Osuský, Peter, poslanec NR SR (2015-10-02):
Ďakujem za slovo, pán predseda. Vážená spolupredkladateľka, vážený spravodajca, vážení verní poslucháči, myslím si, že pani poslankyňa Kiššová veľmi detailne a vyargumentovane zdôvodnila, prečo status quo vyplývajúci zo súčasne platného zákona nie je nakladaním s prostriedkami s vedomím dobrého hospodára. Dobrý hospodár sa, akokoľvek to znie dnes populárne, stará o costs a benefits, a ja teda poviem, o náklady a pozitíva, ktoré z takto vynaložených peňazí vyplývajú. Samozrejme, nedá sa poprieť, že z takto vynaložených nákladov existujú ľudia, ktorí z nich profitujú. Prísne vzaté, sú to držitelia pečiatok a ak sa to dotýka i mojich niektorých ctených kolegov, ktorí nakoniec s tou pečiatkou udrú v službách inštitúcií, ktoré na to majú právo, tak je celkom pochopiteľné, že každý cech si bráni svoj biznis. Samozrejme, otázka je, čo to prináša spoločnosti? A treba povedať, že ak novela, ktorú predkladáme, vonkoncom plní európsku smernicu v tomto zmysle, ale i podľa zdravého rozumu plní to, čo by malo byť cieľom i zákonodarcu, to znamená, aby zdravie ľudu, povedané rečou čias minulých, bolo uchránené, tak samozrejme, dôjde vždy nakoniec pri vynakladaní verejných zdrojov na pekuniárnu úvahu, teda na úvahu o tom, či je to, či to za to stojí. Ak sa dozvieme, že z 2,6 mil. necelých 400 by, alebo sa stane nositeľom nejakej choroby z povolania, tak dôjdeme pomerne ľahko k záveru, že zhruba z 26-tis. sú to štyria. A teraz vám poviem jeden taký príklad o rozumnom uvažovaní so zdrojmi, ktorých nikdy nie je všelikde, ani v tom prípade, ktorý uvediem, dosť. Keď v polovici 90. rokov, teda okolo roku 1985-1986, som patril k hŕstke ľudí, veľmi malej v tom čase na Slovensku, ktorá sa začala ako prvá venovať problematike HIV infekcie, teda infekcie vírusom, ktorý spôsobuje v konečnom štádiu chorobu zvanú AIDS, tak sme pochopiteľne už v tom čase ako civilizovaná krajina, akonáhle sa stali dostupné sérologické diagnostické prostriedky na dôkaz protilátok proti vírusu, vtedy to nebolo veľmi lacné, jeden test stál radovo viac, ako stál o pár rokov, tak sme sa rozhodli, že ako zodpovední ľudia, ktorí ctia zdravie ľudu, sme zaviedli testovanie tehotných. Iná vec je, a to i v tom čase bolo známe, že nebol vírus HIV liečiteľný. To znamená, ak tehotná by bola HIV pozitívna, nič sme s ňou nemohli presne vzaté úplne urobiť, zbaviť sme teda vírusu tehotnú nemohli, mohli sme jej pomáhať na ceste životom, aj zdravím. Zároveň tiež bolo známe, že prenos na dieťa nie je so stopercentnou istotou, ale i menšie riziko sa nám zdalo dôvodné na to, aby sme tieto vyšetrenia, nie veľmi lacné, ešte raz hovorím, robili. A musím vám povedať, ako sme to potom vyhodnotili. Keď sme urobili na Slovensku 300-tis. testov tehotným občiankam Slovenskej republiky a nenašli sme ani jediný prípad HIV pozitiviti, tak sme zastavili testovanie. Pretože už i vtedy, i potom, i stále zdravotníctvo potrebuje zdroje na všetkých stranách a keby sa nekradlo, aj tak by ich potrebovalo a preto sme sa rozhodli, že costs a benefits, teda vynaložené náklady a možný pozitívny dopad je proste v prudkom nepomere. Za daných okolností, keď máme na 26-tis. vyšetrených štyroch, tak je to jednoducho očividne niečo v tejto istej kategórii. Proste domnievam sa, že nie sme v štádiu, aby sme mohli zaťažovať kohokoľvek pri tomto štatistickom stave takouto záťažou. A ešte raz hovorím, ak napriek tomu, že tak nebudeme robiť, vonkoncom neporušíme smernicu, ktorá bola vydaná nepochybne pre vyspelé, bohaté a lepšie fungujúce krajiny, ako je Slovensko, tak sa mi zdá hypertrofia, aby sme toto naďalej udržiavali. Je to trošku tak, ako keby sme sa rozhodli vysadiť okolo autostrád alebo na zelených pásoch vzácne a drahé kvetiny a nemali pritom od roku 2010 dokončenú autostrádu do Košíc. Inými slovami, peniaze, tobôž keď sú limitované, sa majú vynakladať rozumne s vedomím dobrého hospodára. Status qou tak nerobí a tento návrh zákona sa pokúša vrátiť veci na miesto.