P. Hrušovský, predseda NR SR: (2005-02-02):
Z. Martináková, poslankyňa: Vážený pán predseda, pán predseda vlády, páni ministri, kolegyne poslankyne, kolegovia poslanci, dovoľte mi, aby som na úvod svojho vystúpenia, v ktorom by som sa chcela venovať skôr vecným argumentom a hodnoteniu práce ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny a ministra Kaníka, zopakovala svoj názor a svoje presvedčenie a názor Slobodného fóra, že ak sa v súvislosti s ktorýmkoľvek ministrom, a tým skôr s ministrom, ktorý je zodpovedný za Sociálnu poisťovňu a za stav jej financií, ktorý súvisí s odvodmi, objavia informácie okolo problémov okolo platenia odvodov, som presvedčená, že takýto minister by mal odstúpiť zo svojej funkcie. Myslím si, že parlament by sa nemal zaoberať súkromnými podnikateľskými aktivitami žiadneho z ministrov, táto pôda by mala byť venovaná naozaj politike, ktorá je pre verejnosť, veciam verejným. A preto dovoľte po vyslovení tohto názoru, aby som sa vrátila k vecnej argumentácii, aby som uviedla v desiatich bodoch, aké máme výhrady k práci rezortu ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny. Naše hodnotenie je z pohľadu politickej strany, ktorá presadzovala, presadzuje a vždy bude presadzovať reformy, a to aj v dôchodkovom a sociálnom systéme, ktorý, tak ako káže slušná stredopravá politika, by mal byť adresný, spravodlivý a humánny. Hlavne z tohto pohľadu mi dovoľte niekoľko argumentov k tomu, čo dnes môžeme v rezorte práce, sociálnych vecí hodnotiť. Musíme konštatovať, že sa pracuje už dlhodobo systémom pokus – omyl – oprava. Zákon o sociálnom poistení prežil desať novelizácii. Zákon o sociálnej pomoci zmenil podmienky poskytovania peňažného príspevku za opatrovanie. A veľmi prácnou poslaneckou iniciatívou sme museli tieto právne normy opravovať. Vytvára sa veľmi, veľmi nestabilné legislatívne prostredie, ktoré zneisťuje všetkých účastníkov sociálneho systému, pracovníkov na úradoch práce, sociálnych vecí a rodiny, ale aj tých, ktorí sú odkázaní na sociálny systém. Ľudia nevedia, na čo majú nárok, vedela by som vám hodiny rozprávať príbehy z poradní, ktorým sa venujem, o tom, že úrady vydávajú chybné rozhodnutia, o tom, že ľudia nevedia vo svojej ťažkej zložitej situácii si pomôcť, lebo sa nevedia orientovať v legislatíve a nenachádzajú miesto, v ktorom by dostali kvalifikovanú pomoc. Podmienky priznávania sociálnych dávok, priznajme si to všetci, sa menia príliš často. Vytvárajú veľmi zlé a zložité prostredie. Často dostávame pri našich argumentáciách a pri schvaľovaniach zákonov rozporuplné informácie. Dovoľte mi citovať dôvodovú správu k vládnemu návrhu o starobnom dôchodkovom sporení, kde sa hovorí: „Zavedenie kapitalizačného piliera spôsobí v prvých dvoch rokoch po zavedení reformy v rokoch 2005 až 2006 len mierny deficit Sociálnej poisťovne. Jej hospodárenie však bude v ďalšom období vyrovnané a do deficitného hospodárenia sa dostane až okolo roku 2015.“ Podotýkam, že je to v súvislosti so zavádzaním dôchodkovej reformy. S týmto vedomím s týmto argumentom sme pracovali, tomuto argumentu sme verili, keď sme schvaľovali zákon. Rozpočet Sociálnej poisťovne na roky 2005 až 2008 hovorí: „Krytie deficitu z dôvodu zavedenia povinného kapitalizačného piliera je plánované v roku 2006 vo výške 2,8 mld., v roku 2007 vo výške 10,8 mld., v roku 2008 vo výške 11,9 mld.“ Treba povedať, že toto krytie sa deje použitím zdrojov získaných nadsadenými sadzbami poistného, najmä do nemocenského a poistenia v nezamestnanosti. Dovolím si povedať, že my už dlhšie tento stav kritizujeme a nemôžeme ho akceptovať, aby niektoré sadzby boli takto výrazne nadsadené. Dotknem sa v bode 3 témy, o ktorej sa často diskutuje aj v médiách, a neraz sme ju rozoberali v sociálnom výbore, aká je u nás vlastne nezamestnanosť. V novembri 2006, keď sme sa začali zaoberať rozpočtom Sociálnej poisťovne, vykázalo Ústredie práce, sociálnych vecí a rodiny pre bulletin Štatistického úradu mieru evidovanej nezamestnanosti 12,6 %. Vyvoláva to naozaj otázky v mnohých očiach aj v tvárach mnohých ľudí, ktorí sa tomu rozumejú. A dovolím si zopakovať svoju otázku, či niekto verí tomu, že na Slovensku je miera nezamestnanosti 12,6 %. Schválený rozpočet Sociálnej poisťovne však vychádza z úplne iného čísla, z priemernej miery evidovanej nezamestnanosti 14,4 %. Ide o predikciu Inštitútu finančnej politiky. Prečo sa tie čísla nezhodujú a akú teda vlastne máme na Slovensku nezamestnanosť, ja túto otázku budem klásť pri každej príležitosti, pretože si myslím, že keď nebudeme vedieť, s akými číslami pracujeme, nenájdeme účinné nástroje na riešenie nezamestnanosti. To, čo nás už dlhšie obdobie najviac zaujíma, je problém sadzieb sociálneho poistenia. Tieto sadzby v sociálnom poistení sú nastavené nesprávne. Niektoré fondy Sociálnej poisťovne sú prebytkové. Je to fond nemocenského poistenia, úrazového poistenia a poistenia v nezamestnanosti. Niektoré fondy sú v deficite. Je to fond starobného poistenia a invalidného poistenia. Apelujeme už dlhší čas, že vo fondoch treba urobiť poriadok. Mimochodom, je to aj cesta, skutočne cesta, ak chceme znižovať odvody. Je nevyhnutné začať robiť poriadok vo fondoch Sociálnej poisťovne a nastaviť ich na reálne sadzby. Máme výhrady aj k tomu, že stále nie je jasno a stále sa k tomu jasne nevyjadril ani minister práce pán Kaník, čo bude s nemocenským poistením, či ho budú vykonávať zdravotné poisťovne alebo Sociálna poisťovňa. A súvisí to s tým, čo som povedala pred chvíľou, že vo fondoch treba urobiť poriadok, inak sa nedostaneme ďalej v reformách, pretože odvody a ďalší postup súvisí s reformami a ak chceme v sociálnych reformách pokračovať, tak poriadok vo fondoch Sociálnej poisťovne je nevyhnutným predpokladom. Minister Kaník ako svoju prioritu na tento rok označil znižovanie odvodov. Nedozvedeli sme sa však ani po mnohých televíznych diskusiách, kedy a ako sa majú odvody znižovať. A zopakujem, z ministerstva financií vyšiel názor alebo reakcia, že neexistuje priestor na znižovanie odvodov. Musíme konštatovať, že znižovanie odvodov zrejme naozaj nepatrí medzi priority súčasnej vlády. A opäť keď sa chceme pristaviť pri programovom vyhlásení vlády, tak by som chcela upozorniť, že znižovanie odvodového zaťaženia je jedným z pilierov reforiem. A je to veľmi dôležité. Zamestnávatelia sú podľa nás zbytočne zaťažovaní vysokými odvodmi do sociálneho poistenia, ktoré je jedno z najvyšších v rámci krajín OECD. Vlani sme navrhovali zákon na zníženie odvodov. Vládna koalícia ho zmietla zo stola. Je mi ľúto, že sa vtedy nerozvinula aspoň veľmi otvorená kvalifikovaná diskusia na tému znižovania odvodov. Navrhujeme podobný zákon aj teraz. Navrhneme ho na ďalšiu schôdzu parlamentu. A navrhujeme v ňom zníženie výdavkov na sociálne poistenie o 8 %. Je to podľa nás transparentný krok, naozaj skutočný krok na znižovanie odvodov pre podnikateľov na Slovensku, je to krok, ako zvýšiť počet pracovných miest, je to lepší krok ako preplácanie zahraničných investorov obrovskými investičnými stimulmi a daňovými úľavami a čakajú naň naši podnikatelia vo všetkých regiónoch Slovenska. Podľa prieskumov verejnej mienky, ktoré máme k dispozícii, si až niečo vyše 60 % ľudí myslí, že vládou realizované reformy slúžia len ekonomickej elite a neslúžia strednej vrstve. Toto by som chcela zdôrazniť. Neobjavuje sa v prieskumoch verejnej mienky argument, že reformy sú neúnosné pre sociálne slabé vrstvy, ale že neslúžia strednej vrstve. A nad tým by sa mali pravicové strany vážne zamyslieť. Slušná pravicová politika je o podpore strednej vrstvy. A ak si viac ako 60 % ľudí myslí, že takéto reformy nerobíme, tak niekde v tých reformách je chyba. (Potlesk.) Ďalšia oblasť, pri ktorej sa chcem pristaviť, je problematika občanov so zdravotným postihnutím. Tu sme apelovali, a bolo to aj vo volebnom programe SDKÚ veľmi jasne vyjadrené, že budeme trvať na adresnosti a spravodlivosti v systéme kompenzácií pre ľudí so zdravotným postihnutím. „Cieľom ministerstva by malo byť zlepšenie kvality života týchto ľudí a adresnosť poskytovania sociálnych dávok.“ Takýto je citát z programového vyhlásenia vlády. Adresnosť sa však, bohužiaľ, začala znižovaním finančných prostriedkov v kapitole kompenzácií, a nie v kvalite posudzovania na úradoch práce, sociálnych vecí a rodiny. Posudkové komisie úradov práce, sociálnych vecí a rodiny sú tou inštitúciou, ktorá by mala  zabezpečiť vyčistenie systému od tých, ktorí doň nepatria. A práve títo ľudia pracujú iba s formulármi vyplnenými od stola, a nie s konkrétnymi ľuďmi. Tu sa začala reforma z iného konca, ako sa začať mala. V minulom roku sme podávali do parlamentu jeden návrh, ktorý riešil problém dôchodkového zabezpečenia osôb dlhodobo sa starajúcich o zdravotne ťažko postihnuté deti. Sme presvedčení, že zvýšenie príspevku za opatrovanie na 1 500 korún, ktorý sa nakoniec podarilo presadiť, tento problém nerieši. Je všeobecne známe, že opatrovanie ťažko postihnutého dieťaťa v rodine je pre štát lacnejšie, je vyčíslené, že stojí štát menej až o 200 000 korún ročne ako opatrovanie takéhoto dieťaťa v sociálnom zariadení. Stále neviem naštartovať cestu, aby sme podporili tie rodiny, ktoré sa o svoje ťažko postihnuté deti chcú starať doma. Ak si má matka vybrať medzi tým, či bude chodiť do práce a mať plat, a tým, či dostane sociálnu dávku, pričom nemá ešte ani zabezpečený dôchodok, tak čo si vyberie? Je to ťažká dilema. A tých, čo sa rozhodujú v prospech opatrovania svojho dieťaťa, ja považujem za hrdinov tejto doby, sú to hlavne matky, pretože sa púšťajú do neľahkej situácie. A som presvedčená, že z našej strany ide o obyčajný humánny krok – zabezpečiť týmto matkám dôchodkové zabezpečenie v novom dôchodkovom systéme. (Potlesk.) Zaviedli sme aktivačné príspevky. Často sa hovorí, že konečne u nás ľudia pracujú, že sme tým do istej miery riešili nezamestnanosť. Chcela by som proti tomu veľmi zaprotestovať. Aktivačný príspevok je vlastne iba sociálna dávka rozdelená na dve časti. Jedna časť sa poskytuje v peňažnej dávke a jednu časť si musí dlhodobo nezamestnaný odpracovať. A stále tvrdíme a stále polemizujeme s tým, že tento systém je nespravodlivý, lebo aktivačný príspevok nedostáva každý, kto chce pracovať a kto sa chce do tohto systému zapojiť. Ak má byť naozaj aktivačný, mal by ho dostávať každý človek, ktorý chce nejakú časť tej svojej dávky odpracovať. A malo by sa to do toho systému zaviesť. Ale čo považujem za oveľa dôležitejšie, to je to, že aktivačný príspevok je len prvým schodíkom, aby sa pomohlo dlhodobo nezamestnanému človeku ťahať sa zo sociálnej núdze. Za aktivačnými príspevkami by mali nasledovať veľmi cielené rekvalifikačné programy, ktoré budú týmto ľuďom, ktorých sme zapojili aspoň sčasti do pracovného procesu, pomáhať hľadať naozaj trvalé pracovné miesto. A chýba mi v systéme toto ako pokračovanie zavedenia aktivačných príspevkov. Ako desiaty bod som zhrnula už len známe fakty a nebudem ich tu opakovať, pretože ich zhrnul predkladateľ okolo problémov s platením odvodov a penále pána ministra Kaníka. Takže na záver len dovoľte, aby som to ukončila tým, že naozaj si myslím, že by sme mali pestovať politickú kultúru vyspelých krajín. Ako krajina Európskej únie by sme mali vedieť, kedy sa do funkcií vchádza a kedy sa z funkcií odchádza. Ďakujem pekne. (Potlesk.)