T. Rosová, poslankyňa: (2007-09-13):
Ide o zákon, ktorý sa týka prakticky každého z nás. Týka sa našich detí, týka sa toho, ako bude ďalšia generácia na Slovensku pripravená na 21. storočie a jeho výzvy. Preto vás prosím, aby ste moje argumenty vypočuli a zvážili ich vecne bez ohľadu na to, či v tejto snemovni sedíme napravo, v strede alebo naľavo. Na Slovensku existuje zhoda v máločom, ale v jednom iste – školstvo potrebuje zmenu. Toto deklarujeme svorne najmenej od roku 2001, keď si vláda Slovenskej republiky aj táto Národná rada osvojili Národný program pre výchovu a vzdelávanie v Slovenskej republike na najbližších 15 až 20 rokov, známy ako Milénium. Verejnosť si uvedomila, že škola môže a asi by aj mala vyzerať inak. Neexistuje však celkom jasná a najmä nie spoločná predstava o tom, čo má byť výsledkom zmeny. Neexistuje o tom, žiaľ, ani verejná diskusia. V každom prípade však vieme, že nie je ďalej možné predlžovať stav, keď pripravujeme dnešné deti vo včerajších školách predvčerajšími metódami na zajtrajšie výzvy a povinnosti. Som presvedčená, že školstvo na Slovensku potrebuje skutočnú reformu. Reforma školstva nie je otázkou jediného zákona. Avšak školský zákon je pre takúto reformu podstatným východiskom. Preto je veľmi, naozaj veľmi dôležité, aby sme prijali taký školský zákon, ktorý dvere reformy otvára, a nie taký, ktorý dvere reforme zatvára. Dnes máme na stole návrh skupiny poslancov pánov exministrov a bývalého rektora najvýznamnejšej slovenskej univerzity. Tento návrh zákona svojím obsahom umožňuje vniesť do nášho školstva skutočnú zmenu. Zmenu tak na úrovni riadiacich procesov, ako aj v obsahu a forme vyučovania. Takú zmenu, ktorú vlastne hlása aj súčasný minister školstva, ale ktorú, žiaľ, legislatívny zámer ministerstva neobsahuje. Môžeme diskutovať pri druhom čítaní o tom, či sa nenájdu možno jednoduchšie formulácie, či nejestvujú zásady, ktoré by sa mali do tohto zákona dostať navyše. Naopak, či je možné z neho niečo vyňať. V každom prípade ale platí, tento návrh zákona otvára dvere skutočnej zmene. Na druhej strane je tu spomínaný legislatívny návrh, legislatívny zámer zákona o výchove a vzdelávaní z dielne ministerstva školstva. Je mi ľúto, ale musím z tohto miesta varovať. Materiál ministerstva školstva nie je základom zmeny. Tento materiál, ktorý ministerstvo čoskoro plánuje pretaviť do paragrafového znenia zákona, prináša nepochybne isté kozmetické úpravy a zlepšenia, ako už spomínal aj môj predrečník. Ale, žiaľ, predovšetkým v úrovni deklarácií a menej v rovine navrhovaných opatrení. Napriek istému pokroku ako celok ministerský materiál konzervuje súčasné zastarané princípy. Dovoľujem si to tvrdiť z viacerých dôvodov. Jednak preto, že už vo svojich východiskách sa vládny zámer hlási k množstvu koncepcií, ktoré ministerstvo školstva vychrlilo v priebehu posledného roka. Tieto koncepcie majú, dá sa povedať, veľmi rôznu úroveň, jedno však majú spoločné, ich východiskom je súčasné legislatívne prostredie. Tým sa autori legislatívneho zámeru uzavreli do bludného kruhu. Logické by bolo bývalo, keby sa boli na začiatku prijali nejaké základné reformné princípy a od nich by sa následne odvíjali koncepcie, ktoré riešia otázky konkrétnych oblastí. Takto síce vznikli aj námety na opatrenia v jednotlivých špecifických oblastiach, avšak zákonite v rámcoch starého existujúceho systému. Nemusíme po príklad chodiť ďaleko. Včera bol na programe vlády ako bod Koncepcia vyučovania cudzích jazykov na základných a stredných školách. Čo prináša táto koncepcia nové? Niekoľko vcelku chvályhodných cieľov, ktoré ale sú prakticky všetky o peniazoch. Zvýšiť počet a kvalitu pedagógov, rozšíriť počet hodín alebo rokov vyučovania jazykov, povinné jazyky aj na odborných školách – to nie sú opatrenia, na ktoré treba veľa fantázie alebo odbornosti, iba veľa peňazí. Je to obzvlášť pikantné v situácii, keď máme už na stole návrh rozpočtu, ktorý školstvu nielenže nepridáva, ale jednoznačne uberá. Z pohľadu podielu na HDP ide v regionálnom školstve o pokles z 2,92 na 2,74 %. Ale okrem námetov, ktoré sú podmienené rozpočtom, a teda, žiaľ, nereálne, prináša táto koncepcia už len zatuchlinu. Dokonca až takú, že je priamo v rozpore s tým, čo deklaruje samotný legislatívny zámer ministerstva. Napríklad jednotné národné učebnice cudzích jazykov. Pritom samotný legislatívny zámer hovorí: „Pri výchove a vzdelávaní sa môžu okrem učebníc, učebných textov a pracovných zošitov schválených podľa vyššie uvedených pravidiel používať aj iné učebnice, učebné texty a pracovné zošity odporúčané ministerstvom školstva, ktoré vychádzajú z princípov a cieľov výchovy a vzdelávania podľa navrhovaného zákona.“ Takže máme z chudobného školského rozpočtu vyhodiť 60 mil. na akési národné učebnice, ktoré možno ani nebudú používané? Samotný nápad na tvorbu takýchto učebníc považujem mimochodom za objavovanie teplej vody. Väčšina sveta sa učí angličtinu z učebníc, ktoré sú univerzálne. Holanďania ani Dáni žiadnu národnú učebnicu nepotrebujú, ale po anglicky vedia. A pokiaľ ide o štandardy, teda meradlá dosahovanej úrovne, tu tiež netreba objavovať objavené. Väčšina inštitúcií vo svete predsa uznáva konkrétne testy, ako sú TOEFL alebo cambridgeský certifikát. Ide nám teda o to, aby naši mladí ľudia vedeli jazyky a boli konkurencieschopní na globálnom trhu práce alebo ide skôr o zabezpečenie budúcej pracovnej náplne a príjmov pre autorov tejto koncepcie? Dalo by sa hovoriť o iných koncepciách a o jednotlivostiach, v ktorých si protirečia aj navzájom alebo v ktorých sú v rozpore s legislatívnym zámerom. Ale z hľadiska prerokúvaného zákona je podstatné, že sú to jednoducho zle zapnuté prvé gombíky na kabáte pseudoreformy. Prezentovaný ministerský legislatívny zámer ďalej zatvára a nie otvára dvere reformy aj z iných dôvodov. Deklaruje síce pekné ciele, ale v praktickej rovine ostáva pri tuho centralizovanom systéme. Hlási sa na jednej strane k tomu, že úlohou štátu je vytvárať a kontrolovať najmä štandardy, teda to, čo je výsledkom vzdelávacieho procesu. Ale v praktickej rovine štandardizuje nielen výstupy, ale aj formu. Napríklad takto: učebný plán je súčasťou výchovno-vzdelávacieho programu, obsahuje zoznam vyučovacích predmetov s vymedzením ich minimálnej a maximálnej týždennej časovej dotácie v príslušnom ročníku výchovno-vzdelávacieho programu. Učebné plány rámcových výchovno-vzdelávacích programov sú pre tvorbu školských výchovno-vzdelávacích programov záväzné v rozsahu minimálnej týždennej časovej dotácie pre základné učivo jednotlivých vyučovacích predmetov, ktorá je určená rámcovým výchovno-vzdelávacím programom. Je pravda, že na inom mieste tento materiál umožňuje usporiadať obsah učiva nielen do predmetov, ale aj do iných celkov. Ale na ďalšej strane alebo z ďalšieho hľadiska zasa ukladá štátnej inšpekcii, aby kontrolovala súlad s rámcovým výchovno-vzdelávacím programom. A sme doma. Sme tam, kde dnes. Kto bude zavádzať moderné alternatívy zoči-voči inšpekcii, ktorá kontroluje kolónky v triednej knihe a farbu pera, akou sú vyplnené, namiesto prínosu učiteľa pre vzdelanie a výchovu žiakov? Vážení kolegovia, poznám jednu malú vidiecku školu. Pán riaditeľ na tejto škole dosiahol takmer zázrak. Krásna vynovená budova, perfektné vybavenie informačno-komunikačnými technológiami, s ktorými pracujú už prváčikovia, učebne, v ktorých sú projektory pripojené na počítač s internetom, ale aj športovisko, bežky, lyže, folklórny súbor. Pánovi riaditeľovi napriek tomu predsa len niečo veľmi chýba. Tá škola je v lone krásnej slovenskej prírody. Je na mieste, kadiaľ prechádzali slovenské dejiny. Pán riaditeľ by veľmi rád zobral žiakov aspoň raz do týždňa von, kde by sa v lese, na poli, na lúke alebo v blízkych miestach priamo oboznamovali s prírodou, s jej zákonmi, kráčali v šľapajach slovenských národných dejateľov, spoznávali aj ich ľudské príbehy. Iste by si takto zapamätali učivo na celý život. A prirodzenou cestou by si takto osvojili aj niečo, čo sa naozaj ťažko vyučuje spoza katedry – skutočné vlastenectvo a národnú hrdosť. Od nového školského zákona nechce tento pán riaditeľ nič iné, a nielen on, aj iní tvoriví a zanietení učitelia, chcú slobodu pri hľadaní foriem nezviazanú do predmetov a týždenných dotácií. V ministerskom návrhu takúto slobodu nenájdu. Rodičia, ktorým záleží na kvalite vzdelávania ich detí v škole, očakávajú zase, že ich participácia na chode školy bude už menej formálna, ako je to doteraz. Ani oni svoj priestor v ministerskom návrhu nenájdu. Chcem upozorniť aj na... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)