Z. Kramplová, poslankyňa: (2009-10-23):
Pán podpredseda, dobre viete, že som pôsobila v tejto oblasti ako vedúca Úradu vlády a v období, keď sme pripravili zákon o kontrole v roku 1995, ale v roku 1996 začal platiť, postupovali sme pri vybavovaní sťažností, podnetov a oznámení občanov podľa vyhlášky, ktorá bola z roku 1958. Takže to bolo dosť problematické, ale následne bol prijatý zákon o sťažnostiach, ale, samozrejme, v praxi začali vznikať mnohé problémy a ja sama som bola pripravená a mám podklady na to, aby som predložila novelu tohto zákona. Preto som veľmi rada, že je kompletný zákon, lebo novela vždy robí určité zásahy, ktoré neriešia problém ako celok. Tento návrh, ktorý tu máme na prerokovanie, je návrh zákona, ktorý jasne stanovuje pravidlá tak pre orgány verejnej správy, ako aj pre ostatné, ako aj pre územnú samosprávu a iné organizácie, čo som veľmi rada, pretože tu vznikali problémy, kto je opodstatnený, kto nie je opodstatnený dané sťažnosti riešiť a vybavovať a dovolím si tvrdiť, že ľudia boli veľakrát veľmi zmätení, hoci ich sťažnosť, ktorú smerovali na príslušný orgán, bola dôležitá a boli si vedomí svojho práva. Práve aj na ministerstve pôdohospodárstva som sa stretávala pomerne často s agendou sťažností a veľakrát naozaj pracovníci tieto sťažnosti dali bokom alebo ich vrátili ako neopodstatnené, a keď som si ja preverovala niektoré záležitosti, lebo som sa dostala do kontaktu s ľuďmi a informovali ma o problémoch, ktoré sú, a dala som si sťažnosti preveriť, takmer na 90 % tie sťažnosti boli oprávnené a ministerstvo muselo konať. Preto aj tento zákon pokladám z jednej strany za naozaj veľmi dobrý, veľmi dobre definovaný a jasne stanovený, na druhej strane, pán podpredseda, myslím, že aj vy sa s tým stretávate, že môže byť zákon akokoľvek dobrý, ale keď ľudia, ktorí pracujú na odboroch kontroly, ktorí majú v kompetencii vybavovanie sťažností, nie sú tí, ktorí sú ochotní ľuďom pomôcť, vtedy zlyháva aj ten najlepší zákon. Ale som rada, že sú tam stanovené aj presné postupy pri ukladaní poriadkových pokút, a som veľmi rada, že tento zákon rieši aj chronických sťažovateľov, pretože aj na ministerstve pôdohospodárstva sme mali ľudí, ktorí napísali ročne aj 200, aj 300 sťažností a vlastne sťažovali sa už na vybavenú sťažnosť a podobne. Čiže zákon to rieši a dáva priestor ľuďom, ktorí majú skutočne problém a sťažujú sa, aby ich sťažnosť bola prešetrená. Vyzdvihla by som práve aj tú možnosť, ktorá je riešená v úprave § 2 a kde sa vlastne rozširuje pôsobnosť zákona aj na vyššie územné celky. Veľakrát sa sťažujeme, že ľudia nemajú páru, o čom je regionálna politika, pretože sa ich akosi priamo nedotýka, nemajú informácie, čo pre nich môže vyšší územný celok urobiť, nemajú sa možnosť sťažovať na veci, ktoré sa ich priamo dotýkajú, ale práve zákon to rieši, čo pokladám za veľmi pozitívne. Okrem toho je tu perfektná definícia, pán podpredseda vlády, čo je sťažnosť. A to myslím, že spôsobovalo značné problémy v praxi, že úradník z takého svojho rozhodnutia definoval, či je tá sťažnosť, je to sťažnosť, alebo to vrátil človeku, ktorý sa sťažoval, že to nie je sťažnosť a môže sa sťažovať niekde inde. Presnosť v definíciách v zákonoch je nesmierne dôležitá tak pre zamestnancov štátnej správy, verejnej správy, ako aj pre samotného občana. Rovnako pokladám za veľmi dôležité a pozitívne hodnotím ustanovenie § 4 ods. 3, ktorý umožňuje verejnej správe vybaviť aj podanie, ktoré nie je definované ako sťažnosť, ale občan si myslí, že je to sťažnosť, ale v podstate je to podanie a doterajší zákon ukladal alebo podľa doterajšieho zákona takéto podania v podstate orgán poslal tam, kde to nebolo žiaduce a občan sa nedostal k riešeniu. Ale v tomto prípade vlastne na základe tohto zákona môže byť aj tento podnet vybavený v súlade so zákonom. Osobitne vítam aj navrhované ustanovenie § 6, ktoré definuje, v ktorých prípadoch orgán verejnej správy sťažnosť odloží. To je zase problém, ktorý sa vyskytoval a ktorý bol na dennodennom poriadku vo všetkých rezortoch, pretože mnohí pracovníci, keď sa im nejakým spôsobom nepozdávala sťažnosť, alebo videli, že tam by bol problém, alebo mali nejakých kolegov, na ktorých sa tá sťažnosť vzťahovala, našli spôsob, prečo sťažnosť odložili. Čiže dnes ju môže odložiť, ale sú presne definované podmienky, za akých podmienok môže byť sťažnosť odložená. Tu sú, ako som už spomínala, riešia sa tu aj chronickí sťažovatelia a títo chronickí sťažovatelia sú sťažovatelia, ktorí nemajú záujem, aby riešili veci, ale točia vlastne sťažnosti cez jednotlivé rezorty, sťažujú sa potom na sťažnosti, ktoré už boli riešené, sťažujú sa na tých, ktorí podpísali sťažnosť ako vybavenú. Keď neuspejú v rezortoch, sťažujú sa na Úrade vlády, sťažujú sa pánovi premiérovi, a to je jeden začarovaný kruh, ktorý v podstate podľa súčasného zákona nemal konca. Pozitívne hodnotím aj úpravu, ktorá je navrhovaná v § 20 ods. 1, podľa ktorého orgán verejnej správy má povinnosť v oznámení o výsledku prešetrenia sťažnosti uviesť aj odôvodnenie tohto výsledku. A to je zase veľký posun vpred v pohľade vychádzania v ústrety občanovi. Veľakrát sa sťažujú ľudia, ktorí majú pomerne slabé právne vedomie, a keď je sťažnosť vybavená len tak ledabolo, ale je vybavená, a nie je tam napísaný výsledok, občan nevie, prečo je takýto výsledok, ale teraz, keď tam bude aj odôvodnenie, myslím si, že je to veľmi pozitívne, a to môže eliminovať aj tých sťažovateľov, ktorí sa niekoľkrát sťažujú na tú istú vec, pretože nepochopili, ako ich sťažnosť bola vybavená. Pán podpredseda, ja som ešte rozmýšľala nad dvomi takými možno vylepšeniami v rámci zákona, pretože predlžuje sa lehota na vybavenie sťažnosti, v pôvodnom zákone alebo v súčasne platnom zákone je 30 dní a navrhuje sa 60-dňová lehota, čo z pohľadu orgánov verejnej správy pokladám za správne, pretože veľakrát sťažnosti sú veľmi komplikované a treba ich naozaj dobre prešetriť, ale vo vašom návrhu je jasne stanovené, kedy táto lehota sa počíta ako 60-dňová a kedy sa môže ešte predlžovať. Čiže zvážiť, ale to je pre druhé čítanie v tých prípadoch, keď je sťažnosť veľmi jednoduchá, či tú lehotu nenechať na tých 30 dní, ale presne stanoviť, kedy tá lehota by mala byť 60-dňová. Okrem toho mám ešte takú jednu pripomienku. V § 11 ods. 1 je povinnosť, aby orgány verejnej správy vnútorným predpisom upravili jednotlivé paragrafy tohto zákona na vlastné podmienky, ale nie je tu stanovené, do akého termínu. Aj to je taká veľká boľačka našich rezortov a orgánov verejnej správy, že síce prijatie vykonávacieho predpisu je určené v zákone, ale nie je určené, dokedy majú prijať tento vykonávací predpis. A potom sa stáva, a stretla som sa s tým aj ja, že je zákon platný a ešte ani päť rokov nikto iniciatívne na základe zákona takýto predpis neprijme a potom sa vyhovárajú, že však vlastne nemáme ten vnútorný predpis. Čiže by som navrhovala, aby v tomto paragrafe bolo určené, do akého termínu je nutné, aby rezorty prijali takýto vnútorný predpis. Mohlo by tam byť napríklad do 30. júna 2010, pretože zákon by mal začať platiť od 1. januára, alebo do 6 mesiacov od nadobudnutia účinnosti zákona a myslím, že by to prispelo k tomu, aby naozaj rezorty aj k problému sťažnosti občanov pristupovali profesionálne a mali presne  stanovené mantinely. Ešte raz ďakujem za tento zákon a verím, že prejde do druhého čítania a rovnako bude schválený v parlamente a bude účinný od 1. januára 2010, pretože je veľmi potrebný. (Potlesk.)