banky Slovenska. Druhým významným krokom v roku 1999 bola skutočnosť, že v decembri 1999 vláda prerokovala návrh nového zákona o kolektívnom investovaní, ktorý jasne vymedzil, že v tejto oblasti môžu pôsobiť len spoločnosti, akými sú výlučne správcovské spoločnosti, ktoré spravujú podielové fondy a ktoré majú povolenie Úradu pre finančný trh, predtým Ministerstva financií Slovenskej republiky. Prijatím dvoch uvedených legislatívnych noriem vláda Slovenskej republiky vytvorila štandardný stav, keď všetky ostatné subjekty, ktoré nemali povolenie od Národnej banky Slovenska a Úradu pre finančný trh, nemohli pôsobiť v oblasti finančného trhu, a teda nemohli poskytovať klientom bankové služby alebo služby v oblasti regulovaného kolektívneho investovania. Ak niektorá firma predsa len poskytovala služby, ktoré mohli poskytovať iba banky alebo správcovské spoločnosti, porušovala zákon. I napriek tomu, že Slovensko schválením týchto noriem dosiahlo v porovnaní s krajinami Európskej únie štandardnú úroveň v oblasti poskytovania finančných služieb, vláda Slovenskej republiky pokračovala v riešení tejto problematiky. Vzhľadom na to, že obchodné spoločnosti, ktoré fun  gujú na báze tichého spoločenstva, naďalej pôsobili a investovali nie do produktov finančného trhu, ale do klasických podnikateľských oblastí a pôsobili na občanov prostredníctvom agresívnej reklamnej kampane, Ministerstvo financií Slovenskej republiky sa v priebehu roku 2000 rozhodlo pre zavedenie nadštandardného legislatívneho riešenia, a to pre reguláciu týchto subjektov, ktoré zhromažďujú prostriedky od verejnosti a investujú do ich majetkových hodnôt, ktoré, opakujem opäť, nie sú produktmi finančného trhu. Tento návrh riešenia vyústil do legislatívnej úpravy nového zákona o cenných papieroch a investičných službách, ktoré vláda prerokovala v prvej polovici 2001. Vláda sa teda rozhodla, že prekročí hranicu štandardnosti a bude realizovať opatrenia, ktoré sú aj v Európskej únii nadštandardné. Táto nadšandardnosť riešenia spočíva v tom, že týmto zákonom sa začala regulácia podnikania tohto druhu, ktoré, ak mám presné informácie, v žiadnej krajine Európskej únie ani v okolitých krajinách regulované nie je. Podľa tohoto zákona bol vytvorený dohľad nad tými spoločnosťami, ktoré zhromažďujú prostriedky od verejnosti a podnikajú s nimi v oblastiach, ktoré s finančným trhom nemajú nič spoločné. Tým orgánom dohľadu je Úrad pre finančný trh, čo je síce nesystémové riešenie, pretože všade vo svete na tieto orgány dohliadajú licencované finančné inštitúcie, ktoré majú povolenie na vykonávanie finančných služieb, ako sú banky, obchodníci s cennými papiermi, správcovské spoločnosti, poisťovne. Nechceli sme však vytvárať nový úrad a vynakladať tak ďalšie finančné prostriedky zo štátneho rozpočtu, preto už jestvujúci Úrad pre finančný trh. Žiaden zákon však nemôže riešiť právne vzťahy, ktoré vznikli pred nadobudnutím účinnosti zákona a ktoré v tomto prípade majú svoj pôvod pred rokom 1999. Teda tento zákon nemôže zrušiť alebo inak riešiť zmluvné vzťahy, ktoré boli uzavreté v minulosti. Ak by sme to urobili, potom by sme už neboli právnym štátom a dostali by sme sa na okraj civilizovaného sveta. Z tohoto dôvodu môžem dnes vyhlásiť, že platná legislatíva v oblasti finančného trhu je pozitívne hodnotená odborníkmi tak z Európskej únie, z OECD ako aj svetovej banky. Toto bol taký základný pohľad na legislatívu, ktorej sme sa venovali od začiatku súčasného volebného obdobia. Rád by som tento stručný pohľad rozvinul tak, že sa bližšie pozastavím pri jednotlivých významných krokoch, ktoré spadajú do tejto oblasti a týchto krokov bude dohromady 7. Chcem ich podať chronologicky, tak ako sme k nim pristupovali. V novele zákona o bankách č. 252/1999 Z. z., ktorú ste schválili v Národnej rade 16. septembra 1999, a to je onen prvý krok, sa zamedzilo prijímanie peňažných prostriedkov subjektmi, ktoré poskytujú služby ekvivalentné bankovým, bez príslušného povolenia, v akejkoľvek forme, s úmyslom takto získané prostriedky ďalej použiť na poskytovanie úverov a pôžičiek. To znamená, že bez povolenia pôsobiť ako banka nesmie nikto poskytovať úvery a pôžičky v rámci predmetu svojho podnikania, ak osobitný zákon neustanovuje inak, z návratných peňažných prostriedkov, získaných od iných osôb na základe verejnej výzvy. Verejnou výzvou sa podľa uvedenej novely zákona o bankách rozumie akékoľvek oznámenie, ponuka alebo odporúčanie uskutočnené právnickou alebo fyzickou osobou na zhromažďovanie peňažných prostriedkov vo svoj prospech alebo v prospech tretej osoby, vykonané akýmikoľvek prostriedkami zverejnenia vrátane osobného kontaktu. Uvedená zmena znamenala, že poskytovanie úverov nemôže mať nikto zapísané v predmete svojej činnosti v obchodnom registri okrem bánk a že túto činnosť, ak ju bude niekto vykonávať, tak len doplnkovo a z vlastných zdrojov, nie zo zdrojov cudzích, napríklad z prijatých vkladov od občanov. Druhým zo zmienených siedmich krokov bol zákon o kolektívnom investovaní. Krokom, ktorý obmedzuje činnosť uvedených subjektov vykonávajúcich aj činnosti ekvivalentné činnosti finančných inštitúcií, založených v zmysle zákona č. 248/1992 Zb. o investičných spoločnostiach a investičných fondoch, bol nový zákon č. 385/1999 Z. z. o kolektívnom investovaní. Vláda, ako som uviedol, ho schválila v septembri a vy v Národnej rade 7. 12. 1999. Tým sa zrušil zákon č. 248/1992 Zb. o investičných spoločnostiach a investičných fondoch. Tento zákon obmedzuje činnosť subjektov, ktoré vykonávajú podobné činnosti, akými je kolektívne investovanie. V zmysle tohto zákona sa pod pojmom kolektívne investovanie rozumie zhromažďovanie peňažných prostriedkov od verejností na základe verejnej výzvy s cieľom investovať takto zhromaždené peňažné prostriedky do majetku vymedzeného týmto zákonom. Prijatím tohoto zákona sa tak ustanovila možnosť vykonávania tejto činnosti len na základe povolenia orgánu štátneho dozoru, ktorým je Úrad pre finančný trh. Zákon tiež zaviedol definíciu verejnej výzvy ako akékoľvek oznámenie, ponuka alebo odporúčanie na zhromažďovanie peňažných prostriedkov, uskutočňované právnickou osobou alebo fyzickou osobou vo svoj prospech alebo v prospech tretej osoby akýmikoľvek prostriedkami zverejnenia voči neurčitému okruhu vopred neurčených osôb. Tento zákon sa vo verejnosti často interpretuje ako zákon, ktorý rieši oblasť podnikania týchto subjektov, ktoré zhromažďujú prostriedky od verejnosti a investujú ich do ničím neohraničených podnikateľských aktivít. Treba povedať, že tento zákon je však zákonom o špecializovaných finančných inštitúciách, akými sú správcovské spoločnosti, ktoré spravujú podielové fondy. Ide teda o profesionálne subjekty finančného trhu. Uvedený zákon, ktorý nahradil predchádzajúci zákon o investičných spoločnostiach a investičných fondoch, je zákonom, ktorý zakazuje komukoľvek inému ako spoločnosti, ktorá má na túto činnosť povolenie Úradu pre finančný trh pôsobiť v oblasti poskytovania týchto služieb. Tretím krokom, ktorý nemá legislatívnu povahu, ale považujem ho za významný, preto sa o ňom zmienim, bol vládny materiál - návrh opatrení na zamedzenie podnikania subjektov, ktoré poskytujú služby ekvivalentné bankovým bez príslušného povolenia a v ktorých vkladateľ nie je adekvátne chránený pred rizikom podvodu a defraudácie. V súvislosti s problematikou podnikania klasických obchodných spoločností, ktoré zhromažďujú prostriedky od verejnosti a investujú ich na rôzne podnikateľské účely, pokračovalo Ministerstvo financií Slovenskej republiky ďalej, preto už v roku 1999 po vykonaní už spomenutých legislatívnych krokov predložilo na rokovanie vlády Slovenskej republiky materiál s uvedeným názvom - návrh opatrení na zamedzenie podnikania subjektov, ktoré poskytujú služby ekvivalentné bankovým bez príslušného povolenia a v ktorých vkladateľ nie je adekvátne chránený pred rizikom podvodu a defraudácie. Cieľom predkladaného materiálu bola informácia o situácii v oblasti zneužívania činnosti ekvivalentných bankovým, poskytovaných uvedenými spoločnosťami, ktoré sľubovali občanom stále vysoké výnosy z vkladov zhromaždených od iných občanov, využívajúc pritom predovšetkým inštitút tichého spoločenstva. Tento materiál bol vládou prerokovaný v januári v roku 2000. Ďalším, štvrtým krokom bolo schvaľovanie návrhu opatrení vládou. K tomuto schvaľovaniu došlo 12. januára roku 2000, keď vláda svojím uznesením č. 10 uložila ministrovi spravodlivosti analyzovať ustanovenia obchodného zákonníka, ktoré upravujú zmluvu o tichom spoločenstve s cieľom navrhnúť zamedzenie zneužívania tohoto inštitútu nebankovými subjektmi, vykonávajúcimi služby ekvivalentné bankovým bez príslušného povolenia, s termínom do 30. apríla 2000. V ďalšom bode v spolupráci s ministrom vnútra a ministerkou financií uskutočniť analýzu legislatívnych možností podnikania subjektov, ktoré poskytujú služby ekvivalentné bankovým bez príslušného povolenia a navrhnúť legislatívne zmeny obmedzenia tohoto podnikania s termínom do 31. októbra roku 2000. Konkrétne opatrenia boli premietnuté do legislatívnych úprav, ktoré boli realizované v nasledujúcom roku, to znamená v roku 2001. Skôr ako prejdem ešte k popisu týchto legislatívnych ustanovení, spomeniem, ako piaty krok, informačnú kampaň Ministerstva financií Slovenskej republiky o možných rizikách do investovania nelicencovaných spoločností. Bolo nám jasné vo vláde, že zodpovednou nemôže zostať iba vláda, ale že potrebujeme pomáhať občanom zorientovať sa v oblasti podnikania, o ktorej sa dnes rozprávame, preto sme sa rozhodli organizovať takúto informačnú kampaň, ktorej cieľom malo byť pomôcť občanom rozlíšiť riziká zmieneného podnikania, a tak v roku 2000 Ministerstvo financií Slovenskej republiky uskutočnilo v rámci programu Phare vysvetľovaciu kampaň s cieľom oboznámiť verejnosť s investičnými možnosťami na finančnom trhu, s osobitným dôrazom na zdôraznenie rizík investovania do takzvaných nebankových subjektov. Kampaň sa uskutočnila od 21. augusta 2000 do 23 septembra 2000 formou platenej reklamy a článkov v mienkotvorných denníkoch. Takéto reklamy a články boli uvedené v denníkoch Nový čas, Pravda, Sme a okrem expertov Phare sa ich zúčastnili aj asociácie správcovských spoločností, bánk a poisťovní a Burza cenných papierov. V rámci kampane prebehla aj tlačová konferencia, medializovaná v slovenskej televízii, v televízii Markíza. Súčasťou projektu Phare bola aj účasť domácich expertov a expertov Európskej únie na prípravy legislatívnej úpravy takzvaných nebankových subjektov. Odporúčania a návrhy expertov zapracovalo ministerstvo financií do návrhu zákona o cenných papieroch. Toto bol teda piaty krok, relatívne autonómna oblasť našej činnosti, ktorá bola venovaná vysvetľovaniu občanom, aké riziká prináša alebo môže prinášať podnikanie v uvedenom druhu, v uvedenej oblasti podnikania. Šiesty krok, o ktorom sa chcem zmieniť, je zákon o cenných papieroch. Logicky a nadväzne, čo som doposiaľ hovoril, Ministerstvo financií Slovenskej republiky predložilo návrh zákona č. 566/2001 o cenných papieroch, ktorý sa týka oblasti podnikania nelicencovaných subjektov. Tento návrh určil základný regulačný mechanizmus pre činnosť takzvaných nebankových subjektov, ktorý spočíva hlavne v povinnosti vyhlasovateľa verejnej výzvy zverejniť prospekt schválený Úradom pre finančný trh. Uvedený prospekt musí obsahovať najmä nasledujúce údaje: po prvé - základné údaje o vyhlasovateľovi verejnej ponuky, o predmete jeho podnikania a mená členov jeho štatutárnych a dozorných orgánov, ďalej údaje o jeho finančnej situácii vrátane audítorom overených účtovných závierok za posledné dva roky. Ďalej údaje o majetkových aktívach, do ktorých sa budú peňažné prostriedky zhromaždené na základe verejnej ponuky investovať, napríklad cenné papiere, nehnuteľnosti. Ďalej podpis štatutárneho zástupcu spoločnosti a iné údaje. Podľa zákona o cenných papieroch je vyhlasovateľ verejnej výzvy povinný upozorniť potenciálnych investorov na rizika spojené s propagovanou investíciou a je zakázané zverejňovať v rámci verejnej výzvy informácie o zhodnotení peňažných prostriedkov, ktoré nebude možné hodnoverne preukázať. Úrad pre finančný trh bude mať aj právomoc zakázať zverejnenie akýchkoľvek reklamných materiálov, v ktorých by sa uvádzali údaje odlišné od údajov uvedených v schválenom prospekte. Subjekty, ktoré zhromaždili peňažné prostriedky na základe verejnej výzvy, majú povinnosť pravidelne, najmenej s polročnou periodicitou, zverejňovať informácie o svojej hospodárskej situácii, najmä teda účtovné závierky. Pri zhromažďovaní nových peňažných prostriedkov kedykoľvek po prvom januári roku 2002 sa v plnom rozsahu musia dodržiavať ustanovenia nového zákona o cenných papieroch, ktoré toto zhromažďovanie regulujú. Konkrétne o tom hovoria § 126 až 129 a § 130 ods. 11: Vyhlasovateľ verejnej ponuky majetkových hodnôt, ktorej cieľom je zhromažďovanie peňažných prostriedkov, je povinný dodržiavať spomenuté ustanovenia zákona o cenných papieroch, a to bez ohľadu na jeho právne vzťahy s tretími osobami. Vyhlasovateľ verejnej ponuky majetkových hodnôt nesmie nijakú verejnú ponuku zverejniť po 1. 1. 2002 pred schválením prospektu investície podľa § 128 zákona. Povinnosť zdržať sa zverejnenia takejto ponuky jednoznačne ukladá vyhlasovateľovi § 127 ods. 1 zákona. Pritom § 127 ods. 4 zákona neupravuje výnimky z tejto povinnosti, upravuje iba postup Úradu pre finančný trh pri rozhodovaní o schválení prospektu investície a niektoré pravidlá pre zverejnenie verejnej ponuky. Tieto pravidlá sa však vzťahujú na zverejnenie ponuky až po schválení prospektu investície. Takéto stanovisko potvrdzuje aj porovnanie obsahu § 127, ods. 1 a § 122, ods. 1 zákona, ktorý upravuje podobný zákaz pre zverejnenie verejnej ponuky cenných papierov. Nový zákon o cenných papieroch sa nemôže vzťahovať na zhromažďovanie peňažných prostriedkov pred účinnosťou tohoto zákona. Dôvodom je to, že zasahovanie do právnych vzťahov a nárokov z nich, ktoré vznikli pred nadobudnutím účinnosti nového zákona o cenných papieroch, by mohlo byť posudzované ako neprípustná spätná účinnosť nového zákona o cenných papieroch. Riešenie právnych nárokov z týchto vzťahov je záležitosťou zmluvných strán, pričom na riešenie prípadných sporov sú príslušné súdy Slovenskej republiky a v prípade protiprávneho konania orgány činné v trestnom konaní alebo orgány príslušné na konanie o priestupkoch a správnych deliktoch. A napokon, siedmym krokom, panie poslankyne, páni poslanci, bola novela Obchodného zákonníka. Na základe úloh, vyplývajúcich z uznesenia vlády k návrhu opatrení, tak ako som sa o nich zmienil, z januára roku 2000, sa v novele Obchodného zákonníka zákonom č. 500/2001 Z. z., ktorý schválila vláda 23. apríla 2001 uznesením č. 357 a Národná rada Slovenskej republiky dňa 3. októbra 2001, sprísnili ustanovenia § 673 o tichom spoločenstve, ktorými sa zvyšuje ochrana vkladateľa, tichého spoločníka, v zmysle návrhov Ministerstva financií Slovenskej republiky, zaslaných ministerstvu spravodlivosti v apríli roku 2000, aj o to som sa zmienil. Hoci nie všetky návrhy boli akceptované, novela Obchodného zákonníka predstavuje v tejto oblasti stupeň dopredu. V tejto novele sa upravila jednoznačná povinnosť pre spoločnosti, ktoré uzatvárajú zmluvy o tichom spoločenstve, neodchyľovať sa od povinností, ktoré im vyplývajú z Obchodného zákonníka, napríklad v zmluve musí byť jednoznačne upravené, že tichý spoločník má právo nahliadať do všetkých obchodných dokladov a záznamov tejto spoločnosti, môže teda nazerať do všetkých zmlúv s obchodnými partnermi a môže priebežne monitorovať celú podnikateľskú činnosť takýchto spoločností. Dámy a páni, hovoril som zatiaľ o dvoch oblastiach, o oblasti prijímania legislatívnych opatrení a o oblasti informačnej kampane, pomáhajúcej občanom chápať riziká podnikania v uvedenej oblasti. Vzhľadom na vývoj v posledných dňoch a okolností, ktoré tento vývoj sprevádzajú, som požiadal aj pána ministra vnútra o informáciu, či v dotknutých spoločnostiach alebo aj iných, ktoré podnikajú v podobnom predmete podnikania, nemohlo dôjsť k trestným činom v súvislosti s podnikaním týchto organizácií alebo inštitúcií. Pán minister vnútra ma informoval, že po vyhodnotení doposiaľ zabezpečených dôkazov bolo rozhodnuté, že vzhľadom na rozsah možnej alebo predpokladanej trestnej činnosti, vzhľadom na objavujúce sa prvky organizovanosti v jej páchaní, lokalizáciu na celé územie Slovenska, ale aj možné prepojenia na zahraničie, vyšetrovanie predmetnej veci prevezme Odbor vyšetrovania obzvlášť závažnej trestnej činnosti úradu vyšetrovania, sekcie vyšetrovania a kriminalisticko-expertíznych činností Policajného zboru, ktorý bude v tejto veci ďalej konať. S cieľom zabezpečenia urýchleného zdokumentovania prípadu zriadil minister vnútra Slovenskej republiky svojím rozkazom špecializovaný tím. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, myslím, že z uvedeného je zrejmé, že vláda Slovenskej republiky aj kompetentné ústredné orgány štátnej správy sa uvedenému problému venovali a venujú s náležitou vážnosťou a podnikali a podnikajú kroky, ktorými by nekalé podnikanie nebankových inštitúcií minimalizovali. Ďakujem vám pekne za pozornosť. J. Migaš, predseda NR SR: Ďakujem predsedovi vlády. Panie poslankyne, páni poslanci, keď je podávaná informácia Národnej rade, nepredpokladá sa rozprava. Predsa len umožním otázky predsedovi vlády alebo členom vlády a potom poprípade odpovede na tieto otázky. Takže, krátko, z miesta, hej, nech sa páči, pán poslanec Cabaj.