Dubovcová, Jana, verejná ochrankyňa práv (2016-12-08):
Ďakujem pekne. Tak ja som si istá, že to nestihnem za tých 10 minút, čo máte do hlasovania, ale začnem. V prvom rade by som chcela povedať, že z pohľadu verejného ochrancu práv, ale myslím si, že aj Národnej rady Slovenskej republiky, je dnešný deň historickým dňom, pretože na rozdiel od predchádzajúceho obdobia sa mimoriadna správa verejného ochrancu práv dostala na rokovanie schôdze Národnej rady tak, ako to predpokladá § 24 zákona o verejnom ochrancovi práv. Verejný ochranca práv má tento nástroj k dispozícii zo zákona v takých prípadoch, keď zistí svojou činnosťou závažné porušovanie základných práv a slobôd alebo také porušovanie, ktoré zahŕňa veľký počet osôb a keď, samozrejme, toto porušovanie má na svedomí niektorý zo štátnych orgánov. Ja som v roku 2013 podávala mimoriadnu správu Národnej rade Slovenskej republiky, ktorá obsahovala závažné informácie pre Národnú radu, a to bolo to zistenie systémovej diskriminácie v školstve, bolo to zistenie nezákonných policajných postupov v Moldave nad Bodvou a bolo to nezákonné búranie rómskych osídlí. Vtedy Národná rada nedostala na schôdzu túto správu verejného ochrancu práv, nebola prerokovaná, neboli prijaté opatrenia, dôsledky toho cítime dodnes. Neviem, či poslanci Národnej rady vedia, ale Európska komisia vyzvala Slovenskú republiku, že voči nej pripravuje konanie za diskrimináciu v školstve, teraz Slovenská republika je sledovaná, že aké prijíma opatrenia a či sa s touto témou vyporiada. Čo sa týka Moldavy nad Bodvou, tak to predpokladám, že skončí na Európskom súde pre ľudské práva, tento prípad. A pokiaľ ide o sťahovanie, nelegálne sťahovanie nezákonným postupom, ktoré bolo vykonané v Košiciach, mestom Košice, tak Rómovia sa odsťahovali do Mašličkova, viete, aké sú tam problémy teraz, a časť týchto Rómov sa odsťahovala do bruselského parku. Slovenská republika utŕžila velikánsku hanbu v rámci Európskej únie, pretože iný štát Európskej únie musel riešiť situáciu týchto Rómov a nevrátili sa do Slovenskej republiky práve preto, aké postupy tu voči nim boli použité. Čiže je to také poučenie, že pokiaľ verejný ochranca práv predkladá mimoriadnu správu, tak je naozaj potrebné sa s ňou zaoberať. To, že Slovenská republika dostala veľa výziev, tzv. demaršov, vlastne kvôli tomu, že to takto nerobí, tak to je už, predpokladám, minulosťou. Preto aj keď sa nezvykne ďakovať za dodržanie zákona, tak vyzdvihujem, že nová Národná rada, nový predseda Národnej rady pravdepodobne teda zaradil toto do programu pléna Národnej rady a že vy ste schválili tento program s mimoriadnou správou verejného ochrancu práv. Teraz by som pristúpila vlastne, prečo som podávala mimoriadnu správu tentokrát. Podávala som ju preto, lebo prieskumom, prieskumnou činnosťou verejného ochrancu práv bolo zistené závažné porušovanie, ktoré má systémový charakter, v takých prípadoch sa obraciam na Národnú radu Slovenskej republiky, a to k činnosti postupu polície. A tento postup policajný, ktorý sme zistili a ktorý ona používa ako bežnú prax, nemá žiadnu oporu v zákone a navyše výsledkom tohto postupu je závažné porušovanie základných práv osôb. Problém, na ktorý upozorňujem, má dve roviny. Jednu ohľadne porušovania základných práv ochrany pred ním a potrebu prijať opatrenia, ale aj určitý ústavnoprávny rozmer. Takže začala by som najskôr tým, že podľa čl. 2 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky; neviem či nevyrušujem niektorých poslancov, pán predseda. (Zmĺknutie rečníčky pre hluk v sále.) No, podľa čl. 2 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky štátne orgány môžu konať a postupovať iba podľa toho, ako majú konanie upravené v zákone, takým spôsobom a v takom rozsahu, ako im ustanovuje zákon, na rozdiel od občanov. Čiže štát je povinný postupovať podľa zákona. My sme zistili, že polícia, aj keď má upravené v zákone o Policajnom zbore svoj postup v prípade, keď zadržiava osobu, tento postup nepoužíva, pretože zákon ukladá polícii, budem hovoriť len o tom ustanovení, na ktoré sa odvoláva aj minister vnútra vo svojich reakciách. Polícia má oprávnenie na zaistenie osoby podľa § 19 zákona 171/1993 Z. z. o Policajnom zbore, podľa ktorého keď policajt zaistí osobu, sú vymenované dôvody, kedy takto môže urobiť, lebo nie je to vždy; musí takúto osobu bezodkladne vydať policajtovi inému, teda už nie orgánu verejnej správy, ale orgánu vyšetrovania a s tým, že musí vydať rozhodnutie, v ktorom uvedie dôvod, prečo táto osoba bola zaistená, musí pritom dodržiavať predpisy o správnom konaní a podľa ďalších ustanovení policajného zákona takúto osobu musí umiestniť do cely policajného zaistenia. Cela musí byť hygienicky nezávadná, musí zodpovedať účelu zaistenia osoby a tak isto o túto osobu, ktorá je takto umiestnená, musí polícia vlastne zariadiť jej napríklad lekárske vyšetrenie alebo jej poskytnúť oblečenie, keď je v situácii, že na toto nemá. A samozrejme, že musí o tomto všetkom vyhotoviť príslušnú dokumentáciu. Toto sa má uskutočňovať bezodkladne alebo v nevyhnutnom čase pre urobenie potrebných úkonov. Napriek tomu, že to je takto upravené v policajnom zákone, naša polícia postupuje inak. Najskôr umiestni osobu do priestorov, ktoré ja som nazvala „kobky“, pretože sú zamrežované, väčšinou bez priameho osvetlenia, bez prístupu k vode, bez možnosti privolať si pomoc, zašité v ústraní policajných budov, kde takto umiestnená osoba, je pochybnosť, či vôbec má prístup k právnej pomoci, či sa blízky a rodina dozvie o tom, že je takto umiestnená. No a navyše nemá možnosť si privolať, ani keby išla na WC, nikoho. No a verejný ochranca práv považuje tento policajný postup nielen za nezákonný, ale aj zasahujúci do základných práv osoby. Tieto základné práva sú upravené aj v ústave, aj v dohovoroch, ku ktorým sme pristúpili. To znamená, že ak Národná rada, ktorá je podľa zákona o polícii zodpovedná za kontrolu polície, neprijme v tejto veci opatrenia, myslím si, že to bude signál jednak, že časť štátnych orgánov nemusí fungovať podľa zákona, že pre ňu nemusia tieto zákony platiť, akoby bola mimo rámca právneho štátu. A po druhé, že táto istá časť, ozbrojená zložka môže bez všetkého zasahovať do základných práv osôb. Preto verejný ochranca práv na to upozorňuje v tejto mimoriadnej správe a navrhuje, aby takýto policajný postup bol bezodkladne zakázaný. (Hluk v sále.) Ďalším zistením verejného ochrancu práv v súvislosti s týmto policajným postupom bolo to, že v týchto miestnostiach má polícia vytvorené podmienky na to, aby mohla osoby umiestnené týmto nezákonným spôsobom do priestorov zaväzovať alebo o háky, ktoré sú napevno zabudované v stene takéhoto priestoru, a že v týchto priestoroch vo vnútri pri pobyte osoby dochádza aj k tomu, že osoba je zbitá, surovo, surovým spôsobom. Preskúmavala som prípady, kde osoba, ktorá bola v takomto priestore veľa hodín zatvorená, má trvalé následky po tom, ako s ňou polícia zaobchádzala. To je taký rozmer, ktorý už dosahuje porušenie základného práva na ochranu proti mučeniu, neľudskému zaobchádzaniu a ponižujúcemu zaobchádzaniu. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)