Blaha, Ľuboš, poslanec NR SR (2014-09-23):
(Reakcie z pléna.) A teraz dobehol pán Švejna urobiť počty; deväť, paráda! Čiže deviati tu sedíte. Výborne, už je to posun, kedysi si pamätám sme riešili veci a bolo vás tu sedem statočných. Deväť ľudí z opozície, páni kolegovia, to je výborné! A to tu naozaj mesiace hovoríte o tom, ako strašne chcete riešiť tú Ukrajinu. To je naozaj úžasné! Toto je pokrytectvo. Toto je proste jednoducho pokrytectvo a v piatok to bolo ešte tragickejšie, tam ste boli naozaj štyria (povedané so smiechom), takže, takže je to úplne, úplne zle. Ale dobre. Potom sa stanú také veci, že vy navzájom spolu ani nekomunikujete. Ja som zvolal výbor preto, lebo pán Frešo chcel, na stredu a zrazu v médiách sa dozviem od pani Záborskej, europoslankyne KDH, že ako si môžem dovoliť zvolať výbor na stredu, ako chcel pán Frešo, že som to mal spraviť v piatok. No takého veci ja zažívam s vami. Vy ste, za prvé, absolútne nejednotní, absolútne rozbití a nie ste schopní asi sedieť na schôdzach, ktoré ste zvolali. To je úplne... (Potlesk.) Čiže viete, skúste ma nechať dohovoriť a nevykrikovať, naozaj správajme sa, ja som tak isto nechal dohovoriť pána Kaníka. Hovoril veci, ktoré sa mi nepáčili. Nechal som dohovoriť (reakcia z pléna), nechal som dohovoriť naozaj všetkých kolegov, nekričal som po nich, buďme sa, správajme sa ako, ako naozaj dospelí ľudia a nechajme dohovoriť. (Reakcia z pléna.) Ja som tu. (Smiech v sále.) Takže naozaj sa mi nepáči, nepáči tá diskusia takých tých horlivých aparátčikov, že kto nie je s nami, je proti nám. To si ujednoťme. Toto by sme naozaj mohli raz a navždy odmietnuť. A nechcel by som ani po pravde sa tu teraz venovať vo svojom príhovore presviedčaniu lokálnych provinčných rusofóbov, ale skúsim tento svoj prejav smerovať presne tam, kam patrí. Do diskusie Európy. Chcem prehovoriť k Európanom a prehovoriť k ľuďom. A v tom má pani Vášáryová pravdu. Sú tu veľvyslanci z iných krajín, sú tu a budú o tom informovať. Áno, aj toto je fórum, ako povedať, že Slovensko má takýto názor. A nebáť sa povedať to. Nebáť sa. Vy naozaj stále máte ten strach ešte zo studenej vojny. Ja to chápem. Ja to chápem naozaj, ale my sa nebojíme a to sa mi páči na premiérovi tejto republiky, že sa nebojí povedať svoj názor, že je sebavedomý, aby povedal svoj názor. A keď sankcie idú proti záujmom Slovenskej republiky, tak to povie. Vy by ste sa zase len strčili do diery a iba by ste nasledovali vojnových štváčov. Toto by ste vy robili. Ako v Iraku, ako v Juhoslávii. Slovenská vláda, dnešná slovenská vláda má ďaleko viac odvahy, ďaleko viac zodpovednosti a ďaleko viac sebavedomia. (Potlesk.) Čiže, viete, poviem vám takto. (Ruch v sále.) Hovoril som aj pánovi Lipšicovi, že vojnové štvanie a vyzývanie a propagácia vojny je trestným činom. Ja som nechcel povedať, že by mal ísť za mreže. To naozaj nie. Ja iba hovorím, čo je realita. A realita je, že podľa § 417 Trestného zákona je toto realitou na Slovensku. Ohrozenie mieru, ods. 1: „Kto v úmysle narušiť mier akýmkoľvek spôsobom podnecuje k vojne, vojnu propaguje alebo inak podporuje vojnovú propagandu, potrestá sa odňatím slobody na jeden rok až desať rokov. Ods. 2: Odňatím slobody na desať až dvadsaťpäť rokov alebo trestom odňatia slobody na doživotie sa potrestá páchateľ, ak spácha čin uvedený v ods. 1 za krízovej situácie.“ Dneska sme, páni kolegovia, v krízovej situácii, len toľko. A keď niekto vyzýva k vojne, dávajte si na to pozor! Vy už strácate kontrolu. Vy si už myslíte, že môžte tu rinčať so zbraňami, koľko len chcete. Nemôžete. Je to trestný čin. Je to trestný čin. (Reakcie z pléna.) A pokiaľ tu používate historické analógie s Hitlerom, Chamberlainom, vy si myslíte, že to je nevinné? Čo je implikáciou historickej analógie s Hitlerom a Chamberlainom? No čo, povedzte! No pokiaľ je Putin ako Hitler, čo máme robiť? No bojovať jedine. Vy chcete vojnu. Vy chcete vojnu. Vy týmto vlastne hovoríte, že jediné, čo chcete, je vojna. Vy ste vojnoví štváči a môžte to hovoriť, koľko chcete v nejakých analógiách o Hitlerovi, akože nevinných, akože historických. Tu vyzývate k vojne, lebo jediný spôsob historický, ako bolo čeliť Hitlerovi, bolo bojovať, bolo včas bojovať. Takže vy dneska chcete včas bojovať. Toto vy chcete s jadrovou veľmocou, s Ruskom. Oni chcú vojnu. Oni naozaj propagujú vojnu. Ale snažia sa to zakryť, samozrejme, historickými analógiami a rôznymi inými, zbrojenie, rinčaniami a tak ďalej. Ale pravda je takáto. Oni chcú vojnu a my chceme mier. To je zásadný rozdiel. Jastraby, holubice, taký je zásadný rozdiel. (Ruch v sále.) Tu sú ľudia, ktorí chcú mier, a ľudia, ktorí chcú vojnu. Toto musí vedieť slovenská spoločnosť. O tomto to je. Pán Šebej, pán Dzurinda, pán Kaník, pán Frešo chcú vojnu. Pán Fico a naša vláda, my chceme mier. A to je zásadný rozdiel. Viete, potom ešte hlúpejšie analógie. Dokonca som počul, že, a to rád používa pán Šebej, že konšpiračné bludy hodné Kotlebu a takéto podsúvačky, ako keby sme my mali názor, ako má Kotleba len preto, že nesúhlasíme s rusofóbiou. Viete, spájať nás na základe toho, že odmietame rusofóbiu, s Kotlebom, je primitívne a tento slovník je naozaj absurdný. Keď chcete v tomto slovníku pokračovať, vieme to použiť aj z opačnej strany, páni kolegovia. Rusofóbia to znamená nenávisť voči Rusku, ktorú predvádzate vy, páni kolegovia z opozície, je vlastná aj rôznym postavičkám v histórii. Napokon Šamiľ Basajev, veľký odporca Ruska, nenávidel Rusko. To je ten, ktorý potom urobil teroristický čin na Beslan. Dmytro Jaroš, ukrajinský fašista a neonacista. Aj ten nenávidí Rusko. Mám vás dávať dokopy s týmto človekom, keď vy nás dávate dokopy s Kotlebom? Mám vás dať dokopy s ľuďmi, ktorí nenávideli Rusko? Tá plejáda tých historických postáv je veľmi, veľmi zvláštna. Je tam napríklad aj Adolf Hitler. Čiže ak vy začnete bojovať týmito nekalými spôsobmi, tak vy ak z nás budete robiť ruských agentov, tak my z vás môžme robiť ruský..., robiť, robiť amerických agentov. Ak vy z nás budete robiť spojencov Kotlebu, tak my z vás môžme robiť spojencov Basajeva. Aj tak sa dá. Ale ja to nechcem. Ja nechcem tento spor takýmto spôsobom viesť. Ja si myslím, že by sme mali viesť triezvy, racionálny, odborný súboj, kde pokiaľ vy interpretujete veci, že Rusko má nejaké záujmy, bavme sa o tom. Pokiaľ chcete kritizovať Rusko, nie je problém. Ale ja iba hovorím, poďme si sadnúť, poďme hľadať mier a poďme hľadať odborné riešenia. A poďme interpretovať túto vec bez predsudkov a emócií. Pán Šebej mi to priznal v niektorých z rozhovorov. On má toľko predsudkov od roku ´68 voči Rusku, že on už nedokáže de facto inak vidieť Rusko ako štát, ktorý nás bude vždy chcieť okupovať, ktorý bude chcieť vždy len expanzívne, imperialisticky a neviem čo. Takto to vnímate vy, lebo ste zažili rok ´68. Ja možno rozumiem tejto emócii. Možnože ste naozaj nahnevaný na to Rusko, nahnevaný, máte zlosť, máte hnev a teraz mu to chcete vrátiť, chcete si doňho kopnúť. V poriadku. To je síce nepríjemné, že ste dneska v politike s týmito názormi, ktoré sú zďaleka nie objektívne, ale je to tak. To je realita. Dobre, máte predsudky. Tomuto sa hovorí rusofóbia. Keď mám predsudky, ktoré mi zahmlievajú reálne, objektívne videnie okolností a kontextu, tak máte jednoducho predsudky, je to rusofóbia a váš názor nemá žiadnu cenu. Ja nie som rusofil. Opakujem to, nie som rusofil, nijakým spôsobom. Ja nehovorím po rusky, dokonca nerozumiem azbuke, nečítam ruských autorov a všetky svoje knihy som napísal s využitím amerických, západných autorov. Som veľmi silný a hrdý Európan, veľmi silne podporujem dokonca európsku federáciu alebo smerovanie k Európskej federácii. Všetci viete, že toto dva roky rozprávam. Čiže zo mňa robiť rusofila je absurdný nezmysel. Absurdný nezmysel! To isté platí pre túto vládu, ktorá je silne proeurópska, silne prozápadná. Ale keď si niekto dovolí povedať svoj názor a povie, že tento spor jednoducho nie je civilizačný, to nie je spor o hodnotách, to nie je to, že niekto tu chce mať Rusko a ruské hodnoty a ruskú kultúru, to nie je o tomto, páni kolegovia. Toto je spor o geopolitike. O tom, kto čo spravil v kauze Ukrajina. A my tvrdíme, že v kauze Ukrajina urobili chyby aj Európania. Urobili sme chyby aj my ako Západ. Urobili. A nechceme zákopovú vojnu, v ktorej po sebe budeme iba hádzať propagandou a po sebe hádzať ekonomickými sankciami, a to je stále iba táto fáza. Tu naozaj reálne hrozí tretia svetová vojna a vy sa tu odbavujete na Putinovi, ako keby sa nechumelilo. Toto je naozaj nebezpečné a opakujem, je tu jeden Trestný zákon, ktorý by možno mohol byť braný do úvahy. Dneska už varuje ohľadom vojny aj pápež František; to len spomínam pánom kolegom z KDH, ktorí by mohli tiež počúvať občas svoje autority; ktorý hovorí o tom, že už sa de facto začína tretia svetová vojna, ohnisko viacerých sporov sa už tu nejakým spôsobom šíri po svete a už sa len čaká, kde to vybuchne. Ukrajina je jeden z týchto sporov. Pokiaľ si tí naozaj lídri svetoví nesadnú za stôl a budú naozaj len pokračovať v tejto propagandistickej vojne, ktorá nakoniec vždy končí reálnou vojnou, pokiaľ ľudia nedostanú rozum, tak to povedie naozaj iba k tej tretej svetovej vojne. Ale tá už nebude taká, ani tie predošlé neboli nijakou zábavou, ale s jadrovými hlavicami robiť vojnu, to už je naozaj veľká odvaha. Čiže vyzývam k realizmu. Realizmus, aby som len pripomenul, realizmus je normálna štandardná medzinárodná škola v medzinárodných vzťahoch, škola medzinárodných vzťahov, kde väčšina autorov, ktorá vyznáva realizmus alebo neorealizmus sú americkí profesori. Jeden zo zakladateľov realizmu v geopolitike bol Hans Morgenthau, čo bol židovský emigrant, ktorý potom pôsobil v Spojených štátoch amerických. Rešpektujem mnohé jeho názory, aj keď v mnohých veciach bol veľmi silne konzervatívny, veľmi silne pravicový. Myslím si, že veľmi, veľmi šmakuje pánovi predsedovi Šebejovi, ale viete, čo hovoril Morgenthau, mimochodom, veľmi silný odporca vojny vo Vietname? On už dávno nežije. Viete, čo hovoril? Hovoril, že križiacke horlenie za nejaké všeľudské hodnoty, princípy a morálku v geopolitike vedie iba k rozvratu, k rozvratu národov a civilizácií. Naozaj, tento idealizmus, že ideme šíriť demokraciu a slobodu do celého sveta, vedie iba k vojnám. Západ si to stále nevie uvedomiť? Že on do toho Iraku na tých tankoch tú demokraciu a slobodu nemôže priniesť? Nedokáže to? Nemá tú moc a ani by nebolo správne, keby všetci sa správali, ako sa chceme, aby sme sa správali my k sebe. Európa má krásnu civilizáciu. Ja ju obdivujem. Ten racionalizmus, to osvietenstvo, naozaj, aj tie liberálne hodnoty a demokratické hodnoty. Ale vy to nemôžete vnucovať tankami a dronmi celému svetu! Jednoducho nemôžete. Ja viem, že tu je ten komplex toho, komplex bieleho muža, keď sme už od stredoveku sa snažili kresťanské hodnoty cez rôzne križiacke výpravy a neskôr cez kolonizáciu vnucovať celému svetu, lebo my sme boli tí šovinisti, tí najlepší. 19. storočie, imperializmus. Takisto kolonizácia, my sme ukazovali to bremeno bieleho muža, že my tých zaostalých domorodcov všetkých premeníme na nás, na kvalitných západných bielych mužov. Tieto náboženské a rasistické expanzie už skončili, našťastie. Ale pokračuje to iným, sofistikovanejším spôsobom. Odrazu tu máme inú ideológiu. Ideológiu ľudských práv, slobody a demokracie, v mene ktorej bombardujeme iné štáty a snažíme sa ich zmeniť na svoj obraz. Ale keby sme aspoň toto robili, ale ani to nerobíme vo všetkých prípadoch. Urobíme to v Iraku a v Afganistane, ale nie v Saudskej Arábii, lebo Saudská Arábia je spojenec. Pokrytectvo, pokrytectvo a pokrytectvo, páni kolegovia. A vy tomuto straníte? Trošičku objektívnejšieho pohľadu. Naozaj, Západ nech nevnucuje svoje hodnoty celému svetu. Rešpektujme iné kultúry, rešpektujme iné civilizácie. Rusko nikdy nebude ako Európa. Ani Čína nebude ako Európa. Snažme sa to rešpektovať. Máte pocit, že by Rusi a Číňania chceli, aby sme tu jedli ryžu, aby sme tu proste mali tie čínske hodnoty, konfuciánske; alebo ruské hodnoty? Chcú to v Európe? Možnože niekde v rámci nejakých extrémnych prúdov. Ale chcú oni, oni zbrojárskym a vojnovým úsilím premeniť našu identitu? Nechcú. Vždy to bol Západ, ktorý sa snažil meniť identitu iných krajín. Takže naša vina na týchto sporoch je markantná. Nehovorím, že iba naša vina, ale musíme si uvedomiť, že tento spor jednoducho nemôžeme vyhrať. Rusko, viacerí kolegovia hovoria, že to chce podporovať ruské alternatívy. Viete, opakujem, ja som liberálny človek, ja by som bol najradšej, keby ‒ a to sa zhodneme možno s mnohými liberálmi ‒, keby tam v Rusku zavládol nejaký, ja neviem, liberálnejší režim, ktorý by bol oveľa, oveľa povedzme priateľskejší k niektorým menšinám a tak ďalej, v poriadku. Ale preboha, kto je alternatívou Vladimíra Putina? No kto? Pozrite sa na ruský parlament. Zjuganov? Šéf komunistov? Alebo Žirinovskij? Šéf nacionalistov? To sú alternatívy. Pán kolega Bugár, ešte raz. Skúste ma nechať dohovoriť, skúste sa správať ako triezvy, rozumný, dospelý človek a budete hovoriť až potom, keď ja dokončím! Dobre? Čiže alternatívou Putina sú de facto ešte problematickejší politici pre kolegov z opozície, ako je samotný Putin. Tak potom o čom sa bavíme? V Rusku nie je žiaden priestor pre prozápadnú, liberálnu demokraciu toho typu, ako vy očakávate. Nie je. Možnože má nejaké dve percentá. Myslím, že ten šachista a Kasparov ani toľko nemal. To sú naozaj nezmyselné alternatívy. Takže keď niekto, dokonca pán Dzurinda tento nezmysel dokázal si napísať do prejavu, keby to povedal v nejakej emócii, ešte to pochopím, v prejave mal napísané, že Rusko sa bojí svojich majdanov? Akých majdanov, preboha? A kto by ich organizoval, tých 15 ľudí, ktorí majú iný názor v Rusku? Preboha, páni kolegovia! Rusko nemá alternatívu inú, ako je Putin. A to je najbezpečnejšia alternatíva. Potom sú tam alternatívy, ktoré sú veľmi malé, ale myslím si, že z vášho pohľadu ďaleko nebezpečnejšie. Čiže Rusko podľa môjho názoru a podľa názoru viacerých geopolitikov nemožno vnímať ako číre zlo, ako nejakého imperialistického agresora. Alebo ak tak chcete vnímať Rusko, tak tak musíte vnímať každú veľmoc, lebo každá veľmoc bojuje o moc a o sféry vplyvu. To je geopolitický realizmus. To je škola geopolitického realizmu a toto vám povie takisto pán Mearsheimer, ako aj ďalší predstavitelia tejto školy. Mearsheimer je napríklad jeden z predstaviteľov, ktorý sa často cituje aj dneska, a úplne symptomatické je, že okamžite, ako sa tento pán, to je starý pán profesor, ktorý naozaj nebol nikdy nejak angažovaný v žiadnej politike, to je, a dokonca je veľmi silne konzervatívny, mám pocit, čiže skoro pravicový, a teraz naňho sa útočí, že je to antisemita. V SME-čku vyšiel článok, kde sa snažili ho podkopať ad hominem, to je niečo tak typické pre Slovensko, ale že už idete skákať po profesoroch, ktorí len vyjadrili svoj názor? To už nemyslíte vážne. Antisemita? On, áno, v jednej knižke kritizoval zahraničnú politiku Izraela, a preto je antisemita. To je niečo neuveriteľné! A to hovorí dokonca pán predseda Šebej, ktorý je, mimochodom, ďaleko väčší antisemita v tom zmysle, že odmieta Arabov a moslimov, ktorý má také predsudky voči Arabom a moslimom, že je to vyslovený rasista voči týmto etnikám. (Ruch v sále.) Alebo, pán kolega, sa mýlim? Mýlim sa, že, alebo máte radi Arabov? Dobre, tak budem rád, keď poviete, že vy ste ten najväčší fanúšik Arabov a moslimov, lebo ja zatiaľ mám pocit, že ste dosť silný rasista. Toľko, toľko z hľadiska, toľko z hľadiska týchto sporov, lebo vadí mi, vadí mi, pokiaľ sa dokonca zneužívajú ľudia, ktorí sú akademici, ktorí naozaj nemajú nijakým úmyslom vstupovať do politiky, ako je John Mearsheimer alebo Hans Morgenthau, alebo Kenneth Waltz, to sú naozaj realistickí analytici. A títo páni a médiá, ktoré stoja za nimi, ich zosmiešňujú. Slovensko je naozaj niekedy v niektorých sférach a hlavne v tých opozičných mimoriadne provinčné. Čiže opakujem. Nechcel by som, nechcel by som, aby sme túto diskusiu viedli týmto provinčným spôsobom. A naopak, chcem vyzvať skôr Európu a áno, chcem vyzvať aj kolegov priateľov v Európe, aby sme sa nad týmto sporom zamýšľali realisticky, aby sme ho nevideli cez tú križiacku horlivosť, podľa ktorej my ideme vnucovať celému svetu svoje hodnoty. Toto skončí iba vo vojnách a krviprelievaní a budú zomierať ľudia. No a potom povie pán Dzurinda, však sväté vojny sa nedajú viesť. Čo tam na tom, že zomrelo pol milióna nevinných Iračanov, však sväté vojny sa nedajú viesť. Toto tu povedal. Viete, to sú už veci, kde naozaj pochybujem o morálke tých ľudí, ktorí toto hovoria. Ja som pacifista. Možno väčší než niektorí z vás. Ale tak isto chápem niečo, ako je spravodlivá vojna a že treba sa brániť, pokiaľ sú dôvody. Ale, preboha, Irak bola spravodlivá vojna? To hádam nikto nemyslíte vážne. A pán Dzurinda povie, že sväté vojny sa nedajú viesť? Bombardovanie Juhoslávie bola spravodlivá vojna? To sú veci, ktoré sa nedajú nijakým spôsobom ospravedlniť a tam naozaj už potom možno hovoriť jedine o vojnových štváčoch a vojnových zločincoch. Teraz prejdem, už naozaj, už budem končiť, lebo nechcel by som hovoriť príliš dlho, a nehovorím až tak dlho. Dobre. Môžem ešte chvíľočku, že? Čiže prešiel by som teraz k tomu sporu, k tomu sporu, ktorý sa rozohral ohľadom fašizmu na Ukrajine. Viete, na jednej strane všetci považujete ruský názor na ukrajinskú vládu za prejav propagandy Ruska, že to sú fašisti a tak ďalej, že to je propaganda. Ale to, že Západ robí tú istú propagandu obrátene už s využitím iného slovníka, že máme slobodu, demokraciu, to už je v poriadku. Tam propaganda je okej. Ale ruská propaganda nie. Ja si osobne myslím, že by sme mali vedieť abstrahovať od každej z týchto propagánd. Nejde ani o slobodu a demokraciu na jednej strane, nejde ani o boj proti fašizmu na druhej strane. Skúsme byť trošičku neutrálni aspoň v tej interpretácii, keď už to nedokážete inak, aby sme získali objektívny obraz. No pravdou objektívnou je, že Rusi si to nemôžu vycucať z prsta a Rusi vychádzajú z niečoho, čo je realitou. A realitou je, že nielen to, že na Majdane fungoval Pravý sektor, čo je čistá neonacistická ozbrojená zložka, ktorá je tak nebezpečná, že sa len veľmi silne čudujem, že ľudia, ktorí sa pýšia tým, že bojujú proti fašizmu, nad týmto zatvárajú oči. Tomu sa naozaj čudujem. A dokonca v ukrajinskej vláde sedí strana Sloboda. Viete, ako sa strana Sloboda volala v 90. rokoch? Národnosocialistická strana Ukrajiny. Viete, ako sa volala Hitlerova strana? Tá Ukrajina tam nebola. Bolo tam Nemecko. To je čistá neonacistická strana. A ak toto chce niekto spochybňovať, tak naozaj robí medvediu službu boju proti fašizmu. A tu už by sme mali zbystriť. Viete, to sa mi páči, že keď bol v Rakúsku Haider, tak celá Európa sa postavila na nohy, aby povedala, že nie, toto nemôžeme tolerovať, Haider, čo bol inak taký bežný populista, extrémny pravičiar, samozrejme, jeho názory mi boli vyslovene cudzie a vždy som ho odmietal a Európu som podporoval v tom, čo robila. Tam zrazu bolo treba sa postaviť a celá Európska únia v šíku, Rakúsko bolo potrestané za to, že Haider bol v pravicovej vláde v Rakúsku. Ale keď je na Ukrajine Sloboda, neonacistická strana, tak to Európska únia toleruje. A pán Šebej hovorí: No a, však extrémisti sú všade. Však ich vidíte, Jobbik, však? Kde sedí Jobbik vo vláde? Kde sedí Kotleba vo vláde? Kde sedia tieto extrémistické strany vo vláde? Sú vo vláde? Nie. Na Ukrajine je neonacistická strana vo vláde, pán Šebej, neonacistická strana. A vy to obhajujete. Vy to obhajujete. Veľmi nebezpečné. Veľmi nebezpečné najmä preto, lebo tým de facto dávate legitimitu aj neonacistom a fašistom v Európe. A to je tá nebezpečná hra. A kvôli čomu? Kvôli čomu? A to je ten veľký príbeh, ktorý je úplne najlepší. Veľký príbeh ukrajinskej demokracie. Doteraz tu bola oligarchia, zlý ruský režim plný tých zlých Rusov a zlých putinovcov a tak ďalej. Satani a diabli, démoni všetko. A odrazu príde anjel, krásny spasiteľ Porošenko, ktorý je, mimochodom, ten istý oligarcha ako všetci ostatní, a ten to celé zachráni. Viete, ono by to bolo celkom aj, celkom možno uveriteľné, keby tu nebol už nejaký precedens, že? Oranžová revolúcia, to tu bol iný anjel spásy. Ten sa volal Juščenko a Tymošenková. To je tá pani s tou, viete, na hlave, vianočkou, tak tá mala byť spasiteľkou. A ako to skončilo? Ako to skončilo, páni kolegovia? Tá istá oligarchia, ten istý chaos, ten istý rozvrat. A bol to dokonca Janukovyč, ktorý spustil rokovania o asociačnej dohode s Európskou úniou. Vám to nejako nesedí. Tak kde beriete tú vieru naozaj, že by Ukrajina dneska mohla byť prekvitajúca demokracia na báze západných hodnôt, keď vidíte sami, že tá vláda je naozaj naďalej oligarchická a dokonca v nej sedia fašisti? No úžasné! A tomuto má Európska únia tlieskať, toto má z plnej sily podporovať a kvôli tomuto má riskovať vojnu s jadrovou veľmocou! Gratulujem, to je naozaj tak silný geopolitický postreh, že klobúk dole. Slovensko upozorňuje na to, že toto nie je správne. To je celé. Slovensko je kolektívny hráč v rámci Európskej únie. A sme päťmiliónový národ. Čiže naša váha v Európskej únii zďaleka nie je taká silná, ako je váha Nemecka, Francúzska a iných mocností. Navyše pri tom našom naozaj potenciáli z hľadiska alebo arzenáli z hľadiska zbrojárstva a tak ďalej nie je šanca, aby sme mohli my niekedy v živote v najbližších galaktických rokoch konkurovať Francúzsku, Británii, Nemecku a tak ďalej. Čiže pochopiteľne, oni budú tí, ktorí budú udávať tón. Ale dneska je tu Európska únia, už nie je tu sovietske impérium, takže my máme právo povedať svoj názor, pani Vášáryová. Máme toto právo. Nebojte sa, nezavrú vás do gulagu, nezavrú ani mňa, ani kolegov, nikoho. Môžeme povedať svoj názor. Je tu sloboda a demokracia. Za tú sme štrngali, že áno? A teraz nemáme právo povedať svoj názor? Nemáme právo povedať svoj názor, že nesúhlasíme so sankciami, ktoré sú proti našim národným záujmom? Nemáme právo to povedať? Ktoré nikam nevedú, sú iracionálne? Alebo kam vedú? K čomu dokopali Rusko sankcie doteraz? K ničomu. Absolútne k ničomu. A logicky, Rusko je veľmoc, Rusko je veľmoc, ktorá vydrží odolávať sankciám najbližších 30 rokov. A my s ním chceme najbližších 30 rokov bojovať a oslabovať sa? To chceme? Irán, ďaleko slabšia krajina, izolovanejšia, vydržala odolávať sankciám 30 rokov. Irán. Áno, je tam viacej dneska dopravných nehôd kvôli tomu, že majú sankcie, je tam ďaleko väčšia bieda, ktorá by nemusela byť. V poriadku, ako pokiaľ toto Západ chce, aby sme trestali bežných Iránčanov. Viedlo to k tomu akurát, že Iránčania viac nenávidia Západ. To je celé. A toto isté bude aj v Rusku. Keď budeme viesť tú ekonomickú vojnu a ja dúfam, že to nebude horšia vojna. Keď to budeme viesť 20 – 30 rokov, tak nás budú akurát Rusi viac nenávidieť, bude tu viacej ešte emócií proti Európe, proti Západu a nedospejeme k ničomu inému len k tomu, že Rusi svoju ekonomiku preorientujú na krajiny, ako je Čína, ako je Latinská Amerika a tak ďalej. To je celé. To je celé. A potom naozaj naši podnikatelia budú odtiaľ vytlačení a dôjdu tam latinskoamerickí potravinári. A toto sú proste efekty, ktoré vy nedomýšľate, lebo v čírej emócii len proste hurá na Rusko. Ako predtým hurá na Juhosláviu, ako predtým hurá na Irak. Toto ste vy. Rád hovorím slovo pudlík a možno to niekoho uráža, ale tak sa hovorilo kedysi Tony Blairovi, keď robil tú politiku Georgea Busha, ako pudlík Busha. No a u nás sme mali tiež takýchto, takýchto, možnože iné plemená, ale bolo to niečo veľmi podobné. Čiže toto ja odmietam. Viac sebavedomia, viac sebavedomia, viac racionality, viac objektivity. Toto my musíme, preboha, Slovensku ukázať, že dá sa aj inak, že Európska únia naozaj nie je totalitná a že má zmysel pre diskusiu, má zmysel pre demokraciu a chceme o týchto veciach diskutovať. A už som spomenul. Nie sme sami. Celá stredná Európa. Dokonca Rakúsko, Fínsko. To sú krajiny, ktoré sú vyslovene jedny z našich vzorov z hľadiska usporiadania, čo sa týka sociálnych štátov, čo sa týka kvality demokracie. Toto sú naše vzory. A vy hovoríte o Poľsku. Poľsko áno, Poľsko má naozaj veľmi problematický vzťah celú históriu. Ale pýtať sa dneska Poliakov, prepáčte, alebo niektorých vyhranenejších Poliakov na vzťah k Rusku, to je ako sa pýtať na vzťah k Maďarsku Jána Slotu. To je asi porovnateľné. To naozaj, oni tam majú také silné emócie, že tá objektivita je veľmi, veľmi nízka, a preto by som si skôr zobral za príklad tie krajiny, ktoré tam majú záujmy a ktoré nielen šíria rusofóbiu. Čiže ten zásadný spor, zásadný spor vidím v spore medzi idealizmom a realizmom a základný problém vidím aj v tom, že Európska únia spravila chyby ešte pred začiatkom podpísania asociačnej dohody. A teraz sa dostanem k tomu, čo ideme vlastne prejednávať, lebo jeden zo základov je nielen vyhlásenie našej diskusie, ale aj asociačná dohoda. Ja si myslím, že v tomto štádiu už naozaj nemožno, nemožno nič ďalej urobiť, ako to formálne schváliť a ideme ďalej. Ale odmietam sa tu nejak vytešovať, ako to som videl v Európskom parlamente, a burácať z toho, že, Ježiš, áno, ukázali sme Rusku a kopli sme ho, kopli sme ho niekam touto asociačnou dohodou. To je smiešne, to je smiešne! A ja si myslím, že naopak, keď sme si už konečne aspoň niektorí mali možnosť uvedomiť, že asociačnou dohodou bez toho, aby sme sa dohodli s Ruskom, sme spravili chybu, za ktorú dneska pyká 3-tisíc Ukrajincov tým, že stratili svoj život, lebo to to vyvolalo a to sme mali vedieť, tak by sme mali minimálne v tomto štádiu tú asociačnú dohodu neoslavovať a baviť sa ďalej s Ruskom, ako tieto vzťahy znova napraviť. To je naša úloha. V tejto formálnej stránke, že či to už dneska schválime, to už Slovensko nemôže robiť nijakým spôsobom teraz toho, kto bude blokovať celú Európu. To nie. Nemám s tým problém. Už je to dané, už sme to vyjednali, už to poďme. A dneska navyše, keď sme tento boj rozpútali, tak nemôžme v tom nechať Ukrajincov úplne samých. To je samozrejmé. Ale je našou morálnou povinnosťou si sadnúť s tým Ruskom a baviť sa s ním. Baviť sa s ním, baviť sa s ním o tom, ako ďalej nastaviť tie vzťahy. Čiže určite poďme riešiť tento spor kultivovane, sofistikovane, mierovou cestou. A ja si inak pamätám, že keď sa išla podpisovať asociačná dohoda, tak dokonca vo veľmi známom medzinárodnom časopise The Economist, ktorý naozaj väčšinou dáva tie isté názory, ktoré majú vo svete korporácie, neoliberáli, neokonzervatívci, to je väčšinou tento druh názorov, tak tam vyšiel článok, ja som si to nestihol vyhľadať, a vtedy ma to milo prekvapilo, že oni tam dali článok na jednu stranu, úvahu, že je naozaj, je naozaj Rusko pripravené na to, aby Ukrajina patrila Západu? A tam sa pýtali: Nebudú Rusi náhodou považovať svoju, naozaj svoju historickú kolísku Kyjevskú Rus za niečo, čo je hodné ochrany? Tam sa pýtali. A dokonca tuším Economist tam dospel k záveru, že asi to je teda s tým Ruskom dojednané, asi teda nejak zákulisne sa to s tým Ruskom dojednalo. 	Nedojednalo! To je to najtragickejšie. Nedojednalo. Ja som bol tiež inak presvedčený, že tí Rusi s tým musia súhlasiť, lebo inak by sme sa do takéhoto dobrodružstva nepúšťali. Naozaj. Všetci predsa vieme, že tá Ukrajina je rozdelená na dva celky, že je rozdelená na prozápadnú a provýchodnú časť, to znamená proruskú alebo proeurópsku. Všetci to vieme. Všetci vieme to, že jednostranné riešenia by nikto neakceptoval, keby to nebolo dohodnuté, keby to nebolo dohodnuté naprieč. A napriek tomu sa to spravilo. Napriek tomu. A potom tu rozprávajú kolegovia, že nie, Ukrajina nie je rozdelená na dve strany, nie je rozčesnutá. A to sú kolegovia, ktorí pri iných okolnostiach radi citujú Samuela Huntingtona, ale nepozrú si jeho kapitolu o tom, kde celú jednu kapitolu venoval tomu, ako je Ukrajina rozdelená civilizačne. Že proruské, pravoslávne a katolícke a úplne inak orientované prozápadne, západné, západná strana Ukrajiny. A viete, v krajinách, ktoré fungujú takto, Ukrajina nie je jediná, napríklad Belgicko je rozdelené medzi Flámov a Valóncov. Veľmi silne rozdelená krajina, nie etnicky, ale mentálne, kultúrne a nábožensky. A čo spravili Belgičania? Federáciu. Federáciu. Spravili federáciu, to znamená, že majú tam konsociačný, takzvaný konsociačný model demokracie, že nemôže fungovať čistá väčšina, že tá väčšia časť sa rozhodne, ako to bude s tou menšou. Oni sa musia dohodnúť všetci. Toto je konsociácia. Tak to funguje aj vo Švajčiarsku, v Holandsku a v ďalších prudko rozdelených spoločnostiach. Ale na Ukrajine malo byť odrazu všetko inak. Tvrdá väčšina. Kyjev a Západ sa rozhodne, čo bude robiť s východom. Ešte im tam aj ohrozuje jazykové práva. A potom sa Kyjev, potom sa východ vzoprie a všetci sa čudujeme. Celá západná tlač sa čuduje, ako je možné, a nemôže to byť predsa východ Ukrajiny. Ide predsa o zlý plán satanského Putina. Za všetko môže Putin. A najväčší dôkaz toho, najväčší dôkaz veľkej invázie Ruska do Ukrajiny je istý pán Strelkov. Istý pán Strelkov, ktorého tu pán Šebej asi už 50-krát spomenul. Ja som v živote o žiadnom pánovi Strelkovi nepočul a dneska sa mi o ňom už pomaly sníva. (Zaznievanie gongu.) Pán Strelkov... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)