P. Hrušovský, predseda NR SR: (2005-01-19):
Otváram rozpravu. Do rozpravy ste sa prihlásili zatiaľ vy ako jediná. Nikto iný sa do rozpravy nehlási, preto končím možnosť podania ďalších prihlášok do rozpravy. Nech sa páči. Ľ. Navrátilová, poslankyňa: Vážené dámy, vážení páni, v týchto dňoch uplynuli dva roky od prvých vážnych diskusií o reforme dôchodkového zabezpečenia na pôde Národnej rady. V zásade bolo potrebné odpovedať na dve otázky: Potrebuje vôbec Slovensko dôchodkovú reformu? Ak ju potrebuje, o aké princípy sa má táto dôchodková reforma oprieť? Odpoveď na prvú otázku bola, Slovensko potrebuje reformu dôchodkového systému. A ak mám zhrnúť dôvody, pre ktoré potrebuje dôchodkovú reformu, možno povedať také tri vážne dôvody: Predchádzajúci systém dôchodkového zabezpečenia bol nespravodlivý, pretože neexistovala vlastne nejaká užšia väzba medzi vkladmi do systému a medzi nárokmi zo systému. Druhá vec, ktorá bola ako veľkým negatívom tohto priebežného systému, bolo ohrozenie demografickým vývojom na Slovensku. Kým v hodnotení spravodlivosti tohto systému vládol v slovenskej spoločnosti konsenzus, už v hodnotení nutnosti reformovať tento systém z dôvodu demografického vývoja nebol až taký konsenzus a skúsim zhrnúť dôvody, prečo nebol, a aj v súvislosti s týmto návrhom. Nastupujúca kohorta dôchodcov pochádza z povojnových rokov, boli to veľmi silné ročníky a generácia ich detí zopakovala ich reprodukčné správanie. Čiže moja generácia v tomto okamihu nie je ohrozená, nie je ohrozená nejakými demografickými odchýlkami. Problém je však v tom, že generácia našich detí nezopakovala toto správanie a práve generácia našich detí, teda detí z môjho ročníka alebo približne z mojich ročníkov, sú tou skupinou ľudí, ktorí sú bezprostredne ohrození výkyvmi v prírastku populácie. Tretí dôvod, pre ktorý som ja vnímala potrebu reformovať tento systém, bola motivácia platiť odvody do priebežného systému. Ak sme mali raz nastavený systém tak, že samostatne zárobkovo činné osoby mohli upravovať svoje základy na platby do poistného, presnejšie poviem vymeriavacie základy, a keď sa do úvahy brali posledných desať rokov práce, nuž správanie bolo také, že každý sa snažil do toho dôchodkového systému vložiť čo najmenej. Mali sme dve cesty, ktorými sa môžeme vybrať reformovať priebežný systém. Jeden systém bol založený na tom, že bude existovať priama väzba medzi vkladmi a dávkami zo systému, a druhá cesta, ktorou sme sa mohli vybrať, tak bola cesta založená na tom, že bude existovať garancia minimálneho dôchodku. Zároveň sme si boli vedomí, že zodpovednosť za ďalšie generácie musí viesť politické elity k rozhodnutiu, že prestavíme tento systém tak, aby existoval aj pilier, ktorému dnes hovoríme druhý pilier dôchodkového zabezpečenia. Svet pozná a odskúšal 5 metód reformy dôchodkového systému: Prvá metóda, nazývaná akási parametrická metóda, je len prestavanie priebežného systému. Druhá metóda, nazývaná tiež chilská metóda, je založená na tom, že priebežný systém vlastne skončí svoju činnosť povedzme za obdobie 20 rokov a všetci noví poistenci vstupujú len do kapitalizačného piliera. Čiže budúcnosť je len v kapitalizačnom pilieri. Potom je metóda, ktorou sme sa vybrali my, volá sa metóda diverzifikovaných rizík. Existuje povinná účasť v prvom pilieri, povinná účasť v druhom pilieri ako cieľový systém a na prechodný čas môžu obyvatelia tohto štátu si zvoliť, ale podmienka je, že už boli v systéme dôchodkového poistenia. Štvrtý model je model komplementárnej reformy a to je reforma založená na tom, že váha zostáva v prvom pilieri a nízke percento ide do druhého piliera, ale opäť založené na povinnosti. A posledná metóda, je to paralelný model reformy, keď sa občan rozhodne, že ide do jedného piliera alebo do druhého piliera, ale nemôže byť v obidvoch. Neviem, či si pán kolega Burian uvedomuje, že jeho novela zákona č. 43/2004 o starobnom dôchodkovom sporení je prvým pokusom o zmenu metódy reformy dôchodkového systému na Slovensku. Ak by bola prijatá, potom diverzifikácia rizík, ktorú sme brali ako východisko medzi infláciou a demografickými výkyvmi, je vážne ohrozená. Táto zmena nezapadá ani do jednej z odskúšaných metód reforiem dôchodkového systému a najviac pripomína kombináciu metódy diverzifikovaných rizík a modelu komplementárnej reformy. Ale mne nejde len o čistotu prístupu k modelu reformy. Pre mňa sú dva dôvody, prečo nemôžem podporiť zmenu metódy reformy dôchodkového systému. Dôchodkový systém musí byť nastavený tak, aby bolo možné ex ante vyhodnocovať dlhodobú rovnováhu medzi príjmami do systému a výdavkami zo systému. A zabezpečiť dlhodobú bezpečnosť dôchodkového systému je podľa mojej mienky prioritou politikov v oblasti dôchodkového zabezpečenia. A dlhodobá rovnováha, najmä jej kvalifikované odhady, sú vlastne základom pre prognózu dlhodobej bezpečnosti dôchodkového systému. Nuž a pozrime sa na možnosť prognózovania dlhodobej bezpečnosti dôchodkového systému podľa navrhovanej novely zákona o dôchodkovom sporení. Základom pre kvalifikovaný odhad dlhodobej rovnováhy dôchodkového systému je počet poistencov, ktorí priorizujú priebežný systém dôchodkového zabezpečenia a počet občanov, ktorí diverzifikujú dôchodkové riziká medzi obidva piliere. To však znamená prognózovať postoje občanov k vlastnej dôchodkovej stratégii a to je vždy veľmi problematické. Pripomeniem tie problémy, ktoré sme mali v tomto roku len so zostavením rozpočtu Sociálnej poisťovne, kde ako najrizikovejší faktor bol práve počet poistencov, ktorí vstúpia do druhého piliera. Navyše tieto postoje sa môžu v čase meniť. Ak budú rásť mzdy rýchlejšie ako zhodnocovanie úspor v správcovských spoločnostiach, občania budú priorizovať prvý pilier. V prípade, že nebudú rásť rýchlejšie ako inflácia, v tom prípade budú priorizovať druhý pilier. Nestabilný bude tak prvý pilier, ako aj druhý pilier. To v konečnom dôsledku môže viesť k nestabilite správcovských spoločností a poklesu výnosov. Druhá možnosť, ktorá ma vedie k veľkej opatrnosti, že sa zvyšuje možnosť vplyvu politikov na úroveň dôchodkov. Rozhodovanie mladých ľudí – a o tých ide, opakujem, práveže oni sú tou ohrozovanou skupinou, ktorej priebežný systém nemusí zabezpečiť dôstojnú životnú úroveň v starobe – môže byť silne ovplyvnené rétorikou politických elít, ktoré sledujú vlastné politické ciele. Ak napríklad bude silnieť hlas o nekorektnosti správania správcovských spoločností s cieľom posilňovania váhy priebežne financovaného systému, môže to v konečnom dôsledku viesť k chudobe v starobe mnohých dnešných mladých ľudí. Na druhej strane bezpečnosť dôchodkového systému je aj bezpečnosť vkladov občanov v dôchodkových správcovských spoločnostiach. Tu s kolegom Burianom úplne súhlasím, že spôsob, akým štát dnes garantuje vklady občanov do správcovských spoločností, je nielen nevyhovujúci, ale aj nezodpovedný. Garantovať úspory občanov do výšky 50 % zostatku rezervného fondu solidarity Sociálnej poisťovne ku dňu právoplatnosti rozhodnutia o škode spôsobenej správcovskou spoločnosťou alebo depozitárom je naozaj nezodpovedné. Rezervný fond sa používa na vykrytie deficitov, najmä vo fonde starobného poistenia a fonde invalidného poistenia. Je vysoká pravdepodobnosť, že vo fonde nebude koncom kalendárneho roka nič, takže aká 50-percentná garancia? Je to len násobenie nulou. Práve pre tento návrh chcem odporučiť pani poslankyniam a pánom poslancom Národnej rady, aby hlasovali za postúpenie návrhu novely zákona č. 43 do druhého čítania. Kto iný ako štát, ktorý má zo zákona vykonávať kontrolu činnosti správcovských spoločností, má aj garantovať vklady občanov do týchto spoločností? Neexistuje racionálny dôvod, pre ktorý by Sociálna poisťovňa mala používať svoj rezervný fond na sanovanie škôd správcovských spoločností. Veď v konečnom dôsledku na sanovanie škôd sa budú skladať občania, ktorí odvádzajú vlastné finančné prostriedky do Sociálnej poisťovne na svoje budúce dôchodky. Myslím si, že toto je veľmi racionálny návrh, a naozaj vás žiadam, aby ste sa zamysleli nad touto garanciou, ktorá je mimoriadne dôležitá pre stabilitu dôchodkových úspor. Ďakujem slovo.