J. Vaľová, poslankyňa: (2008-04-09):
A teraz, vážené dámy a páni, zákon o periodickej tlači a agentúrnom spravodajstve a o znení a doplnení niektorých zákonov (tzv. tlačový zákon), ktorý sa dotýka všetkých občanov Slovenskej republiky, je to jedno, či sú to fyzické alebo právnické osoby, tí, ktorým médiá alebo informácie o ich osobe vstúpili do života. Niektorí majú skúsenosti kladné, ale mnohí záporné. Ak nás zdroj médií chváli, nevstupuje nám do osobného a súkromného života, nepociťujeme potrebu obracať sa na akékoľvek inštitúcie alebo poprípade brániť svoju česť a dôstojnosť. Ak nám však médiá zasiahnu napríklad súkromný život, ovplyvnia negatívne naše okolie alebo informujú o našom zdravotnom stave nepravdivo či skreslene, vtedy každý z nás určite hľadá opravné prostriedky. Tie by mohli, podotýkam, už iba mohli zmierniť stratu dobrého mena, dôstojnosti v rodine, spoločnosti, medzi priateľmi. Dovoľte mi, aby som uviedla jeden príklad z názoru pisateľa v blogu, aby to neboli moje slová, ale slová, ktoré sú prezentované pod menom Michal Šimeček, mám tento blok aj celé toto vyjadrenie v písomnej podobe vytiahnuté z internetu. Prečítam vám jeho krátky názor pod názvom Stojí sloboda slova nad hocičím iným? „Už viackrát som si povedal“, citujem, „že čítať internetové vydania denníkov a niektoré noviny nebudem. Stále sa k nemu v honbe za mnohými informáciami vraciam a stále sa opäť presviedčam o tom, že tieto informácie za to nestoja. Jednak preto, že som sa viackrát stretol s riadnou dávkou neobjektivity a zavádzajúcich informácií, jednak preto, že na čítanie diskusií zavesených pod jednotlivými článkami, či už v novinách, alebo na médiách, treba mať skutočne silný žalúdok. Chcete najnovší dôkaz? Diskusia pod článkom v novinách“, nebudem prezentovať noviny, aby som teda nerobila reklamu, „s názvom Bývalí vyjednávači čakajú ešte tvrdé rokovania, diskusné príspevky na rozdiel od iných nie sú moderované ani redigované a na začiatku diskusie síce zverejnené vyhlásenie – urážlivé, vulgárne a rasistické texty sú neprijateľné, rovnako ako neplatená reklama. Ale ako je vidno z nižšie uvedených príspevkov, nikto na tieto odporúčania neberie ohľad. Aj preto je možné, že v diskusii sú urážlivé a vulgárne a rasistické príspevky. Diskusné fórum je plné diskutujúcich, ktorí sú pod rúškom anonymity schopní napísať hocičo, uraziť a znosiť pod čiernu zem hocikoho, bez ohľadu na to, či je to pravda alebo či dokonca neporušujú zákon. Anonymita aj sloboda slova sú krásne veci, nemyslíte? Hlavne pre tých, ktorí ich zneužívajú.“ Koniec citátu. Pripomeňme si, že zodpovedný je ten, kto dané informácie zverejnil. O tom, že články na internete alebo v novinách poškodzujú dobré meno občanov Slovenskej republiky, svedčia aj spory na ochranu osobnosti. Požiadala som ministerstvo spravodlivosti oficiálne, aby ma zase neobvinili niektorí opoziční poslanci a médiá, že som trestne stíhaná, čo som nikdy nebola, ukážem aj tabuľku, požiadala som ministerstvo spravodlivosti dňa 1. 2. 2008, aby mi štatisticky uviedli, koľko sporov na ochranu osobnosti zaznamenávajú naše súdy ročne, keďže tieto spory sa osobitne nesledujú a Štatistický úrad ich neeviduje, zaslalo mi ministerstvo spravodlivosti iba vybavené nároky na ochranu osobnosti. Z tejto štatistiky vyplýva, že od roku 2004 do roku 2007 bolo ukončených 1 582 sporov. Vážení kolegovia, kolegyne, pýtam sa, to sú všetko politici? Myslíte si, že sú to politici? Myslíte si, že ak my toto všetko vynásobíme dvoj- až trojnásobne, pretože chcem povedať, sú to ukončené spory, mnohí občania majú svoje nároky ešte na súdoch na ochranu osobnosti, ak to dvoj- až trojnásobne vynásobíte, pretože ich spory dosiaľ trvajú, tieto čísla jasne hovoria, že títo ľudia, títo občania, určite to nie sú politici, sa cítia byť dotknutí a dožadujú sa spravodlivosti a ochranu svojej dobrej povesti a dobrého mena. Určite médiá zverejňujú aj pravdivé informácie a vtedy tieto informácie určite neskončia na súdoch a určite nebude nikto žiadať opravu. Aj táto štatistika ma utvrdila, že je logické, že § 8 právo na odpoveď má miesto vo vládnom návrhu zákona o periodickej tlači a agentúrnom spravodajstve a o zmene a doplnení niektorých predpisov. Ak vydavateľ, nebudem, nechcem veľa rozprávať, pretože vo Francúzku, mám tu ešte pripravený francúzsky a nemecký tlačový zákon, ale o tom sa už povedalo už veľa, ale pôjdem opäť k bodu § 8, síce uvediem, ešte mi dovoľte poznámku, aby som na samý záver vysvetlila, pretože myslím si, že mnohí v tom máme medzery, čo je to kritika, hodnotiaci úsudok a čo je to fakt. Pretože si myslím, že mnohí v tomto máme medzeru a obávame sa, že nebudeme môcť kritizovať a slobodne vyjadrovať názory, hlavne novinári, pretože tento tlačový zákon sa vzťahuje len na skutkové tvrdenia a nerieši kritiku. Sú zbytočné obavy novinárov, že nebudú môcť kritizovať a písať korektne. Určite môžu, pretože skutkové tvrdenie rovná sa fakt. Hodnotiaci úsudok rovná sa kritika. Ak je uverejnená nepravda, môžeme sa brániť proti skutkovému tvrdeniu, ale kritiku ako takú napríklad francúzsky model, kde si môžete žiadať právo na odpoveď aj proti kritike, tento návrh zákona na Slovensku toto nepripúšťa, ale pripúšťa sa brániť proti faktom a skutkovým tvrdeniam. V tomto sme podobní českému tlačovému zákonu. Pravdivé skutkové tvrdenia v § 8 dovoľujú žiadať odpovede na pravdivé skutkové tvrdenia, ak sa dotýkajú napríklad cti dotknutého, pretože môžu byť vyjadrené aj polopravdou, pretože najhoršia pravda je tá, ktorá je vytrhnutá z kontextu, ktorá posúva túto pravdu do polohy zámernej lži. Na konci by som ešte chcela podotknúť, že právo na odpoveď v Českej republike platí od roku 2000. České médiá nezaznamenali a neboli zahltené množstvom odpovedí a dokonca v Česku je aj prvá judikatúra a platnosť tohto zákona. České súdy nezaznamenali obrovský nárast súdnych sporov v súvislosti s platnosťou tlačového zákona. Aj preto si myslím, že tento tlačový zákon je štandardným európskym zákonom, a citujem pisateľa z blogu, ktorého som predtým spomenula, aby to nebolo tak, ako napísal, „aby na Slovensku sloboda šírenia informácií nebola dezinformáciou, možno na internete anarchiou, ale aby odrážala pravdivé a skutkové informácie, ktoré si občania Slovenskej republiky zaslúžia“, pretože médiá, si myslím, pracujú a žijú aj za ich dane. Verím tomu, že tak to bude. Ďakujem. (Potlesk.)