Fecko, Martin, poslanec NR SR (2014-12-09):
Ďakujem pekne, pán podpredseda, kolegyne, kolegovia, vážení hostia. Stojím tu znovu s týmto zákonom. Tento dávam, keď si dobre pamätám, tretíkrát, lebo problém vyriešený nie je. Vážime si našich predkov, alebo si ich nevážime? Sme ich hodní, alebo nie sme ich hodní? Ja si chcem vážiť svojich predkov a územie, ktoré naši predkovia vybojovali možnože aj v ťažkých bojoch s inými susedmi, to znamená, že utvorili hranicu danej obce a daného mesta, by sme v demokracii nemali zaznávať. Áno, prežili sme rôzne doby, Slovenská republika má od 1. 1. 1993 list vlastníctva na svoju krajinu, občania Slovenskej republiky majú list vlastníctva na svoju krajinu, ale vyzerá, že v mnohých aspektoch tá demokracia, ktorú sme tak velebne hlásali a mysleli si, že nám ešte zlepší ten životný režim, na ktorý sme tu možnože boli naučení za nejakého toho socializmu, respektíve ešte predtým, žiaľ, v mnohých to pokrivkáva oblastiach. Jednou z nich je aj možnosť znovu si etablovať vlastné územie, územie historicky dané, to znamená, že obyvatelia tam oslavujú už niekoľko storočí existencie, ale majú smolu, majú smolu. A tá smola sa volá so-cia-li-zmus. Pretože vtedy sme si povedali, že chceme mať mestá, ktoré budú mať 50-tisíc obyvateľov, 100-tisíc obyvateľov, 250-tisíc obyvateľov a ako je to najlepšie spraviť v rámci päťročných plánov, ktoré vtedy boli, päťročnice? No predsa tým spôsobom, že zlúčime susedné obce do jedného celku a zrazu zistíme, že ten počet obyvateľov nám samozrejme, že narastie. Ak hovoríme o demokracii, tak hovoríme o úplnej demokracii a mne sa zdá scestné, nedemokratické, nespravodlivé brániť občanom takýchto území, ktoré boli násilnou formou za socializmu pričlenené k iným, hlavne okresným alebo iným sídlam, krajským, aby teraz, keď sa rozhodnú slobodne a demokraticky, v demokratickom zriadení Slovenskej republiky ísť gazdovať s vlastnými peniazmi, aby im to zákon nedovolil. To je u mňa nie demokratické a nečestné, nespravodlivé. Žiaľ, berieme si podľa mňa mnohé zlé príklady, ktoré nejakým spôsobom nechceme u nás možnože vylepšiť. Keď sa pozriem do českých krajín, náš zákon hovorí, že rozdeliť, oddeliť sa môže katastrálne územie od nejakého mesta alebo od inej obce, ak máš tritisíc obyvateľov a viac. Česi to majú tisíc občanov, Maďari tristo, Nemci desaťtisíc. Áno, každý má nejakú inú mieru, u nás sme stanovili tritisíc. Beriem, nechcem túto hodnotu nejakým spôsobom relativizovať, respektíve ju nejako znevažovať, ani sa jej v mojej novele zákona nedotýkam. Tak sme to zadefinovali, hoci keď som sa to pýtal pána kolegu Faiča, ktorý vraj bol pri tejto novele zákona, nebolo mi na to, by som povedal, tak zmysluplne odpovedané, prečo tritisíc obyvateľov je na Slovensku a v Čechách stačí tisíc, keď sme vyšli z toho istého štátu – Československa? Takže beriem, že trošku také akože neviem, či iba tak z brucha povedať nejaké číslo, ale chcem veriť, že boli za tým nejakí odborníci, ktorí to takto definovali. Samozrejme, keď je tá definícia, de jure to máme, že môže sa odčleniť, ale de facto ne-rea-li-zo-va-teľ-né. Prečo? Lebo tých tritisíc obyvateľov nerozhoduje samo v tom referende, ale rozhoduje to mesto, ku ktorému boli pričlenené a rozhodujú títo voliči. Či tých minimálne tritisíc obyvateľov, keď tak, keď splní tú podmienku, či sa môžu alebo nemôžu odtrhnúť. No pýtam sa, kedy to bude aj de facto možné? Hovorím, v živote nebude možné. Pýtam sa, čo musia urobiť zlé tí, tých tritisíc občanov v tej nespokojnej časti toho mesta, aby tí voliči z celého mesta im povedali: idete preč, už vás tu nechceme mať. To chceme takýmto spôsobom umožňovať demokraticky sa odčleniť občanom v historicky daných územiach, ak nie sú spokojní s mestom, pod ktoré spadajú? To nemyslíte vážne. Žiaľ, dennodenný život nás ubezpečuje o tom, že táto situácia je reálna prax a v súčasnosti mám aj takéto anomálie, že idete z mesta cez obec do mesta. Vážení, takže toto je už podľa mňa na hlavu postavené a preto budem tento zákon stále predkladať, lebo takýmto spôsobom sa problém riešiť nemôže, že budeme si zatvárať oči a ústa. V súčasnosti, ako už som spomínal, keď sa chce nejaká časť odčleniť, tak musí mať historicky katastrálne územie dané, druhá podmienka, že musí mať tých tritisíc obyvateľov, tretia podmienka je tam tá, že pokiaľ tam boli, nesmú tam byť vnesené väčšie investície, respektíve investície, od ktorých bude celá tá obec závislá. Celá tá obec závislá, keď sa teda ako odtrhne, to je, myslím, že ďalšia podmienka, ktorá tam je. Ja sa týchto podmienok nechcem dotýkať, ja ich, dokonca ešte sprísňujem. A sprísňujem ich tak, že dávam tam ešte ako podmienku na odčlenenie sa dĺžku spoločnej hranice katastrálneho územia s tou časťou, od ktorej sa odčleňujeme. Ďalej dávam tu ďalšiu podmienku, sprísňujem, že musí mať tam priame spojenie cestné. To znamená, nemôže prechádzať, ako som povedal, z obce z mesta, cez obec do mesta. Musí to byť priamo spojené. To je ďalšia podmienka, ktorú sprísňujem, aby sa odčleniť mohli, respektíve nemohli jednotlivé časti. Bolo mi to povedané aj z úst ministra vnútra, ktorý povedal, že aby som novelou zákona nespôsobil odtrhnutie Petržalky od Bratislavy. No nespôsobím, lebo ešte sprísňujem podmienky. To znamená, žiadna mestská časť sa nebude môcť odtrhnúť, pokiaľ budú tieto moje podmienky prijaté, lebo ich nebude spĺňať. Ale sú určité katastrálne územia, ktoré tieto podmienky aj po tom sprísnení budú spĺňať a za týchto ľudí ja sa bijem, lebo myslím si, že oni majú tú, to isté právo rozhodovať o svojich financiách, ako hociktoré iné obce, ktoré majú doteraz to šťastie, že neboli v priamom kontakte s okresným mestom. A žiaľ, dodnes trpia. Dodnes trpia a zatiaľ nejakú svetlú víziu nevidím, že by sa to nejako malo riešiť k lepšiemu. Samozrejme, že aby miestne referendum bolo v celej tej obci, ktorá teda je, hovorím, väčšinou mesto, je predsa anomália, ktorá nemá s racionálnym zmýšľaním nič spoločné. Preto ja tvrdím, že musí sa to miestne referendum uskutočniť iba v tej miestnej časti, ktorá je nespokojná. Pretože ten zvyšok v živote nedokáže sa takto zjednotiť, aby povedal, že idete preč. Lebo cítia tam to nejaké ohrozenie možnože aj, ktoré by z toho rozčlenenia mohlo vzniknúť. Samozrejme, že občania, ktorí sú na okrajových častiach väčšinou tých miest, majú trošku iný názor a v mnohých prípadoch zisťujú, že sú na periférii a mnohé ich požiadavky, ktoré obyčajne, ja ich teraz volám tí mešťania, majú, u nich sa na to nedostáva. Platia dane, ktoré sú samozrejme už mestské, ale príslušnú službu za to v mnohých prípadoch nedostávajú. A to ma veľmi teda hnevá a irituje a preto hovorím, že nemôže byť, aby referendum bolo v tej celej obci, nie v miestnej časti. Musí byť v miestnej časti, lebo tá je rozhodujúca, tá sa chce odtrhnúť. Ostatní sú stále spokojní. Samozrejme pokiaľ chcete oddeliť obec, musíte urobiť nejakú petíciu a aj tu dávam prísnejšie kritériá, ktoré by mali byť zapracované, teraz je tam, musí tam byť 30 % občanov v tej odčleňovanej časti, ja dávam až 60 %. Zvyšujem to. To už musia byť veľmi nespokojní občania, ktorí budú sa chcieť odčleniť, ale stále hovorím, nechcem vytvárať malé komunity. Tritisícčlennú partiu toho katastrálneho územia, tej nespokojnej časti stále budeme udržiavať a stále ju akceptujeme, aj v mojom pozmeňujúcom návrhu, ktorý tu dávam. Ale nie je možné, aby sa, ešte raz opakujem, to referendum robilo v celom meste a nie v tej nespokojnej časti. Môžem povedať, že takéto snahy mnohých, žiaľ, menej početných mestských častí alebo obcí, ktoré boli pričlenené k niektorým aj krajským, okresným mestám, aj teraz sú takéto iniciatívy, posledne to, myslím, že bolo aj teraz pri komunálnych voľbách Šalková v Banskej Bystrici, kde zistili, že nemajú šancu, lebo ten zákon je tak postavený, že tritisíc obyvateľov musíš mať a podľa mojich vedomostí nemajú tento počet obyvateľov. Tým pádom oni sa nezúčastnili ani súčasných volieb, lebo zistili, ako nedemokratický zákon máme, ktorý nám takto bráni. Keby sme, ako už povedal pán Osuský, v jednom čítaní, keby sme my sa boli pýtali Rakúska alebo Uhorska, či môžeme vzniknúť, Slováci, tak asi by sme v referende neprešli. Takže, ľudia boží, spamätajme sa, čo robíme, lebo robíme to isté, len v malom. Robíme to isté v malom na našom území. A pýtam sa, prečo by tí ľudia, ktorí majú historicky dané územia, územie, majú tritisíc obyvateľov, neboli tam do nich vnesené tie financie, ktoré tam boli a nie sú pevne zrastené s tým veľkým mestom, prečo by si nemohli v referende rozhodnúť o svojom ďalšom existovaní? To nech mi niekto vysvetlí. Aj zo ZMOS-u, aj z poslancov, aj z výborov, pretože ja tvrdím, že to je, ešte raz, nedemokratické, neetické, nespravodlivé, diskriminačné. A myslím si, že tak to vníma veľká časť obyvateľstva, ktorá iba normálne logickým uvažovaním príde asi k tomu istému uzáveru, že to referendum nemôže byť v celom, v celej časti, iba v tej miestnej nespokojnej časti, ktorá viac-menej chce sa od daného subjektu odtrhnúť. Vážení kolegovia, myslím si, že pri takomto nazeraní na tento zákon o obecnom zriadení by sme si mali zodpovedať ešte otázku, že či to obecné zriadenie akú má plniť funkciu, či nemá plniť funkciu, aby ten človek, ktorý z tohto územia vzišiel, bol hrdý na to územie, v ktorom sa narodil a možnože aj na tom cintoríne, v tej časti, kde ležia aj jeho možno rodičia, starí rodičia a prarodičia, aby možnože raz povedal, že raz to bude znovu to územie naše, tak ako to možnože pred nejakými 700 rokmi naši predkovia vydobyli a žiaľ, my to v demokracii akoby sme nechceli vrátiť späť, lebo niekto povedal, niekto si niečo vymyslel a pokiaľ takto budeme vnímať zákon o obecnom zriadení, tak budem tvrdiť, že v tejto časti je diskriminačný a aj zástupcom zo ZMOS-u by som chcel apelovať na ich svedomie, že, páni kolegovia, pozrite sa do svojich vnútorných radov a priložte si ruku na srdce, či takto postavený zákon o možnosti odčlenenia sa nespokojnej časti je v súlade s vaším svedomím a s demokraciou, ktorú tu stále chceme raziť. Alebo je o niečom celkom inom, o nemožnosti týmto ľuďom dopriať si riadiť svoje územie pri vlastnom rozhodovacom procese formou obecného zastupiteľstva. Preto by som vás chcel naprieč politickým spektrom požiadať a poprosiť, vážení kolegovia, aby sme sa zamysleli nad touto mojou novelou zákona, ktorú tu predkladám, hovorím už tretíkrát a dáme ju ešte aj štvrtýkrát, keď neprejde, pretože to som sľúbil mojim voličom, aby sme si uvedomili, že občania majú v demokracii práva a povinnosti, ktoré by mali byť rovnocenné a krivdy socializmu by sa mali naprávať aj zákonmi, ktoré prijíma táto sieň zákonnosti, títo poslanci Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2014. Nikdy nie je neskoro, stále môžeme začať, stále môžeme opravovať, žiadny zákon nebude vyšperkovaný, nebude ideálny, ale pokiaľ sú takéto anomálie, mali by sme na ne poukazovať a mali by sme ich precizovať do lepšieho kvalitatívneho znenia. Preto by som vás chcel poprosiť o podporu tohto môjho zákona, o novele zákona o obecnom zriadení. Ďakujem veľmi pekne.