V. Veteška, podpredseda NR SR: (2004-06-30):
J. Banáš, poslanec: Ďakujem pekne, pán predsedajúci. No má to tu trošku taký nádych presilovky. Ja chcem hneď v úvode povedať niekoľko poznámok na to, čo povedal pán kolega Fico, o tej analýze, ktorú ste urobili, samozrejme, sa dá veľmi dlho a veľmi dôkladne debatovať a som rád, že táto debata tu je, len už troška ste menej išli do tej polohy, že aké je riešenie, pretože aj tá rezolúcia Rady Európy, ktorú sme čítali v Štrasburgu, v podstate nehovorí o tom, že by sa mali stiahnuť spojenecké vojská z Iraku, pretože to riešenie by bolo ešte riskantnejšie. Ja predpokladám, že budeme debatovať aj pri návrhu kolegov z komunistickej strany bez emócií a bez snahy vytĺkať nejaký politický kapitál. Tu sa ozvala veľmi silná kritika vo vystúpení pána kolegu Fica, že vláda hrubo klamala a že informácie, ktoré poskytla americká vláda, boli zavádzajúce. Ja súhlasím s tou časťou, že informácie, na základe ktorých sa začala akcia v Iraku, neboli správne, ale nemôžem súhlasiť s argumentáciou, že vláda klamala. Pripomeňme si dva hlavné body, ktoré boli uvedené ako dôvody na začatie akcie v Iraku, a to bola hrozba zbraní hromadného ničenia, tam už svet mal isté skúsenosti so Saddámom a druhá hrozba bola prepojenie terorizmu najmä na sieť Al-kaida. To boli teda hlavné dôvody a ukázalo sa, že tieto dôvody správne neboli. No týmto dôvodom uveril americký ľud, ktorý svojho času, keď začala akcia, ju výrazne podporoval, uverili im spojenci, uverila im Bezpečnostná rada OSN a napokon aj tí poslanci Národnej rady, ktorí za vyslanie našej ženijnej jednotky do Iraku hlasovali, pokiaľ si pamätám, tak za toto vyslanie hlasovali, nehovorím, že všetci členovia jednotlivých klubov, ale okrem komunistov hlasovali za toto vyslanie poslanci zo všetkých klubov. Preto odmietam tvrdenie, že vláda klamala. Vláda sa rozhodovala - a my s ňou - na základe informácií, ktoré svetu dala americká administratíva. Zdá sa, že informácie, ktoré poskytla CIA, neboli správne, alebo je tu druhá možnosť, že správne boli, ale rozhodujúci ľudia vo Washingtone ich prezentovali inak. Ako sa ukazuje, Spojené štáty urobili aj ďalšie chyby, a to bol najmä unilateralizmus, takisto sa ukázalo, že Spojené štáty mali stratégiu pre vojnu, ale nemali stratégiu pre mier a ukazuje sa to, čo platilo vždy v histórii, že národy majú radi slobodu, ale nemajú radi osloboditeľov. Dámy a páni, v Iraku prebiehajú v podstate dva procesy. Prvý je proces obnovy, rekonštruujú sa školy, cesty, nemocnice, v súčasnosti pracuje v irackej vládnej správe 1,4 milióna občanov, v Jordánsku sú pripravené tri divízie na to, aby sa presunuli do Iraku. Toto je proces, ktorého sa zúčastňuje zhruba 98 % obyvateľov krajiny. Problém je však v tom, že tento proces je pre médiá nezaujímavý. Je to proces, ktorý nie je vzrušujúci, je to proces, ktorý neprináša výbuchy, samovražedné atentáty, vraždy, odrezávanie hláv a tak ďalej. Prichádzam k tomu procesu druhému, ktorý je proces deštruktívny, a keďže je zaujímavý aj dramatický, hovoria o ňom všetky svetové médiá. Nehovorím, že len naše, ale všetky svetové médiá. Keď si pozrieme CNN, BBC, prakticky sa hovorí len o týchto dramatických udalostiach. Vzniká teda dojem, akoby v Iraku bolo celoplošné povstanie. Jednoznačne treba povedať a vychádzam zo zdrojov amerických, britských, nemeckých, dokonca i francúzskych, že v Iraku celoplošné povstanie neprebieha, ale faktom je, že odpor radikálnych síl je veľmi silný a dokonca sa stupňuje. Ja by som chcel povedať, že mali by sme sa, lebo v tom, čo povedal kolega Fico, je veľmi veľa racionálneho. Ja som nakoniec tiež pripustil celý rad chýb, ktoré Američania urobili. Ale ja sa pýtam, čo s tým budeme robiť do budúcnosti! Dovoľte, aby som sa zmienil o dvoch zásadných veciach, ktoré sa udiali. Je to v prvom rade rezolúcia Bezpečnostnej rady 1546 z 8. júna a je to odovzdanie moci okupačnej správy Spojených štátov dočasnej irackej vláde, ktorá sa udiala predvčerom. Hlavným zmyslom tejto rezolúcie je pripraviť krajinu na demokratické voľby. Je to veľmi ťažká úloha, priamo sizyfovská úloha, pretože snažiť sa o pluralitné voľby v islamskej arabskej krajine, ktorá v podstate má minimálne tradície, pokiaľ ide o demokratické voľby, je veľmi náročné. Do konca januára má byť zvolená prechodná národná rada, ktorá má pripraviť ústavu a voľbu novej vlády. Pripomínam, že súčasťou rezolúcie je úplná kontrola Iračanov nad finančnými a prírodnými zdrojmi. Táto rezolúcia, to je podstatné, legitimizuje mandát mnohonárodných síl. Čiže nastáva zásadná právna zmena, dokonca ruský prezident Putin sa vyjadril, že touto rezolúciou bola vzatá ťarcha Iraku z pliec amerického ľudu. Touto rezolúciou vstupuje do riešenia irackého problému ráznejšie Európa, otvára sa cesta k podpore dočasnej vlády rozhodujúcou silou Iraku, a to sú Šiiti, vieme, že veľko-ajatoláh Al-Sistáni vyslovil podporu tejto vláde, dokonca extrémny šiitský vodca Al-Sadr oznámil, že ide založiť politickú stranu, ktorá by sa týchto volieb zúčastnila. A napokon táto rezolúcia zmocňuje spojenecké jednotky, aby zotrvali v Iraku do roku 2006. Dokonca by som ešte podotkol, že prezidentom Iraku sa stal šejk Al-Džavár, ktorého, mimochodom, Američania nechceli za prezidenta, a tento je najvyšším predstaviteľom najväčšieho arabského kmeňa Džavárov, ktorý súhrnne zahŕňa aj Šiitov aj Sunitov, s tým rozdielom, že majú rôzne náboženské vyznania alebo odnož islamu. Čiže je tu predpoklad, že by sa situácia mohla ukľudniť, hoci, samozrejme, treba povedať, že toto je plán od zeleného stola. Ak sme sledovali vyhlásenia svetových politikov, ale aj prostých Iračanov po odovzdaní moci dočasnej vláde, nastalo jednoznačné uľahčenie. Všetky svetové médiá to komentovali, akože je tu istá nádej, ale čo som si všimol predovšetkým na týchto vyjadreniach, je to podstatné slovo, a to je bezpečnosť. Ak ľudia nebudú môcť ísť do práce, do škôl, do obchodov či k volebným urnám, lebo sa budú báť, tak nie je proste v Iraku perspektíva na stabilitu. V tejto situácii prichádzajú kolegovia z klubu komunistickej strany s návrhom stiahnuť našu jednotku. Samozrejme, že sme realisti a vieme veľmi dobre, že vojenský význam našej jednotky v Iraku je symbolický a je to to, čo sa tu hovorí v kruhoch vládnej koalície, prejav solidarity, v kruhoch opozície ako prejav zbabelosti. Položme si však otázku, čo by sa stalo, keby sa udialo to, čo navrhol kolega Fico, aby sa stiahli spojenecké vojská z Iraku! Ja si vôbec nemyslím a nie je to môj názor, je to názor „obecný“, že by to bola pre Irak katastrofa. Ak teraz hovoríme, že táto naša malá jednotka, ktorá je tam s humanitárnou úlohou, by sa stiahla domov, samozrejme, že by mohol nastať istý proces domino efektu a aj aliancia by sa mohla politicky oslabiť. Ak by sme stiahli našich vojakov domov, tak by sa v oblasti Al-Hilla, kde pôsobia a kde odmínovali 10 miliónov štvorcových územia a zlikvidovali cez tisíc mín munície a nábojov, veľmi zvýšila možnosť, že budú hynúť Iračania. Ja musím na tomto mieste povedať, možno, že to vyznie neúprimne, ale som hlboko presvedčený, že naši traja vojaci, to znamená rotný Peter Dinga, čatár Vladimír Simonides a čatár Miroslav Frkáň sú slovenskými hrdinami, pretože my nevieme povedať, koľko životov zachránili tým, že zlikvidovali tieto míny. Každá nenašliapnutá mína odstránená slovenskými vojakmi zachránila iracký život a ja si myslím, že život iracký má rovnakú hodnotu ako život slovenský. Ak by sme oslabili spojeneckú koalíciu, zvýšilo by sa riziko, že sa stabilizácia situácie oddiali či dokonca znemožní, hrozilo by, že do konfliktu sa vtiahne Irán ako najväčšia šiitská krajina, že sa do konfliktu vtiahne Turecko, krajina, v ktorej žije takmer 14 miliónov kurdskej menšiny. Hrozilo by, že sa destabilizuje situácia v regióne, kde je 75 % objavených svetových zásob ropy. Hrozil by kolaps svetového hospodárstva, ak by sa oslabila koalícia, hrozí občianska vojna. 51 % občanov Iraku podľa posledných prieskumov túto obavu vyslovilo! Iračania nenávideli Saddáma Husajna, ale možno ešte viacej Američanov, ale situácia sa vyvinula tak, ako je, a dnes je evidentné, že keby sa spojenecké vojská stiahli, je tam vážna hrozba občianskej vojny a ak by vypukla, ja som to tu už raz spomínal, je veľká hrozba, že by nastali prúdy utečencov, a nikto nemôže vylúčiť, že aj na Slovensko. A napokon, na konci tejto občianskej vojny by zrejme hrozilo nastolenie staro-novej diktatúry. Mohol by som vypočítavať aj ďalšie hrozby, ak by sa koalícia oslabila. Ostáva nám veriť, nemáme inú možnosť, že sa podarí vybudovať také iracké bezpečnostné sily, ktoré budú postupne schopné prevziať bezpečnosť krajiny do vlastných rúk. Bude to ťažká úloha, ale som presvedčený, že práve teraz potrebuje dočasná iracká vláda a iracký ľud prejav solidarity medzinárodného spoločenstva, teda i prejav solidarity slovenskej. Preto chcem požiadať poslaneckú snemovňu, aby sme i ďalším zotrvaním slovenskej jednotky umožnili rekonštrukciu a stabilizáciu Iraku. Dámy a páni, dovoľte, aby som v závere môjho vystúpenia odkázal dve veci aj našim americkým priateľom. Môžem vám povedať, že počas PZ NATO som veľmi otvorene diskutoval s americkými kongresmanmi a veci som im jasne pomenúval. Chcem americkému ľudu povedať, že mať silu ešte neznamená mať pravdu. Že aj keď som najsilnejší, potrebujem spojencov a priateľov. Myslím si, že Amerika je dostatočne silná na to, aby sa riadila osvedčenými demokratickými hodnotami, a nie strachom z terorizmu. Zároveň odmietam názor, že islam je agresívne a teroristické náboženstvo. Je to náboženstvo vychádzajúce z viery v Boha rovnako ako kresťanstvo a judaizmus. A kto povie, ktorý Boh je lepší? Náboženstvo je mierumilovné dovtedy, kým ho nezačnú zneužívať politici, extrémisti v každom náboženstve sú vlastne perfiditou pôvodného náboženstva a tak to je aj s kresťanstvom a tak to je aj s islamom. Náboženstvá musia viesť medzi sebou dialóg, tak ako nás k tomu vyzýva napokon aj pápež Ján Pavol II. Dovoľte, aby som ukončil moje vystúpenie citátom, veľmi zaujímavým. „Keď prišiel Ježiš s jasnými dôkazmi, povedal: Prišiel som k vám s múdrosťou, aby som vám objasnil niečo z toho, o čom máte rôzny názor. Bojte sa teda Boha a počúvajte ma, pretože vždy keď k vám prišiel posol s niečím, čo si vaše duše nepriali, spyšneli ste. Jedných ste prehlásili za klamárov a druhých ste zabili“. Dámy a páni, zdalo by sa, že toto je citát z biblie, toto je citát z koránu. Chcem povedať, že pre islam je Ježiš, po arabsky Izaia, podobne ako Abrahám, po arabsky Ibrahim, Jozef, po arabsky Jusú, Mojžiš alebo Moses, po arabsky Mussa či Dávid, po arabsky Davud, jedným z prorokov. V Koráne je Ježiš spomínaný v 12 súrach 132-krát, vždy vo veľkej úcte, ako syn Márie. Chcem tiež pripomenúť, že islam spolu s judaizmom a kresťanstvom ako tri západné monoteické náboženstvá majú spoločné korene. Je toho viac, čo židov, kresťanov a moslimov spája, ako rozdeľuje. Pracujme i my, slovenskí kresťania a slovenskí židia na tom, aby sme prispeli k porozumeniu a pochopeniu islamu. Je to jediná cesta ako zabrániť budúcemu civilizačnému konfliktu, ktorý by bol katastrofou pre všetkých. Ďakujem.