P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2002-02-06):
R. Hofbauer, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážení páni ministri, dámy a páni, rokujeme už druhý deň o bode programu, o ktorom by sme vôbec nemuseli rokovať, keby sme mali zvrchovanú vládu, ktorá by sa správala na území vlastného štátu ako suverén. Takúto vládu nemáme. Vláda, ktorá je v tomto štáte, ktorý navyše oni sami označujú iba za krajinu, sa nespráva zvrchovane, nespráva sa ako suverén postavený do čela štátu, ale ako servilný partner všetkým tým, ktorí na ňu zakričia spoza plota a spoza hraníc. V dôsledku toho sa tu zaoberáme čímsi, čím by sme sa vôbec zaoberať nemali, pretože každá normálna, legitímna a suverénna vláda by vyriešila všetky tieto veci vo svojej kompetencii, vo svojej právomoci metódami diplomacie, bežnými, obvyklými v civilizovaných štátoch a v strednej Európe. Prečo sa o tomto zmieňujem? Zákon o Maďaroch žijúcich mimo hraníc Maďarskej republiky, ktorý bol prijatý maďarským parlamentom, predsa nevznikol včera z večera do rána. Predsa tento zákon vznikol na pôde Inštitútu Maďarsko a Maďari, ktorý bol konštituovaný pred rokmi v Debrecíne. Pri konštituovaní tohto inštitútu boli prítomní tu v slovenskom parlamente sediaci poslanci Miklós Duray, Béla Bugár, a pokiaľ viem, tak tam bol aj László Nagy. Tak o čom sa bavíme, aké prekvapenie? Od tohto termínu konštituovania tohto inštitútu ako mimovládneho pokračoval ďalší kontinuálny proces a vývoj na maďarskej strane a vo februári 1999 Inštitút Maďarsko a Maďari ako mimovládny bol inštitucionalizovaný na Maďarský vládny inštitút, začlenený do štruktúry maďarskej vlády a podriadený do maďarskej legislatívy, a to za účasti podpredsedu slovenského parlamentu a predsedu Strany maďarskej koalície Bélu Bugára, strany, ktorá tvorí súčasť súčasnej slovenskej koalície. Takže to je úplne logický odpočet eskalácie tohto postupu, ale aj odpočet toho, prečo Dzurindova vláda nekoná, pretože má ruky zviazané domácou koalíciou, v ktorej maďarská nacionalistická strana, ktorá  nemá žiadny iný program okrem nacionalistického, tvorí integrovanú súčasť koaličnej zmluvy. Pre informácie o vzniku zákona o zahraničných Maďaroch nebolo treba chodiť veľmi ďaleko, pretože jeho duchovným tvorcom, iniciátorom a vo veľkej miere aj formulátorom textácie je Miklós Duray. Maďarská strana mu za to oficiálne poďakovala a minister zahraničných vecí 3. januára mu za to odovzdal preukaz zahraničného Maďara s poradovým číslom jeden. Takže žiadne také klamstvo, že vraj voľajaký občan s rodinkou zo Senca bol tým prvým, ktorý dostal preukaz zahraničného Maďara. Nie je to tak! To bola iba kamufláž, Miklós Duray má preukaz číslo jeden. Dámy a páni, ďalšie preukazy majú tí, ktorí sú podpísaní nad „Združením za spoločné ciele“ a sedia tu v tomto parlamente. Takže ja sa pýtam: Akým spôsobom táto koalícia rešpektuje ústavu a rešpektuje zákony tohto štátu? Nič im nebráni v tom, čo vykonávajú, ale potom sa musia vzdať občianstva tohto štátu. Iným spôsobom to nejde. Nie je možné predsa plniť zákony dvoch štátov, ktoré sa rozchádzajú a ktoré sú protismerné. Vláda Maďarskej republiky schválila zákon, o ktorom sa tu bavíme a ku ktorému prijal stanovisko Zahraničný výbor Národnej rady 19. júna 2001. To znamená, je viac ako pol roka schválený maďarským parlamentom, a slovenská vláda sa tvári akože nič. Historky, ktoré nám tu rozprával Mikuláš Dzurinda o tom, ako razantne kde vystupoval pri potriasaní si rúk a popíjaní vína s Orbánom a s inými maďarskými politikmi, patria do sféry jeho poviedok, hoffmannských poviedok, alebo Dzurindových poviedok, pretože nemajú žiadnu diplomatickú váhu a relevantnú silu. To, či Maďar Némzeth napísal o Dzurindovi čosi, čo Dzurinda kde, kedy povedal, no tak, prepáčte, to komu Mikuláš Dzurinda tu ide vykladať o tom, že toto je diplomatický postup predsedu vlády?! Veď toto sú pivné reči, ktoré sa utrúsia niekde v čárde! Ale toto nie je predsa postup predsedu vlády v zásadnej právnej veci vzťahu medzi dvomi štátmi. Mikuláš Dzurinda je povinný obhajovať záujmy tohto štátu. Predseda vlády tu ďalej vychrlil, čo všetko a aké údajne pozitívne kroky urobila slovenská strana pri dobrom spolunažívaní. Ale to boli dobré kroky iba z jednej strany. Každý dobrý slovenský krok bol východiskom na agresívne postúpenie maďarskej strany dopredu. Skúste sa prejsť po Moste Márie Valérie v Štúrove a Ostrihome a zistíte, že colnica je na slovenskej strane. Po meste sa môžu korzovať maďarskí občania a most, ktorý bol vybudovaný za slovenskej spoluúčasti, je vlastne maďarským mostom! Slovenskí občania, keď naň chcú vstúpiť, tak musia prejsť colnou a pasovou kontrolou. Tak čo, aká ústretovosť sa spravila pri vybudovaní tohto mosta za slovenské peniaze? O toľko kilometrov sa nevybudovalo slovenských diaľnic a slovenských ciest? Dámy a páni, zriadenie kancelárií pod hlavičkou Združenia za spoločné ciele je hrubým porušením zvrchovanosti Slovenskej republiky a hrubým porušením štátnosti Slovenskej republiky, pretože takéto kancelárie je oprávnený zriadiť iný štát na území iného štátu až na základe normálnych, relevantných diplomatických postupov ako pri otváraní napríklad konzulárnych úradov alebo konzulárnych zastupiteľstiev. Nijako inak. K ničomu takému medzi Slovenskou republikou a Maďarskou republikou neprišlo. Takže tieto kancelárie sú tu otvorené ilegálne, v rozpore so zákonmi, v rozpore so slovenskou ústavou, a to bez ohľadu na to, či páni Bugár, Zólyomi, Dolníková alebo Duray sa nachádzajú v onej spoločnosti, ktorá tieto kancelárie iniciovala. Jednoducho aj kroky týchto poslancov slovenského parlamentu sú protiústavné a protizákonné. A keby mali korektného ducha, tak v tomto parlamente nesedia. Dámy a páni, to, že sa otvorili kancelárie Združenia za spoločné ciele, to nie je nič iné iba kancelárie rezidentúr na území nášho štátu, ktoré si otvoril iný štát. Tieto rezidentúry zabezpečujú nábor rezidentov, ktorých si evidujú, a záznamy, ktoré posielajú do Budapešti. Maďarské ministerstvo preosieva, schvaľuje a zapisuje si ich a spätne ich posiela naspäť. Na týchto rezidentúrach sa buduje sieť rezidentov na území Slovenskej republiky. O tejto sieti rezidentov, ktorí sú platení iným štátom, registrovaní v inom štáte a plnia úlohy iného štátu, vláda nášho štátu, Slovenskej republiky, nejaví ani len náznak záujmu, že by mala vedieť, kto je v tomto zozname rezidentov, aké úlohy plní a ako vlastne vyzerá ich štruktúra a zoznam. Táto vláda sa správa ako nesvojprávna, ako nezvrchovaná, a preto sedí a čuší. A Mikuláš Dzurinda sa tu dovoláva toho, že do NATO nás neprijmú, keď my sa oprávnene pýtame, prečo vláda nekoná. Z akého dôvodu sa nepostupuje? Prečo minister vnútra sa tvári, že tento problém neexistuje a že je mimo neho? Z akého dôvodu minister zahraničných vecí Kukan nám tu predstiera historky o tom, ako trpezlivá ústupčivosť je údajne pozitívnym krokom? Nuž tak pozitívnym krokom ústupčivosť nikdy nebola, pretože ak múdry ustúpi, hlúpy vraj zostane, ale ten druhý môže zostávať a postupovať len dovtedy, kým ten hlúpy nepretržite ustupuje. A slovenská strana stále iba ustupuje. Nejdem uvádzať faktografie o Benátskej komisii, o konštatovaní vysokého komisára pre národnostné menšiny, ktoré tu už boli vecne zdôvodnené, ktoré tu odzneli a ktoré sú všeobecne známe. V týchto dokumentoch a v týchto vyjadreniach slovenská vláda má oporu viac ako dostatočnú na to, aby mohla konať. Už v minulom roku nekonala nič za obdobie celého polroka, v januári sa začala tváriť nesmierne prekvapene, že tu vznikali kancelárie rezidentúr a začal nábor rezidentov, a aj ďalej sa tvári prekvapene. Mlčanie je vraj úspechom slovenskej strany. Nuž tak ešte o čomsi takom som nikdy v živote nepočul! Porovnávanie maďarského budapeštianskeho zákona o Maďaroch v zahraničí so slovenským zákonom o Slovákoch v zahraničí jednoducho nie je možné. Pretože zákon o zahraničných Slovákoch sa týka všetkých Slovákov žijúcich vo všetkých štátoch na svete a neukladá ani žiadne práva a povinnosti mimo územia nášho štátu. Ak prídu na územie nášho štátu, tak majú úľavy v cestovnom, majú úľavy v hoteloch a majú úľavy v tých sférach, v ktorých to stanovil zákon. Ale na území Slovenskej republiky, nie mimo! Maďarský zákon je úplne opačný. Maďarský zákon sa týka len Maďarov žijúcich v prihraničných oblastiach okolo Maďarskej republiky, čiže netýka sa Maďarov žijúcich v Spojených štátoch, v Južnej Amerike alebo kdekoľvek inde. A sú to výsady, ktoré majú byť uplatňované maďarským zákonom na území iných štátov. To znamená v Rumunsku, Chorvátsku, Srbsku, na Slovensku, na Zakarpatskej Ukrajine. Čiže náboj tohto zákona má diametrálne odlišné poslanie a diametrálne odlišné zameranie. V tejto súvislosti nie je možné ignorovať vyjadrenia vysokých maďarských politikov, ktoré odzneli v súvislosti s týmto zákonom a v súvislosti so vstupom do roku volieb, v ktorom sa nám ukladá, aby my sme boli trpezliví a ústupčiví, ale druhá strana nič také nerobí. Predseda maďarskej vlády Viktor Orbán v súvislosti s uvedením tohto zákona do života 1. januára deklaroval, že ide o odstránenie 80-ročnej krivdy. Tak skúsme sa pozrieť, aká je tá 80-ročná krivda. Pred 80 rokmi v 1. svetovej vojne prišlo k porážke Trojspolku. K vojenskej porážke. Po tej vojenskej porážke Trojspolku nasledoval mier a mierové usporiadanie Európy. Po porážke Trojspolku prišlo k rozpadu mnohonárodných imperiálnych štátov, ktoré boli budované na báze monarchií a k vzniku demokracií. Nie je pravdou, že sa nadväzuje na Maďarsko pred rokom 1918. Pretože pred rokom 1918 Maďarsko neexistovalo, takisto ako neexistovalo Česko-Slovensko. Existovala rakúsko-uhorská monarchia. Po roku 1918 vznikli samostatné štáty, ako Československá republika, tak aj Maďarská republika. Čiže aké reči predsedu maďarskej vlády o odstránení 80-ročnej krivdy? Chce sa azda vrátiť pred rok 1918 do CK monarchie? Iným spôsobom sa to vysvetliť nedá. Ďalej sa zmienil o problematike údajnej nespravodlivosti 2. svetovej vojny. Ale, dámy a páni, pripomeňme si, ako vyzeral vývoj v tomto období medzi vojnou, ale aj v povojnovom. Ako vyzeralo postavenie Československej republiky v mníchovskom a v pomníchovskom období, keď o dianí v našom štáte rozhodla zrada západných veľmocí Veľkej Británie a Francúzska a na Mníchov nadväzovala viedenska kapitulácia, viedenský diktát, ktorý neznamenal nič iné iba rozdeľovanie si koristi troch fašistických mocností: hitlerovského Nemecka, musolínskeho Talianska a horthyovského Maďarska. Títo traja fašistickí a nacistickí partneri si delili korisť z 2. svetovej vojny ešte pred jej skončením a pred svojím víťazstvom, ale v tej vojne boli predsa porazení! Tak o akej krivde tu maďarská strana ide hovoriť z 2. svetovej vojny? O akom rušení Benešových dekrétov? Však po Viedenskej arbitráži práve Slováci z južného Slovenska boli masovo vyháňaní, majetky im boli vyvlastňované, obratom boli prepisované v pozemkových knihách na Maďarov a o tieto majetky išlo potom po roku 1945 v rámci Benešových dekrétov. To nebolo nič iné len prinavrátenie týchto majetkov z rúk tých, ktorí prišli po Viedenskej arbitráži na územie južného Slovenska ako maďarskí kolonisti. Takže má maďarská strana na mysli nápravu takýchto tzv. krívd? Dámy a páni, mohol by som pomerne dosť dlho a dosť podrobne hovoriť o všetkých týchto skutočnostiach. Chcem však poskytnúť časový priestor aj pre ostatných kolegov z môjho poslaneckého klubu, takže zopakujem len to, čo tu už odznelo veľa ráz. My tu prerokúvame návrh vyhlásenia zahraničného výboru, ktorý má päť odsekov. Domnievam sa, že prvé tri odseky sú opodstatnené, ale ako poslanecký návrh dávam vypustenie ďalších posledných dvoch odsekov. O týchto dvoch odsekoch my nemáme čo rokovať, my nemáme čo poverovať vládu, aby vláda rokovala s maďarskou stranou o zákone, ktorý prijal maďarský parlament. Uvedomujete si, že týmto vlastne my ideme legalizovať maďarský zákon na území Slovenskej republiky, že naša vláda sa má baviť o nejakom maďarskom zákone? Veď to je nezmysel! To je jedna vec. Druhá vec. Nepretržité vyhlásenia o dobrých vzťahoch: Myslím si, že zo slovenskej strany dobrých vzťahov a ústretových krokov maďarskej strane bolo preukazovaných viac ako dosť. A myslím si, že tie vzťahy boli skutočne úprimne myslené, veď základná zmluva o vzťahoch medzi Maďarskou republikou a Slovenskou republikou bola koncipovaná za našej vlády, bola prerokúvaná ešte s Hornovou vládou, vieme, s akým pozadím, s akými peripetiami sa stretávala aj na slovenskej pôde, aj v slovenskom parlamente, v Národnej rade Slovenskej republiky, ale bola schválená a ratifikovaná. Takže, držme sa tohto dokumentu a netreba hľadať žiadne iné kľučky, obchádzky a ukladania slovenskej vláde, čo má a nemá. Slovenskej vláde to, čo musí robiť, vyplýva z jej ústavných povinností, a ak to nerobí, tak nie je slovenskou vládou. Ďakujem za pozornosť.