D. Jarjabek, poslanec: (2008-04-08):
Dámy a páni, neodpustím si poznámku, veľmi som sa skutočne zabavil, keď v utorok, iste si na to spomínate, exposlanec za SDKÚ – DS hokejista Peter Šťastný dvíhal v diskusnej relácii jednej z televízií prst a hovoril, že vraj táto vláda odmieta, aby sa na kampani pred zavedením eura podieľali médiá, ktoré sa o nej vyjadrujú kriticky, a inzerciu zadáva výlučne do provládnych médií. Teda ani slovenský poslanec v Štrasburgu a v Bruseli netuší, že na Slovensku dnes nejestvuje provládne médium, ani elektronické a ani denník, teda ani printové.  Ak propagandisti našej opozície dokážu takto zmonitorovať svojho vlastného kolegu so slovenskými koreňmi, môžeme sa len čudovať, ak nám ich výhrady proti zákonu podpíše niekto, kto Slovenskú republiku vari najsamprv musí pohľadať na mape. Útoky proti návrhu tlačového zákona sú perfídne, pretože ich aktéri nehovoria pravdu a zahmlievajú podstatu sporu. Momentálne sa opozícia naváža najmä do toho, že vraj netreba rozlišovať opravu a odpoveď. A diskutujeme tu už pol dňa o tejto oprave na opravu. Ako v dobách reálneho socializmu sa nám zjednotili všetky denníky v duchu nejakého vydavateľského národného frontu. A bijú na poplach, pretože vládna koalícia nechce prijať návrh, aby vydavateľ mohol kdesi na zastrčenom miestečku „opraviť“ údaje, ktorými mu včera z titulnej strany vypredali náklad, a aby nemusel na rovnakom mieste a v približne rovnakej úprave a rozsahu uverejniť stanovisko človeka, ktorého noviny bezdôvodne a bez argumentov škandalizovali či napadli. Nuž ak to na nás, koaličných poslancov, nebude mať „prevýchovný“ vplyv, čo navrhnete potom? Prídu potom nejaké liberálne milície, generálny štrajk a demokratická defenestrácia tej nenávidenej väčšiny? A naostatok už bude stačiť len vymeniť tak zo 4 milióny občanov a bude to tu ako v modrej rozprávke. Dámy a páni, naozaj čakám, či sa nenájde jeden statočný, ktorý sa postaví k tomuto mikrofónu a povie, o čo v skutočnosti ide. Podľa môjho názoru príčinou všetkých týchto obštrukcií nie je ani právo na odpoveď, ani ochrana zdroja, ani pokuty, ale § 6 ods. 4, ktorý znie: „Vydavateľ periodickej tlače, ktorý je právnickou osobou, je povinný v prvom čísle periodickej tlače vydanej v kalendárnom roku uverejniť oznámenie o štruktúre vlastníckych vzťahov vydavateľa a periodickej tlači podľa stavu k 31. decembru predchádzajúceho kalendárneho roku.“ O tomto ešte nikto tuná nehovoril. Toto je proste nóvum, ktoré sa zavádza do tohto zákona a absolútne sprehľadňuje vlastnícke vzťahy. O tomto nikto nehovoril. Nie je toto kameň úrazu? A kadejaké práva na odpoveď a § 6, § 8 a § 4 sú len istým zahmlievaním tohto celého problému, ktorý vlastne tuná začína existovať a niekomu začína vážne vadiť? V tom je kameň úrazu a dôvod odmietania tlačového zákona, pretože dnešný postsocialistický zákon nič také vydavateľom neprikazuje. Čo je pre podnikateľa v oblasti printových médií krajšie a ľúbeznejšie ako absolútna podnikateľská sloboda? Ale ak chceme, aby ten, kto zásobuje naše domácnosti mäsom, vedel preukázať, že to nie je hovädzie z chovu napadnutého chorobou šialených kráv, a ak nútime výrobcov cigariet proti ich záujmu uverejňovať na škatuľkách varovanie, že tento zlozvyk môže zabíjať, máme nielen právo, ale i povinnosť umožniť čitateľom dennej tlače, aby vedeli, kto vydáva a financuje v slovenskom jazyku vychádzajúce denníky a časopisy. Je tu ešte jeden problém, o ktorom sa tuná vehementne rozpráva. Stále sa dávajú dokopy novinári a vydavatelia. Vy určite neviete, ako sú novinári tlačení vydavateľmi do tém článkov a formulácií, ktoré by sami nikdy neurobili, alebo novinár urobí článok, ale titulok článku už nerobí novinár, ale editor, teda majiteľ alebo šéfredaktor, proste človek, ktorý tie noviny predáva. A on preto mení ten titulok na základe toho článku, no proste aby predal. Lenže zodpovednosť za to nesie novinár. Aj toto rieši tlačový zákon. Aj toto je problém v rámci tlačového zákona, o ktorom by sa malo hovoriť. Čiže nedávajme dokopy novinárov a mediálnych podnikateľov. Novinári, stáva sa niekedy, niektorí podľa mojich informácií sú často dokonca aj vydieraní tzv. mediálnymi podnikateľmi. Často musia robiť témy, ktoré jednoducho nechcú robiť. A často v rámci týchto tém aj musia ísť do istých rizík, do ktorých nechcú ísť, preto, lebo sú, samozrejme, vydavateľmi tlačení. Čiže aj toto je problém. Aj o tomto treba hovoriť, nielen  o nejakom práve na odpoveď. Život ukáže, či to právo na odpoveď bude také, ako o ňom hovorí pravá strana alebo ako o ňom hovorí predkladateľ. A keby sa, nedajbože, niečo stalo, že by skutočne mediálni partneri boli ohrození, alebo že by sa naozaj stalo čosi, s čím nikto v tejto chvíli neráta, stále je tu situácia, že zákon sa dá o šesť mesiacov opraviť, preto, lebo je to nový zákon, je to zákon, o ktorom v tejto chvíli málokto môže predpokladať ako o každom takomto prijímanom tlačovom zákone, ako sa prejaví v budúcnosti, preto, lebo veď my nieže máme tlačový zákon z roku 1966, my nemáme žiadny tlačový zákon. Dámy a páni, pri našej prvej diskusii v pléne o návrhu tlačového zákona som uviedol rad konkrétnych príkladov, ako sa isté veci bez vzrušenia a nie nedemokraticky riešia v iných štátoch a ako sa riešili v našej histórii. Napokon aj Parlamentný inštitút nám spracoval rozsiahlu analýzu situácie vo vybraných štátoch a každý si to mohol potichu pracovne preštudovať. Nie som zástancom toho, aby sa v Bruseli unifikovalo, čo sa len unifikovať dá, ale celkom vážne sa zaoberám myšlienkou, že požiadam niektorého z mojich kolegov, aby tam vystúpil a navrhol prijať celoeurópsky vzor či model na legislatívnu úpravu v tejto oblasti. Myslím, že by tu potom viacerí ronili slzy a nostalgicky spomínali na Maďaričov tlačový zákon. A tí, ktorí radšej iba aproximujú a správajú sa ako miestodržitelia v závislej krajine, len aby, nedajbože, nemuseli urobiť nejaké vlastné politické rozhodnutie, budú potom mať tiež dušu namieste. Veď keď to bude smernica z Bruselu, nemôže to nebyť skvelé. Ani vydavateľom v takom prípade už nezostane nič iné, len normu akceptovať a nostalgicky spomínať, ako kedysi mohli zamestnávať kohokoľvek, kto bol ochotný písať, ako si priali, pričom stačilo ak z desiatich mienkotvorných novinárov mala príslušné vzdelanie tretina, ako to na webe Slovenského syndikátu novinárov popisuje doc. Brečka, citujem, majitelia médií sa usilujú šetriť na výdavkoch, a preto zamestnávajú lacnejších, teda aj menej vzdelaných novinárov, je iste paradoxné, že s výrazným zvýšením počtu absolventov novinárskych škôl klesol počet aktívnych novinárov s novinárskym vzdelaním, a pripomeňme, keď minister ešte len nahlas uvažoval o tom, že by v zákone zadefinoval elementárne kvalifikačné predpoklady na výkon novinárskeho povolania, strhla sa búrka protestov a komentárov a komentáre môže ďalej písať každý, kto v podstate trafí na písmenká klávesnice. Ale toto, prosím, berte len ako konštatovanie, lebo toto je naozaj slobodná vôľa majiteľov médií. Dňa 6. februára som z tohto miesta o. i. povedal, že keď sa tento návrh zákona dostane do druhého čítania, určite príde k zmenám, príde ku kompromisom a to viete presne vy aj ako ja, lebo ani jeden zákon, ktorý prišiel do tohto parlamentu a bol napísaný tak či onak tou či onou vládou, nikdy z tohto parlamentu vládny návrh neodišiel tak, že by doň poslanecká snemovňa nezasiahla. To isté bude aj, samozrejme, s tlačovým zákonom, ale na základe konkrétnej profesijnej debaty, a nie na základe nejakého politikárčenia, vy nám zmeníte toto, my vám zmeníme toto alebo proste nejaké neidentifikovateľné počty kupecké. Škoda, že sa tlačový návrh zákona stal tým zákonom, cez ktorý sa vynucuje vydieraním súhlas s Lisabonskou zmluvou, lebo, viete, dnes je to tlačový zákon. No a zajtra to bude čo? Bude to školský zákon? Aký iný zákon to bude zajtra? Čím budete vydierať, že nezahlasujete za Lisabonskú zmluvu, keď nezmeníme to alebo ono v nejakom sociálnom alebo inom zákone, ktorý sa bude prijímať v tomto parlamente? Ja by som však od všetkých oponentov tlačového zákona chcel počuť odpoveď, a znovu to rozhovorím, na základnú otázku, ktorú som aj položil vo faktickej poznámke: Bude po prípade tohto tlačového zákona printové mediálne prostredie kvalitnejšie, demokratickejšie, prehľadnejšie ako to, ktoré tu máme v súčasnosti? Prosil by som skutočne odpoveď na túto otázku, lebo, ešte raz, opieram sa o predstaviteľov syndikátu, opieram sa o vydavateľov. Jednoznačne na výbore pre kultúru a médiá zástupca vydavateľov povedal, že zákon je dobrý na 95 % a treba ho len vylepšiť o takýto kúsok. Predsedkyňa syndikátu povedala mesiac predtým, že zákon je dobrý a ide len o to, aby ho poslanci v parlamente nepokazili. Dámy a páni, nepokazme ho. Ďakujem za pozornosť.