Viskupič, Jozef, poslanec NR SR (2015-07-01):
Ďakujem, pán predsedajúci. Vážené kolegyne, kolegovia, vážená Národná rada, niekedy sa aj ja čudujem, kam sa môže ubrať parlamentná debata. Ale asi to tak celkom má byť. A my to neovplyvníme. Chcel by som sa venovať predloženému návrhu zákona, ktorý sa venuje v zásade dvom podstatným veciam, a chcel by som začať svoje vystúpenie jednou asi rečníckou otázkou, keďže my priamo nemôžete odpovedať. A to je to, že keď ste si dva dni, tri dni dozadu prečítali to a že v médiách sme počuli to, že Európska únia zrušila rooming, či vás to potešilo alebo nepotešilo. Asi všetci vieme, že od roku 2017 bude v rámci európskeho priestoru zrušený rooming. Prečo sa v tejto téme pýtam na otázku regulácie operátorov, mobilných operátorov a či máme právo do tejto oblasti nejakým spôsobom zasahovať? Tak asi každý z nás sa poteší tomu, že ak existujú v členských štátoch mobilní operátori, o ktorých asi všetci vieme, že podnikajú na obmedzenom alebo vzácnom statku. A ten statok sa volá frekvencie. A každý jeden členský štát si reguluje, respektíve vytvára priestor, kto tieto frekvencie bude môcť používať na to, aby sme sa spolu dorozumeli cez mobilné zariadenia, respektíve mohli si cez mobilné zariadenia surfovať na internete a podobne, a zdalo sa európskemu priestoru a tak isto každému z nás, kto prekročil už len hranicu tuná blízkeho Rakúska alebo Maďarska, že je nenormálne, ak platíme šesť korún a 20 centov za jedno megastiahnutie informácií, čo je možno jeden priemerný e-mail, respektíve že máme za hovory účtované iné sadzby, ako máme sadzby dohodnuté s domácim operátorom. Čiže podľa mňa jednoznačná odpoveď na rečnícku otázku, že Európska únia sa po kompromisnom jednaní dohodla na tom, že boli zrušené alebo budú zrušené roomingové poplatky, je aj odpoveďou na to, čo si to štát dovolí, urobiť s hudbou v takzvaných komerčných rádiách. Ja som tento návrh predkladal v roku 2013, kde nevychádzam z platformy, že vstupujeme do niekoho podnikateľského prostredia, ale vstupujeme do prostredia, ktoré je vysoko štátom regulované. A je veľmi, veľmi chabý príklad, ak niekto povie príklad ako pán Osuský o trafike. Všetci, čo sme tu môžeme teraz skočiť na živnostenský úrad a ak máme pocit, že bude náš biznis plán úspešný a chceme predávať noviny a medzi týmito novinami aj cigarety, tak si otvoríme živnosť, ktorá sa volá voľná, na malopredaj, a môžeme podnikať. Bohužiaľ, všetci, čo tu sedíme, nemáme možnosť, ak sa budeme baviť o frekvenciách, na vysielanie rádií. Tuná máme jedného vysielateľa na internete, ktorý asi potvrdí to, že získať frekvenciu v tomto štáte je to, že štát ju vlastní. A keď to teda voľne prenesieme, tak je to možno jedna z mála vecí, čo tomuto štátu zostala. A na tomto štát zarába tým, že je to obmedzené množstvo, teda pridelí to len obmedzenej skupine ľudí. A tým pádom môj voľný aj liberálnejší pohľad je na to, že potrebujeme mať k tejto téme zadefinované pravidlá. Doteraz sme mali nejakú definíciu tých pravidiel. A zistili sme, pod tlakom toho kam sme v roku 2004 vstúpili. Čiže vstúpili sme do priestoru Európskej únie, kde funguje obrovská pilierová téma takzvaného jednotného trhu, v oblasti jednotného trhu bez akýchkoľvek regulácií, čiže trhu, kde má byť zabezpečený voľný pohyb osôb, kapitálu, peňazí a tak ďalej. Tam sa nám po nejakom vývoji stalo to, že jednotný trh nám okrem toho, čo zjednocovať má, teda aby naši živnostníci mohli podnikať v zahraničí a z druhej strany aby sme mohli bez väčších bariér tarifných a netarifných mať umožnené to, že náš ekonomický priestor bude zjednotený, v tomto obrovskom tlaku jednotnosti trhu ukazuje aj negatívne skúsenosti. A jedna z tých negatívnych skúseností je odstraňovanie kultúrnej diverzity, respektíve to, že sa v tom európskom priestore začíname čím ďalej, tým viacej podobať. A sú niektoré kultúry, ktoré robia takzvaný kultúrny prenos, veľmi intenzívny kultúrny prenos. A tým, že podporujeme jednotnosť trhu a voľný pohyb, dostávame sa k tomu, že sa nám kultúra v rámci Európskej únie nie diverzifikuje, tie kultúry jednotlivých členských štátov nemajú zarobené na to, aby sa mohli rozvíjať, ale skôr, naopak, unifikuje sa. A z tohto celého vypadáva jeden parciálny problém. A to je, že ak sa opýtame na otázku, prečo sa deje to, že mnohé výčnelky našej kultúry sa dostávajú mimo života a skôr odumierajú, ako by sa rozvíjali, tak niečo, čo nám z toho vypadne, je aj to, že komerčný svet komerčných rádií niečo s tým kultúrnym prostredím robí. Stále ešte hovorím len A. Čiže máme tu obrovský tlak pod obrovskou uniálnou témou zjednocovania trhu, keď tu fungujú komerčné rádiá, ktoré nepodnikajú vo voľnom priestore, podnikajú len a len na štátom vlastnených licenciách, a nie každý z nás, nie každý zo dňa na deň sa môže stať vysielateľom, deformujú uniálne kultúrne prostredie podľa mňa a podľa mnohých, lebo toto nie je výmysel, ani tento, ani ten môj návrh zákona, ktorý som dával pred dvomi rokmi, nie je výmyslom Slovenska. Toto si všimli pred časom vo Francúzsku, všimli si to v Poľsku, v Maďarsku, v Holandsku, v Írsku. A to sú štáty, ktoré dlhodobo podľa mňa budujú podľa mňa demokratické pravidlá a tak isto mali na srdci podľa mňa dve veci, z ktorých prvá bola tá kultúrna diverzita, respektíve zachovanie si svojej osobitej kultúry, aby ten obrovský tlak, ktorý ide pod jednotnosťou trhu a všetkých komerčných pravidiel, mal minimálne nejakú hrádzu. Téma kvót, ten návrh zákona sa nevenuje iba tomu a možno na konci to spomeniem, ale to už hovorili aj predrečníci, možno to je tiež dôležité, má v zásade v našich spoločensko-kultúrnopolitických podmienkach nie dobrý ohlas podľa mňa z dvoch príčin. Prvé, 25-ročná vzdialenosť od bývalého režimu ešte má nejaké reminiscencie v mnohých pamätiach a vtedy fungoval systém kvót. Ja chcem povedať, že akýkoľvek teraz zavedený sa jemu nepodobá v ničom. Môžeme populisticky, možno tak prvoplánovo útokom na prvú signálnu povedať, že vy komunisti zavádzate kvóty, ale budem sa snažiť v prejave vysvetliť, kde je tu rozdiel. No a druhá téma je, nepomohli tejto téme tzv. z môjho pohľadu hej Slováci, keďže sa vydali nie veľmi šťastne po tejto ceste. A strana, ktorá si ukradla aj teplý vzduch, tu už bola spomínaná pri tej téme s tým, že veľmi často sa objavuje v niektorých komerčných televíziách, čo sme si všimli mnohí. A dokonca my sme dávali s kolegom Hraško aj podnety v týchto veciach, takže nespíme. Inak sme ich aj dávali, odvtedy už sú možno aj tri mesiace. Kolega Galko sa mýli v tejto oblasti. My nemusíme meniť ten zákon, je napísaný dobre. Tam tá vyváženosť a prístup sú proste zadefinované. Dokonca my ho máme ešte len v spravodajstve, ale ho majú, myslím, len dve krajiny Európskej únie aj v publicistike. A máme tu iné príklady, kedy iné relácie dostávajú obrovské pokuty za to, že nevyvážili. No a tuná niekto ako keby nemal vôľu a chuť sa týmto zaoberať. A mňa v posledných dňoch vyrušila ani nie tak TA3, to nech teda retransmisná rada rieši, a podnety tu boli, ale to, čo robí TASR, daňami platená, resp. z kapitoly rozpočtu platená tlačová agentúra. Osobne som si to teda nevšimol. Bohu vďaka za strážcov demokracie, že to vytiahli samotní novinári, ktorí mali pocit že 7 % komunikačného kontenta, ktorý sa objavuje v monitoringu tejto štátnej tlačovej agentúry, resp. verejnoprávnej tlačovej agentúry, je asi neakceptovateľných, keďže vieme, že to politické spektrum od strany SMER inde je tak rozdrobené, že by si minimálne v nejakom monitoringu zaslúžili tie strany rovnakú pozornosť. Ale len tu v parlamente sa nachádza 11 opozičných politických strán. Keby z nich mala mať každá tých 7 %, no tak SMER sa nedostane ani k 20 % všimnosti. Čiže asi to naozaj vyvážené nie je. A predpokladám, že sa na kultúrnom výbore na túto parciálnu tému pozrieme. Čiže ku kvótam. Myslím si, že táto téma sa do pléna parlamentu musela dostať. Ja som to skúsil v roku 2013 sem dostať, keď môj návrh v kocke hovoril o tom, aby sme urobili tak nie strmý nábeh. A teda zaviedli rovno 25 % pre rádiá, ktoré vysielajú z licencie. Ale sme tu začali 10 % a v nábehu skončili pri 30 %. Tento návrh ráta s tými 25 %. Ideovo sa bavíme o kvótach. A chcem, aby bolo jasné, že ja s touto myšlienkou súhlasím. A dúfam, že som uviedol dostatočné dôvody na to. Tak možno pre potreby druhého čítania je toto v otázke diskusie. Chcel by som to stihnúť ešte doobeda uviesť, pretože ja som avizoval, že moje vystúpenie bude dlhšie. Chcel by som povedať v konštruktívnom prístupe alebo uviesť to, že ja mám problém v zásade s úplne inou vecou. A to je definícia slovenského umeleckého diela alebo toho, čo vlastne ideme regulovať, čiže toho, čo je tým, tým obsahom. A poviem tie dôvody a teda poobede sa asi tejto téme budem venovať dlhšie, a to jednak preto, že my sme s predsedom výboru absolvovali takú prestrelku mediálnu, kde je tento uralgický bod alebo ten najdôležitejší bod, ak chceme teda niekomu pomôcť, tak budeme musieť nájsť zákonné parametre na to, aby sme zadefinovali, čo tým slovenským umeleckým dielom je, resp. na koho sa má tých 25 %, ak ich následne schválime, bude vzťahovať. A ja mám problém, a chcel by som možno takto krátko cestou odovzdať to aj ministrovi kultúry, s tým, že som si dopisoval s Európskou komisiou v tom roku 2013 a tu je expressis verbis napísané, že, tak ako ste zadefinovali v tom § 28a slovenské dielo, to znamená slovenské dielo určené na pobyt slovenského umelca, resp. teda na to, že sa nachádza ten umelec na území Slovenskej republiky, resp. tvorí na jej území. To je v príkrom rozpore s tromi článkami európskej zmluvy, a to priamo s článkami 18, 49 aj 52. Mne to písala vtedy vtedajšia zodpovedná komisárka za tento rezort pani Kroesová. A na základe toho sme sa my snažili vyšpecifikovať to, čo nám v tých odporúčaniach dala, ako to teda majú iné členské štáty Európskej únie urobené, keďže v momentálnom stave je ich už viac ako 15 z celej dvadsaťosmičky, ktoré v rôznych podobách tento systém zavedený majú. A to bolo, že dá sa to urobiť len na základe ochrany štátneho, resp. úradného alebo teda národného jazyka členského štátu. Tým pádom aj z toho, čo pán predseda výboru vtedy v relácii zosmiešňoval s tým, že sa vymyslel autorskoprávny termín slovenská hudba s textom v slovenskom jazyku, nie je možné to predsa mať, lebo hudba sa nepíše v jazyku, ale je to teda iný nosič, tak aj vypadáva, že to, čo máme zadefinované ako umelecké dielo, je v príkrom rozpore s uniálnymi pravidlami, a preto by som chcel upozorniť na to, že pravdepodobne toto, čo sa bude asi najmenej páčiť, budú to komerčné rádiá, tak ak prijmeme takýmto spôsobom, tak z môjho pohľadu riskujeme žaloby. Myslím si, že mali by sme sa pre potreby druhého čítania zamerať na to, že to slovenské dielo nemôže byť zadefinované tak, že sa vzťahuje na umelca, ktorý má občianstvo v slovenskej republike. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)