M. Sabolová, poslankyňa: (2003-07-02):
Tento návrh zákona nie je o právach, lebo povyšuje právo na slobodné rozhodovanie ženy. Kde je muž otec? O živote počatého plodu nad jeho právom na pokračovanie započatého života, je skôr o eugenických opatreniach. Pomôže to zlepšeniu genofondu národa, pýtam sa? Vieme veľmi dobre reakcie aj zdravotne postihnutých občanov, ktorí reagujú na to, že sú nejako vyčlenení z tejto spoločnosti, že ak je niekto zdravotne postihnutý a narodí sa, a možno prináša ekonomicky pre túto spoločnosť nejakú záťaž, už je nepotrebný. Dnes potrebujeme najmä pravdivú a vyváženú osvetu o podstate ľudského života. Len takáto osveta prinesie priestor na plodný dialóg medzi občanmi, ktorí považujú ľudský život za nedotknuteľný, posvätný, a medzi tými, ktorí z rôznych dôvodov nedotknuteľnosť ľudského života popierajú. Smutne pôsobí boj žien, a tu budem citovať z denníka SME z 30. januára 2003, „aby nám nebrali právo na potrat namiesto boja za bezpodmienečnú spoluzodpovednosť mužov za počatý život“. Myslím si, že stále bojujeme, ale skôr by sme mali viesť dialóg o tom, ako chrániť, a keď sloboda rozhodovania, tak nech je informovaná sloboda. Všetci dobre vieme, že mnoho obyvateľov a mnoho žien, ktoré podstupujú takýto zákrok, nie sú dostatočne informovaní. Najmä mladí ľudia, tí, ktorí mali šťastie sa narodiť, že im rodičia dovolili sa narodiť, by potrebovali vedieť, ako je to vlastne s ľudským životom. A tu niekoľko otázok. Či je, alebo nie je hodný ochrany ľudský život a prečo? A či je hodný ochrany každý človek, alebo iba niektorý a prečo? Či existujú menejcenné a viaccenné fázy ľudského života, či nás nenarodení nejako ohrozujú, obmedzujú našu slobodu alebo plnosť prežívania nášho života? A ak je ľudská  sexualita o láske, prečo je aj o smrti? Kto má právo rozhodovať o živote a smrti? Väčšina, rodičia, volení zástupcovia občanov? Môže človek preniesť svoju osobnú bytostnú zodpovednosť za život na svojich volených zástupcov? Zbaví ho to zodpovednosti hlasu jeho svedomia? Dospelí musia dať mladým ľuďom pravdivé odpovede, inak zlyhali. Majú právo vstúpiť do ich budúcnosti, radiť im, kam majú smerovať? Každá zákonná norma by mala vychovávať. K čomu chce vychovávať občanov táto navrhovaná právna úprava interrupcie do 6. mesiaca veku dieťaťa. K arogancii silných voči slabým? Ak ide o ťažké genetické poškodenie plodu nezlučiteľné so životom, vzhľadom na ľudskú dôstojnosť matky a dieťaťa by bolo čestné, aby dieťa zomrelo prirodzenou smrťou a matka by sa ušetrila traumy po interrupcii v takom vysokom štádiu života dieťaťa. Okrem toho asi nikdy nejde o absolútnu istotu. Z odborných materiálov vieme, že aj pri 10-percentnom podozrení vlastne je daný súhlas na vykonanie umelého ukončenia života. Sloboda matky, rodičov rozhodnúť sa o ukončení života, ktorý nespĺňa očakávané parametre, je veľmi nebezpečným postojom. Nevychováva to rodičov ku konzumnému postoju voči svojim potomkom? Rast násilia na deťoch, ktoré nie je doménou iba asociálnych rodičov, o niečom svedčí, lebo život je nedeliteľný. Volanie po eutanázii starých ľudí tiež signalizuje, že radikálne poklesla úcta k človeku zatiaľ v najbezbrannejších fázach jeho života. Nie je tento zákon trójskym koňom, ktorý môže ovplyvniť a aj ovplyvní spoločenskú klímu postoja k životu človeka vôbec? Dávam túto otázku na všeobecné zváženie. A ešte hádam jedna poznámka, čo som si myslela, že skôr zaznie vo vystúpeniach právnikov. Tu by som sa chcela dotknúť z odborného stanoviska právnikov, ktorí prednášajú základné práva, ľudské práva i zdravotnícke právo na Trnavskej univerzite. Podľa čl. 14 ústavy každý má spôsobilosť na práva. Z rímskeho práva vychádza úprava v našom právnom Občianskom zákonníku z roku 1964: „Spôsobilosť fyzickej osoby mať práva a povinnosti vzniká narodením. Túto spôsobilosť má aj počaté dieťa, ak sa narodí živé - § 7 ods. 1 Občianskeho zákonníka.“ Podľa nášho právneho poriadku sa na dieťa od  momentu počatia pozerá, akoby bolo už na svete. Aj počaté dieťa má teda právnu subjektivitu a je subjektom práva pod podmienkou, že sa narodí živé, aj keď o chvíľu po pôrode zomrie. Určitá skupina počatých detí, nechcené deti, zabité umelým potratom, je tak skoro úplne zbavená svojich práv a povinností, najmä základného práva na život, a tým dochádza k ich diskriminácii a k nerovnosti ľudí pred zákonom. „Dieťa od momentu svojho počatia má mnohé práva“, a tu len zacitujem, a tým končím, „ktoré sú na jeho alebo jej prospech“, toho plodu. Počaté dieťa môže mať podľa Občianskeho zákonníka možnosť dediť - § 460, byť obdarované - § 628 a § 630, počatému dieťaťu môže vzniknúť právo na plnenie z poistnej udalosti, ktorou je smrť poisteného - § 817 ods. 1 a ods. 2. K dieťaťu ešte nenarodenému, ale už počatému možno určiť aj otcovstvo súhlasným vyhlásením rodičov - § 53 o rodine. Na záujmy počatého dieťaťa sa má prihliadať a rozhodovať pri rozvode manželstva. Súd musí skúmať, či rozvod nebol v rozpore so záujmom počatého dieťaťa. Je to judikát Najvyššieho súdu Česko-slovenskej republiky 48/1952. Naša platná právna úprava výslovne chráni počaté dieťa pred overovaním nových medicínskych poznatkov na človeku. Tu by som sa chcela dotknúť aj zdravotníckej  pripomienky § 40 zákon č. 277 o zdravotnej starostlivosti. Zákon priznáva nenarodenému dieťaťu postavenie človeka, priraďuje ho pod pojem človek. Ak je tento takzvaný pokus na človeku uskutočnený bez zdravotných dôvodov, je zakázaný a citujem: „Overovanie bez zdravotnej indikácie nemožno vykonať na ľudských plodoch a zárodkoch.“ § 42 ods. 3  zákona o zdravotnej starostlivosti. Teda podľa preambuly Dohovoru Organizácie Spojených národov o právach dieťaťa z roku 1989, ktorý prebral text Deklarácie práv dieťaťa z roku 1959, dieťa z dôvodu svojej fyzickej a duševnej nezrelosti potrebuje osobitné záruky a starostlivosť vrátane primeranej právnej ochrany pred i po narodení. Tento dohovor je súčasťou slovenského právneho poriadku, a preto si myslím, že nemôžeme hovoriť len o právach ženy, ale aj o právach detí a právach dieťaťa. Úlohou poslancov je skôr chrániť život, a nie hľadať spôsoby, ako ho likvidovať. A preto vás prosím, páni poslanci, aby sme hlasovali podľa svedomia v prospech života, a nie v prospech kultúry smrti. Ďakujem pekne. (Potlesk.)