J. Tkáčová, poslankyňa: (2005-11-09):
Vážené dámy poslankyne, vážení páni poslanci, pán minister, správa, ktorú máme v laviciach, je treťou v tomto volebnom období a myslím si, že sa veľmi nezmenila ani z formálnej, ani z obsahovej stránky. Niektoré čísla sa zlepšujú, niektoré sú tradične zlé. Zásadné problémy, ktoré trápia roľníkov a rezort ako taký, a tak ako ich vidím ja, sú jednak: - Po prvé stagnujúce, resp. až klesajúce ceny jednotlivých komodít za rastúcich cien vstupov. - Ďalej je to napriek týmto skutočnostiam rastúca nadprodukcia, ktorú nevedia roľníci umiestniť na trhoch. - Ďalej sú to chýbajúce prostriedky na investíciu, na obnovu strojového parku. A napríklad hrozivý je deficit živín v pôde, ktorý nedosahuje ani dve tretiny toho, čo by pôda mala obsahovať. - A po štvrté, ako to už dnes bolo dvakrát povedané, je to ohrozenie výrobcov potravín skutočne čoraz agresívnejšou obchodnou politikou obchodných reťazcov a zrejme sa touto otázkou budeme musieť zaoberať. Aj keď ja som vždy v pléne vystupovala proti tomu, aby sa to dialo formou legislatívnych návrhov. Aj keď toto obdobie, toto volebné obdobie je charakterizované reformami, poľnohospodárstvo zásadné reformy ešte iba čakajú. A to nielen na poliach, ale aj v hlavách samotných farmárov. Pred slovenských roľníkov musíme postaviť jasnú víziu ich ďalšej existencie doma, ale i v kontexte Európskej únie a globálnej svetovej ekonomiky. Spoločná poľnohospodárska politika bola v Európe koncipovaná po 2. svetovej vojne a jej hlavným cieľom bolo zabezpečiť dostatok cenovo prístupných potravín pre jej obyvateľov. Na dosiahnutie tohto cieľa boli zadefinované jednotlivé politiky podpory výroby, spoločného trhu a ochrany tohto spoločného trhu. Ciele, ktoré mala spoločná poľnohospodárska politika takto stanovené, už boli dosiahnuté. Podporné politiky sa však menia iba veľmi ťažko, a to aj za nesúhlasu tých, ktorých sa týkajú. Všetci ste zaregistrovali zúrivý odpor francúzskych farmárov proti akýmkoľvek zmenám v spoločnej poľnohospodárskej politike, a pritom na financovanie poľnohospodárstva v Európe, Európskej únie, ide takmer polovica jeho rozpočtu. Ako poznamenal Peter Schutz v jednom svojom komentári, a teraz budem parafrázovať, jedna európska krava má na deň takú dotáciu, z akej žije miliarda ľudí na Zemi počas jedného mesiaca. Iste, je to príšerná predstava. Dotácie spôsobujú, že za potraviny platíme o 20 % viac, ako sú svetové ceny potravín. Dotácie berú v chudobných krajinách Afriky či východnej Ázie možnosť obživy miliónom malých roľníkov, ktorí nemajú šancu konkurovať dotovaným potravinám. A oni iné nevedia ani robiť. A ani nemôžu. Dotácie spôsobujú, že na jednej časti Zeme sa hromadia potraviny, v druhej ľudia hladujú. A dotácie sú podľa môjho názoru aj na vine, že roľníci nedostanú zaplatené za svoju prácu reálnu cenu, ale závisia od dotácií, ktoré plnia skôr funkciu sociálnej podpory príjmu. Preto si už aj veľkí hráči vo WTO alebo OECD uvedomujú nutnosť znižovať agrodotácie a rušiť colné bariéry. USA trvajú až na 85-percentnom znížení ciel, Európska únia, zdá sa, bude súhlasiť so 60 %, naopak, Japonci rušenie colných bariér odmietajú. Ale čo dovtedy, kým sa veľkí hráči dohodnú? Vidím tu dva zásadné smery, ktorými by sa slovenské poľnohospodárstvo mohlo do budúcna uberať. Vidím slovenského roľníka ako ekologického poľnohospodára a vidím slovenského roľníka ako energetického hospodára. Diverzifikácia poľnohospodárskej výroby je základnou podmienkou zlepšenia príjmovej situácie fariem. Podhorské oblasti Slovenska sú ideálne na to, aby tu vznikali ekologické farmy v kombinácii s agroturistickými destináciami. Správnym smerovaním štátnej politiky podpory dopytu po ekologických potravinách a dopytu po turistike môže štát posilniť veľmi účinne výrobcov. Aj keď vážnym argumentom proti ekologickým potravinám je výška ich cien a nízka kúpna sila obyvateľstva, prieskumy hovoria, že časť populácie je pripravená túto vyššiu cenu zaplatiť. Rakúsko, kde až 15 % fariem hospodári ekologicky, napríklad prijalo opatrenia, kde sa do školských jedální, do jedální v nemocniciach alebo sociálnych zariadení nakupujú práve tieto ekologické potraviny. Zo strany štátu musia byť však zadefinované podmienky koexistencie medzi konvenčným poľnohospodárstvom, ekologickým poľnohospodárstvom a medzi tými roľníkmi hospodármi, ktorí sa rozhodnú pestovať geneticky modifikované plodiny. Myslím si, že je chyba, že ministerstvo pôdohospodárstva aj ministerstvo životného prostredia nepripravili, resp. neiniciovali širokú diskusiu práve o geneticky modifikovaných organizmoch. A to nielen medzi politikmi alebo odbornou verejnosťou, ale i medzi občanmi. A je to i chyba nás politikov, ktorí túto oblasť zatiaľ podceňujeme. Preto som si dovolila pripraviť a pripravujem v spolupráci so švajčiarskym veľvyslanectvom pracovné stretnutie, na ktorom budú poslancom Národnej rady, ktorí teda o to prejavia záujem, sprostredkované poznatky z takejto diskusie vo Švajčiarsku, kde prebieha už dlhší čas a kde táto diskusia vyvrcholí referendom o ich používaní. Ja vás tam všetkých srdečne pozývam, keď budem mať presné informácie o mieste konania, budete informovaní. Bez nejakého veľkého záujmu odznela v médiách správa o potrebe stavať ďalšie jadrové elektrárne na Slovensku. Takisto bez veľkej debaty berieme na vedomie, že ropa je čoraz drahšia. Môže sa stať, že ona bude ešte drahšia, že jej bude oveľa menej, ako budeme všetci potrebovať, pretože Čína i India idú prudko dopredu a ich potreba ropy stúpa. Katastrofické scenáre hovoria, že nie je ďaleko čas, keď sa o ropu nebude bojovať cenami, ale zbraňami. Ja to takto čierno nevidím, ale to neznamená, že máme spokojne vyčkávať, kým nastane jej akútny nedostatok. Pritom príroda nám núka veľmi elegantné a environmentálne riešenie, ktoré je neutrálne voči bilancii uhlíka, nezvyšuje emisie skleníkových plynov, môže byť a je dodatočným zdrojom príjmu farmárov a takisto zdrojom zamestnanosti na vidieku. Hovorím o roľníkovi ako o energetickom hospodárovi. Príroda je kúzelník. Z rastlinnej hmoty, ktorá v procese fotosyntézy zakonzervuje slnečnú energiu, vieme vyrobiť teplo, vieme vyrobiť elektrinu, plyn aj pohonné hmoty a hoci sú to zatiaľ technológie nedokonalé a tieto energie sú ešte pridrahé, majú veľkú budúcnosť. Viete si predstaviť, že z obilnín mliečnej zrelosti vo fermentačnej veži vyrobíme plyn, ktorý cez plynovú turbínu vyrobí elektrinu? Na tomto plyne môžeme variť, týmto plynom môžeme kúriť a odpadovým teplom môžeme takisto vykurovať. Preto je čas povedať tieto alternatívy občanom a pýtať sa ich, či v záujme trvalo udržateľného a kvalitného života nielen nás, ale aj generácií po nás, či chceme obetovať trošku nepohodlia a dať prednosť týmto ekologickým energiám, alebo chceme dávať viac dôrazu na atómovú a nukleárnu energiu, ktorá sa javí čistá a bezpečná, ale má svoje environmentálne riziká. To znamená ekologické hospodárstvo, energetické hospodárstvo, toto sú podľa mňa voľné miesta na poľnohospodárskej mape, kde sa môžu roľníci etablovať, a našou úlohou je jednak iniciovať celospoločenskú diskusiu o úlohe roľníkov, aby sa cez debaty o dotáciách nevytváral obraz roľníka ako príživníka. A ďalej pripraviť zákony, ktoré tomuto smerovaniu dajú aj jasné legislatívne rámce. V konečnom dôsledku všetci chceme, aby roľník dostal reálne zaplatené za svoju neľahkú a náročnú prácu. Ďakujem za pozornosť.