M. Hort, podpredseda NR SR: (2009-06-23):
Prerušujem rokovanie o tomto bode programu. A pristúpime k správe o stave vysielania v Slovenskej republike a o činnosti Rady pre vysielanie a retransmisiu za rok 2008 . Správa má parlamentnú tlač 1024 a správa výboru má tlač 1024a. Správu uvedie predseda Rady pre vysielanie a retransmisiu pán Miloš Mistrík, ktorého vítam na rokovaní Národnej rady. A poprosím ho, aby sa ujal slova. Nech sa páči, pán predseda. M. Mistrík, predseda Rady pre vysielanie a retransmisiu: Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, stojím na tomto mieste prvýkrát, pretože som sa stal predsedom rady až od januára v tomto roku, v roku 2009. V minulých rokoch bola predsedníčkou pani Valéria Agócs. Takže vlastne podávam správu za obdobie ešte jej predsedovania. No ja som bol člen rady, samozrejme. Takže sa nejako nedištancujem od tých výsledkov, ktoré sa tam dosiahli. Bol som člen rady už niekoľko rokov. Teraz som po jej odchode bol zvolený za predsedu ja. Keďže správu ste všetci dostali, tak, samozrejme, nebudem referovať o všetkých detailoch, ale o tých zásadných veciach. Jedna zo zásadných vecí našej práce je správa licencií na vysielanie a retransmisiu, udeľovanie licencií, príp. aj ich odoberanie, čo je ale dosť taká výnimočná vec, hoci dnes sme mali práve zasadnutie a jednu sme odobrali. Ale to bude až v správe na budúci rok. Aký máme princíp. Náš princíp je asi taký, naša politika v tomto je taká, že sa usilujeme podporovať nielen veľkých vysielateľov, myslím, rozhlasových aj televíznych, pretože nie len tí sú súčasťou toho trhu mediálneho, ale aj vysielateľov lokálnych a regionálnych. Takže my sa často rozhodujeme tak, že pri voľných frekvenciách, ktoré v súčasnosti sú hlavne vo sfére rozhlasových frekvencií, pretože televízne frekvencie veľké už sú rozdané dávno, sa usilujeme o to, aby aj na úrovni regionálnej, lokálnej a nadregionálnej vznikali nové rozhlasové a televízne vysielania. Pravda je taká, že my to aj udeľujeme. Ale zasa ten život je taký, že práve lokálne rozhlasy a televízie sú najviac ohrozené, teda finančne, myslím, ohrozené, a často potom buď sa položia, alebo fuzionujú, alebo ich kúpia nejaké iné silnejšie subjekty, alebo ich dostávajú do reťazcov. Takže to je taký nekonečný proces. My stále nejaké vysielanie umožníme, uvoľníme, dáme licenciu a potom niektoré sa položia a dávame zase ďalšie a ďalšie. Ale myslím si, že tá politika toho, aby sa aj v rámci regiónov celého Slovenska budovali lokálne a regionálne televízne a rozhlasové stanice, je správna. Je to naša zásada a robíme to tak. V správe, samozrejme, sú zoznamy všetkého, všetkých vysielaní, ktoré sme my udelili, takže nebudem o tom podrobne hovoriť. Možnože najviac bolo počuť o televíznych nových licenciách, ktoré sme udelili v minulom roku. Najznámejšia je pre STV3. Viete, že Slovenská televízia otvorila minulý rok svoj tretí digitálny okruh športový. Potom sme udelili licenciu na vysielanie pre televíziu JOJ PLUS čiže druhý kanál JOJ-ky. A potom sme udelili licenciu na televíziu Markíza DOMA. Tá ešte nevysiela. Ale pokiaľ mám avízo, myslím teraz niekedy koncom leta idú aj oni to už rozvysielať. Takže sa nám to takto rozširuje. Vidíte sami aj na tomto krátkom zozname, že tieto nové okruhy zatiaľ nie sú schopné konkurovať nejako veľmi výrazne tým starým, proste televízia Markíza1 alebo TV JOJ alebo STV1 sú oveľa silnejšie. Takže v podstate ide o nejaké doplnkové alebo monotematické vysielania, ktoré sa takto umožňujú a rozširujú. Ale každopádne teší to, že ten trh nestagnuje, že rastie a že proste tie komunikačné možnosti v mediálnom priestore sa rozširujú. Uvidíme, čo sa týka finančného zabezpečenia, ako to dopadne. Viete, že STV3 už má nejaké problémy. Ale to nepatrí takpovediac pod náš dozor. To je vec potom už Rady Slovenskej televízie alebo Rady Slovenského rozhlasu. Takisto veľký pohyb sa zaznamenal v rozhlasových frekvenciách. Jednak sú to teda tie menšie frekvencie, nebudem ich tu vymenúvať, a jednak bol pohyb v Slovenskom rozhlase. Nechcem to celé komentovať, ale bol to veľmi taký dynamický pohyb, čo sa týkalo prekoordinovania a presúvania rôznych programov na rôzne menšie slabšie vysielače FM. Viete, že tam bol problém s vysielaním na stredných vlnách, že to dokonca vyvolalo nejaké otázky aj protesty. My dostávame sťažnosti dosť často od poslucháčov, že sa im strácajú niektoré kanály, na ktoré boli zvyknutí. A teda riešime to v súčinnosti so Slovenským rozhlasom, pretože zasa tam priamo my ten dosah nemáme. Našou ďalšou úlohou veľkou je retransmisia, to znamená káblové televízie a ďalšie formy prenosu signálov. Takže tam v podstate je registrácia. Takže tam nie sú nejaké licenčné konania. To prebieha za menšej pozornosti verejnosti, ale jednoducho je to, je toho dosť, dosť veľa práce s tým je. Ja vám len poviem tak pre zaujímavosť to číslo, že na Slovensku v roku 2008 bolo 760 340 domácností, ktoré mali doma káblovú televíziu, čo je krát štyri tak 2,8 mil. obyvateľov čiže veľmi veľká časť. Slovensko už začína patriť k tým vyspelým krajinám, ktoré majú veľmi vysoké percento penetrácie káblovej televízie. No a okrem toho nám udávajú mobilní operátori ďalšie veľmi vysoké číslo, šíria si nové digitálne siete paralelné popri tých bývalých KBS-kách. A udávajú číslo až 1,21 mil. prípojok. Čiže dokopy vlastne vychádza číslo 2 mil. prípojok na Slovensku, čo by pri priemere 4 ľudia na jednu domácnosť znamenalo, že Slovákov je 8 mil. Tak zatiaľ to tak teda nie je, ale predpokladáme, že toto číslo vzniká tým, že mnohé domácnosti majú obidve možnosti dnes už. Čiže vzniká konkurenčná možnosť, že sa napojíme buď na káblovku klasickú, ako je najznámejšia UPC-čka, SATRO a tak ďalej, alebo sa napojíme dnes už na tie rôzne formy, ktoré sú šírené digitálnymi operátormi a telefónnymi spoločnosťami. Z toho vyplýva v podstate ten hlavný poznatok, že Slovensko je dnes veľmi vysoko zakáblované, teda je tu veľká možnosť. Potom ďalšia taká činnosť, ktorú vykonáva naša rada, je dozor nad týmto. Keď už sa tá licencia udelí, tak vykonávame istý dozor, robí sa to tzv. monitoringmi, o ktorých vy veľmi dobre viete. Buď sú plánované tie monitoringy, pretože máme normálne plán i program cyklického monitoringu, aby na každého takpovediac došlo, alebo potom je monitoring, ktorý vyplýva zo sťažností obyvateľov. Takže ten monitoring beží po dvoch linkách. Minulý rok sa robil špeciálny politický monitoring, sme robili monitoring spravodajských relácií významných vysielateľov, štyroch najväčších vysielateľov na Slovensku. V tomto roku to teda nebudeme robiť, avizujem vopred, pretože máme troje volieb a tam sa veľa monitoruje takpovediac a tam proste sme kapacity úplne vyčerpali. V minulom roku sa robili tieto monitoringy. Dá sa zasa povedať všeobecne, že dve sú také najvýznamnejšie oblasti, na ktoré my narážame a kde vznikajú problémy. A to je vyváženosť a objektivita  spravodajských a publicistických  relácií, večná stará choroba našich vysielateľov. A veľmi časté priestupky sa konajú  v ochrane ľudskej dôstojnosti a ochrane maloletých. Toto sú také dva také dva najväčšie okruhy, kde sa najviac potom aj udeľujú rôzne sankcie a kde je najviac problémov. Štatisticky to nemám presne zrátané, ale je to tak fifti-fifti, je to tak približne rovnako. Čiže tie naše televízie sú schopné teda týmto smerom najčastejšie porušiť zákon. Zdá sa mi, keď sa to tak analyzuje, že najviac porušení vyváženosti a objektivity dneska ani neprechádza cez spravodajské relácie televízií a rozhlasov. Mám pocit, že sa to naučili už naši vysielatelia. A vedia, že keď odznie názor A, má odznieť na tom istom mieste názor B. A aj to tak, no, dodržiavajú. Výnimiek je, samozrejme, veľa, ale situácia a v tom zlepšila. Ale tá nevyváženosť skôr prebieha cez publicistické relácie, cez diskusné relácie, cez väčšie relácie, kde sa to troška dá. Zrejme nevedia to ani oni ustrážiť. A dá sa to aj zneužiť. Teda povedzme si pravdu, že keď by veľmi chceli, tak niekde tam teda je väčší priestor, pretože pokiaľ ide o spravodajské relácie, je to tak dosť viditeľné, keď sa dá slovo len jednej strane, politickej, povedzme, a nedá sa slovo druhej strane. Tak to hneď každý vidí a hneď za to je sankcia. Čo sa týka  ochrany ľudskej dôstojnosti a maloletých, tak neviem, či to mám menovať, ale tak poviem to jednoducho, prečo nie. Skôr tieto problémy v takých tých programoch, ktoré sú, no viete si predstaviť, kriminálne a na hrane takej únosnosti, násilie je skôr v komerčných televíziách, takže tam to dominuje. Tam dominujú počty teda porušení. Treťou veľkou oblasťou tých porušení je často porušenie zásad reklamy a sponzoringu, čo je  zase to pokušenie finančné, že sa to dá nejako využiť a vyžiť z toho. Na to sme sa špeciálne  zatiaľ nezameriavali, pretože bolo dosť práce s tými predchádzajúcimi dvomi, ktoré som spomenul, ale  máme pocit, už sme si tak hovorili, lebo nemôžete sa stále venovať všetkému, samozrejme, že tu je ešte veľké pole našej budúcej práce. A myslím, že sa tomu budeme v najbližšom období precíznejšie a podrobnejšie venovať. Tá správa naša potom hovorí detaily, ktoré televízie, ako aj rozhlasy ako sa správali. V roku 2008 sme uložili pokuty v hodnote skoro 9 mil., 8,94 mil. korún, z toho len 60 000  pre rozhlasy. Takže jednak tarify pre rozhlasy podľa zákona č. 308/2000 Z. z. sú nižšie a jednak zrejme rozhlasy často neporušujú tak zásadne zákon č. 308/2000 Z. z., ako to robia  televízie, takže z 9 mil. len 60 000 zaplatili rozhlasy. Ale celkový trend je taký, keď to porovnávame s rokom 2007, teda že celkovo poklesli sankcie všetkého druhu, aj upozornenia   na porušenie zákona, aj povinnosti odvysielať oznam o porušení zákona, aj pozastavenia vysielania programu, tam je nula, tam sme ešte neudelili sankciu, môžem vysvetliť aj prečo, a potom pokuty. Porušení zákona v roku 2007 bolo 121 a v roku 2008 to bolo len 58. Čiže tam to dosť prudko pokleslo. Oznam sa neodvysielal v roku 2008 ani jeden, nedali sme takú sankciu teda minulý rok, ale toho roku už jedna bola pred reláciou „Z prvej ruky“ v Slovenskom rozhlase. Možno ste to aj počuli. Takže v tomto roku v tomto smere sme boli prísnejší. Pozastavenie vysielania programu je ťažké, pretože to sa dá len s cyklickým programom. Tam keď už raz sa odvysiela, tak tam sa nemá už ako dať sankcia na rozdiel od cyklického, takže tam je nula. A pokuty tiež poklesli z 82 na 37. Čiže celkový počet sankcií z 205 klesol na 111. To je asi tak na polovičku. Súvisí to ale s tým, myslím si, že tá rada nebola mäkšia, že predchádzajúci rok 2007 a ešte rok predtým bol známy boomom Reality show. A tie priniesli veľmi pekný prínos pre štátny rozpočet, pretože naše sankcie idú do štátneho rozpočtu. Tam sa svorne podieľali všetky televízie veľké slovenské. Takže nechcem im za to poďakovať, samozrejme, pretože lepšie by bolo, keby to nebolo. Ale teda sankcie tam z toho nejaké vyplynuli. Celkovo sa dá povedať aj to, že kým v predchádzajúcom období sankcie najčastejšie dostávala televízia Markíza, tak v roku 2008 sa táto aktivita nemilá presunula do televízie JOJ, ktorá, zdá sa, však to asi všetci poznáte, pritvrdila svoj program, priniesla množstvo kriminálnych tém, Krimi Noviny, ale nie len tie. Myslím teraz aj akčné filmy, aj dramatické programy, ktoré idú neskôr večer. Však to asi vidíte, že tam došlo k takému pokusu presadiť sa takou dynamikou, nazvime to tak, na jednej strane. A na druhej strane  práve tá sankcionovateľnosť potom tam vzrastie prudko, tak sa to aj stalo teda. Takže Markíza opustila čestné miesto prvé tým, že začala sa viac venovať rodinným programom. A proste získala toto „čestné“, samozrejme, prvé miesto televízia JOJ v minulom roku. Hovorím o minulom roku stále. Rovnako Slovenská televízia zostala približne na jednej úrovni. Tá nejako sa nepohla a televízia JOJ išla hore a Markíza išla troška dole. Celkovo teda našou úlohou je nielen sankcionovať, čo teda má taký najväčší ohlas vo verejnosti, samozrejme, a celkom tak najviac hovorí. Ináč, televízie sa bežne odvolávajú voči tomu. Takže tá sankcia keď sa aj udelí v roku 2008, tak môže sa čakať aj rok, aj dva, kým v skutočnosti to príde na Najvyšší súd a Najvyšší súd ako rozhodne. Takže tá návratnosť tam nie je nejaké priame prepojenie, že by to hneď tak sme zarobili takpovediac do rozpočtu štátneho, lebo tam to nejaký čas trvá. Niektoré súdy aj prehrávame. Najvyšší súd má svoju logiku, samozrejme, takže stáva sa nám, že  prehrávame. Dokonca v ostatnom čase máme pocit, že sme nejako viac začali prehrávať na Najvyššom súde, ale často kvôli formálnym nedostatkom. Vyčítajú sa nám formálne  nedostatky. Ak teda nejaké sa podarí nájsť, a to sa často podarí, lebo však to je najjednoduchšie takpovediac, nevyčíta sa podstata rozhodnutia. No a uvidíme teraz, ako to bude v tomto roku na Najvyššom súde s našimi rokovaniami, s našimi procesmi. Teraz ešte na záver. Mám ešte niekoľko ďalších bodov, ale čas uteká. Ale by som ešte raz chcel povedať to, že my sme dosť dôležitý orgán aj v tom, že  sme miesto, kam smerujú sťažnosti obyvateľov na vysielanie. Myslím si, že to je dosť dôležitá úloha, pretože potom ten občan naozaj sa nemá kam odvolať, keď nemá Radu pre vysielanie a retransmisiu. Teraz sme to zjednodušili. Uverejnili sme formulár na našej webovej stránke. Takže tak nejako takpovediac je to dostupnejšie. Počet sťažností aj stúpol, hoci potom tie sankcie klesli, mierne stúpli oproti roku 2007, prišlo 226 sťažností. Čiže to sa dá prerátať. Keď odrátate soboty, nedele, povedzme, tak príde jedna každý pracovný deň. Najviac ich smerovalo zasa k TV JOJ,  pre to, čo som už spomínal, zvýšilo sa to zo 42 na 83. Čiže sa zdvojnásobili vlastne sťažnosti na JOJ-ku od roku 2007 do roku 2008. Markíza zostala narovnako, sťažností bolo 58. A pri STV-čke to kleslo zo 48 na 26. Čiže na STV-čku najmenej sťažností išlo v roku 2008. Tieto sťažnosti teda sa, samozrejme, vybavujú a riešia priebežne. A tvoria veľkú časť našej agendy neustále narastajúcej. Z ďalších činností ešte poviem také dve významné činnosti našej rady predtým, ako skončím. Jedna vec sú medzinárodné organizácie. Sme súčasťou EPRA. Je to tzv. Európska platforma  týchto orgánov. A druhá vec sú legislatívne iniciatívy rôzne. Hlavne myslím teraz na smernicu v audiovizuálnych službách, ktorá sa zapracúva a zapracovala teraz do zákona č. 308/2000 Z. z. a na jeseň príde k vám do parlamentu. Tak čakáme na rozhodnutie Národnej rady, ako to dopadne, pretože má to uľahčiť a pomôcť riešiť aj naše problémy. Takže ja vám ďakujem. Ak som vás dlho zdržiaval, prepáčte. Vidím, že čas uteká, ale niektoré základné veci som pokladal za potrebné povedať.