Zajac, Pavol, poslanec NR SR (2015-11-13):
Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, pán spravodajca, dámy a páni, vážená predsedníčka Úradu pre verejné obstarávanie pani Táborská, ktorá je na balkóne, som presvedčený, že teda rokovací poriadok, ak by to umožňoval, a on vlastne umožňuje, ak by sme to boli odhlasovali, tak mohla tento návrh zákona možno prednášať pani Táborská, ktorá by pravdepodobne, pri všetkej úcte, myslím si, že na ich úrade sa tento zákon pripravoval a by bola určite kompetentnejšia aj na otázky poslancov Národnej rady ako pán minister. Tým pádom nechcem povedať, pán minister, že nemáte alebo neviete odpovedať, ale predsa len si myslím, že tento zákon patrí Úradu pre verejné obstarávanie. Dámy a páni, je piatok poobede, komorná atmosféra a niektorí kolegovia z vládnej strany si myslia, že máme rýchle aj tento zákon prebehnúť, aby sme tu opoziční poslanci nejakými vystúpeniami nezdržiavali. Nuž, ak by to nebol tak dôležitý zákon, tak by som určite nezdržiaval, ale na základe tohto zákona, na základe tohto zákona, zákona o verejnom obstarávaní, sa ročne rozdeľuje alebo riadi niekoľko miliárd eur ročne, treba si to tu uvedomiť, zo štátneho rozpočtu, samospráv obcí, VÚC-iek, eurofondy. Takže len keď si predstavíte, že ročne sa na Slovensku obstaráva eurofondov za 3 mld. a predstavíte si ďalšie výdavky štátneho rozpočtu, toto všetko sa deje na základe zákona o verejnom obstarávaní. Preto on je taký dôležitý. Niektorí kolegovia si pamätajú na to, ako tu zákon o verejnom obstarávaní predkladal pán minister Kaliňák, áno, pán minister vnútra Kaliňák, bolo to tuším v roku 2013. Vtedy to vehementne tu predkladal a tvrdil, že ak teda bude takto prijatý návrh zákona, ako ho predkladal on, takže už v našom verejnom obstarávaní bude poriadok, nebudú kauzy, bude sa postupovať transparentne, efektívne, vo verejnom záujme, tak ako by sme si to všetci priali. Naozaj tieto verejné financie by sa mali rozdeľovať transparentne, efektívne, malo by sa súťažiť. Súťaž by mala byť naozaj súťažou, aby vygenerovala čo najefektívnejšiu cenu či pre štát, či pre obec, pre naše verejné financie, lebo sú to naše spoločné peniaze. Ak ich míňame neefektívne, to znamená, nakupujeme, obstarávame draho, tak naše spoločné peniaze zbytočne mrháme, minieme na niečo, čo by sme možno v rodine, v súkromí takto nekonali. Určite doma, vo firme, v rodinnom rozpočte takto nepostupujeme. A to je jedno, či si ideme kupovať práčku, auto alebo dovolenku. Každý sa snažíme za svoje požiadavky, kritériá, podmienky dostať čo najlepšiu, najnižšiu cenu. A takto by sme mali postupovať aj pri verejnom obstarávaní, keď obstarávame za naše spoločné peniaze, štátne alebo obecné, alebo samosprávne. Nuž, ale aj po prijatí toho návrhu zákona o verejnom obstarávaní, s ktorým prišiel pán minister Kaliňák v roku 2013, toto nenastalo. Toto nenastalo. A mohol by som veľmi dlho rozprávať o tom, koľko súťaží, aké súťaže ako dopadli. Jednu súťaž predsa len. Súťaž, pre ktorú sme odvolávali ministra dopravy Jána Počiatka, a to bola súťaž na kontrolu platieb palivovými kartami. Podľa tohto návrhu zákona sa riadil proces a na základe neho vyhrala firma, ktorá vznikla jeden deň, jeden deň pred možnosťou prihlásiť sa do súťaže. A táto firma mala tri roky dozadu spĺňať kritériá, podmienky, prísne kritériá a podmienky, ekonomické, odborné. Táto firma ich splnila na základe toho, že dostala tieto referencie od ďalšej firmy a, čuduj sa svete, táto firma túto zákazku vyhrala. Zákazka je v objeme cca na 13 rokov za 130 mil. eur. V súťaži boli iba dve firmy, tak ako to je veľakrát pri verejnom obstarávaní pri veľkých zákazkách. Pri veľkých zákazkách v posledných rokoch sa nám začína objavovať takýto fenomén, že sú iba dvaja účastníci súťaže a výsledná cena je podľa odborníkov, alebo podľa názoru napríklad opozičných poslancov, mňa, veľakrát nadhodnotená oproti tomu, keby sa v súťaži objavilo tých účastníkov viacej. Je transparentne dokázané, že čím viac účastníkov v súťaži, tým lepšia cena pre obstarávateľa. Ak to funguje v súkromí, tak to funguje aj pri obstarávaní pre štát. A zvlášť keď sa jedná o stomiliónové objemy zákazok, o to viac by sme potrebovali férové súťaže, na základe ktorých by sa prihlásilo čo najviac uchádzačov, ktorí by vygenerovali čo najlepšiu cenu. Dámy a páni, ak hovorím o verejnom obstarávaní a hovorím o tom, aké objemy sa cez to obstarávajú, tak musím spomenúť, lebo som spomínal eurofondy, musím spomenúť korekcie, ktoré sme dostali od Európskej komisie. Objem týchto korekcií je k dnešnému dňu v tomto programovom období 520 mil. eur; 520 mil. eur nám nepreplatí Brusel z eurofondov, ale musíme nájsť v štátnom rozpočte na to zdroje. V štátnom rozpočte znamená, z peňazí slovenských občanov musíme vynaložiť 520 mil. a mohli sme ich mať z eurofondov. Nie všetky tieto korekcie boli na základe zákona o verejnom obstarávaní, aby som bol objektívny, ale veľa z týchto korekcií je na základe, Brusel to vyhodnocuje, na základe porušenia princípov európskych smerníc a veľakrát sa to dotýka samotného verejného obstarávania. Dovolím si tvrdiť, že nielen samotný zákon o verejnom obstarávaní spôsobuje to, že naše verejné financie sa míňajú neefektívne. To by som mal veľmi klapky na očiach, aby som tvrdil, že len samotný zákon o verejnom obstarávaní môže, spôsobuje tento neduh, ktorý máme v spoločnosti. Naozaj som presvedčený o tom, že problémy v súdnictve, prieťahy v súdnom konaní, nefungujúca kontrola, len si spomeňte, ako sme tri roky mali presluhujúceho predsedu NKÚ, nefungujúce audity, aj ten vládny audit, ktorý bol pod ministerstvom financií. Všetky tieto kontroly a audity mali jednotlivé súťaže pri eurofondoch, jednotlivé obstarávania, aby som bol presnejší, skontrolovať tak, že na určité pochybenia sa malo prísť už na slovenskej pôde a nie až v Bruseli. Je až trápne, že bruselskí úradníci musia prísť na to jednoduchým kliknutím si na internet, že príslušný sústruh alebo NC stroj, ktorý sa na Slovensku obstaral, sa obstaral za dvojnásobok toho, ako sa bežne dá kúpiť na trhu. Preto hovorím, že nefungujúca aj kontrola nielen verejného obstarávania, ale aj NKÚ a audity. Preto toľko novelizácií zákona o verejnom obstarávaní. Všetky tieto problémy vedú k tomu, že alebo vláda príde, alebo aj opoziční poslanci veľakrát poukazovali na to a navrhovali riešenia v zákone o verejnom obstarávaní. Preto toľko novelizácií. V poslednom období na každej jednej schôdzi máme novelizáciu zákona o verejnom obstarávaní. Preto musel byť zákon o verejnom obstarávaní novelizovaný o problematiku schránkových firiem a musel sa zaviesť register konečných užívateľov firiem, pretože nie je možné, aby na Slovensku sme z verejných zdrojov platili firmám, o ktorých vlastníkov ani vlastne nevieme, kto sú nimi, ale podstatné je to, že takéto firmy vyhrávajú predražené verejné obstarávania, predražené kšefty, ako bolo to v prípade piešťanského cétečka. Ale piešťanské cétečko bol len nejaký vrchol ľadovca pri veľkoobjemových zákazkách, kde sa obstaráva stámiliónov, je tých cétečiek, korupčných cétečiek na úrovni niekoľko stonásobku oproti tomu, čo sa objavilo pri piešťanskom cétečku. Preto neustále novelizácie a sprísňujúce podmienky vo verejnom obstarávaní. A, samozrejme, ak by obstarávatelia obstarávali transparentne, efektívne, vo verejnom záujme, férovými súťažami, tak by sme toto nepotrebovali. Ale nepotrebovali by sme ani to, ak by fungovali nám súdy, aby ten, kto nedostane zaplatené z verejného obstarávania, aby svoju pohľadávku si vymáhal na súde, aby tento súd v príslušnej, pomerne rýchlej lehote rozhodol v prospech toho, kto nedostal zaplatené, a ak by firma, ktorá mu nezaplatila, bola následne exekvovaná, tak by sme mali problém vyriešený. Ale na Slovensku je všetko, všetko inak. Na Slovensku sa veľakrát naplní formálne litera zákona, aj toho zákona o verejnom obstarávaní, naplnia sa príslušné paragrafové znenia, ale duch zákona je kdesi úplne mimo. Duchom zákona má byť transparentné, efektívne, férové súťaže, ktoré nám pomôžu k tomu, aby sme z verejných zdrojov ušetrili čo najviac na iné oblasti, ktoré štát potrebuje. Takže nielen samotné naplnenie litery zákona, ale potrebovali by sme aj ten duch zákona napĺňať. Samozrejme, na to by sme potrebovali, aby jednotliví obstarávatelia, ale aj účastníci konaní, tí, ktorí ako sa snažia o tieto verejné zákazky, aby mali určité morálne a aby spĺňali nejaké morálne a etické kritériá, ale to na Slovensku by som už chcel asi príliš, príliš veľa. Takže naozaj veľakrát vidíme to, že podmienky, kritériá vo verejnom obstarávaní sa naplnia tak prísne, aby sa súťaže mohli zúčastniť iba vybrané firmy, dopredu vybrané firmy, veľakrát dve firmy, ktoré v súťaži, samozrejme, vedia sa aj určite dohodnúť na cene a tá výsledná cena je neefektívna. Preto aj ja s kolegom Hudackým tu štyri roky predkladám návrh zákona o ochrane subdodávateľov pri verejnom obstarávaní. Ten sme predkladali asi štyrikrát, dvakrát ako pozmeňujúci návrh, za chvíľu sa vrátim k subdodávateľom, budem sa venovať podrobne len subdodávateľom. Ale musím spomenúť, keď som spomínal aj to, že veľakrát sa v súťažiach objavujú len dve firmy, že mali sme aj spolu s kolegom Hudackým aj pozmeňujúci návrh ku verejnému obstarávaniu, kde sme požadovali, aby keď sa v súťaži objavia len dvaja uchádzači, aby sa to muselo na profile ÚVA, na profile obstarávateľa zdôvodniť, aby obstarávateľ musel zdôvodniť, prečo len dvaja súťažiaci, keď máme desaťtisíce firiem na Slovensku, v Európskej únii státisíce firiem, a na príslušnú súťaž sa prihlásia iba dvaja zúčastnení. Čo, firmy nechcú prácu, firmy nechcú štátne zákazky? Myslíte si, že je to tak? Nie! Kritériá a podmienky sa nastavia tak, aby sa väčšina firiem nemohla alebo nemala záujem zúčastniť takého verejného obstarávania. Preto sme mali pozmeňujúci návrh, aby keď dvaja uchádzači, aby sa to muselo zdôvodniť. Lebo ak je dneska jeden uchádzač, musí sa to zdôvodňovať. Tak by som si predstavoval, aby keď boli dvaja uchádzači, aby sa to muselo, aby ten obstarávateľ mal aspoň problém, ja viem, že by sa to možno nevyriešil tento závažný problém, ale aby ten obstarávateľ aspoň mal problém a musel aspoň napísať, prečo len dvaja uchádzači. Ale idem k tým subdodávateľom, lebo štyri roky sme sa tu o to snažili a snažili sme sa nie preto, žeby sme nemali čo robiť, ale snažili sme sa preto, lebo signály z prostredia a hlavne zo stavebného biznisu už dlhodobo hlásili to, že veľké stavebné firmy dlhodobo, ktoré dlhodobo vyhrávajú obrovské štátne zákazky, veľakrát na diaľniciach, ale aj na ďalších zákazkách pri eurofondoch, pravidelne týmto subdodávateľom nevyplácali im faktúry za ich spravodlivo odvedenú prácu. A toto sa tu dialo dlhodobo a niekoľko z tých firiem, veľkých stavebných firiem, ktoré vyhrávali tieto štátne zákazky, toto riešili následne tým, že poslali firmu do reštrukturalizácie a týchto subdodávateľov živnostníkov, podnikateľov vyplatili 15, 30 %. Nehorázna drzosť od týchto firiem, že najprv vyhrajú štátnu zákazku, živnostníkov nevyplácajú za ich spravodlivú odvedenú mzdu a následne firmu pošle do reštrukturalizácie, aby takto týchto živnostníkov a podnikateľov mohol ogabať a vyplatiť im postupne 15 alebo 30 %. Dlhodobo sme tu na to upozorňovali. Aj konkrétne firmy sme hovorili, aj konkrétne zákazky. Ako sa to vyriešilo? V jednom prípade firmy Váhostav sa to vyriešilo tak, keď už spoločenská atmosféra bola neudržateľná, že vládny SMER to vyriešil tým, že zo štátnych peňazí zaplatíme firme Váhostav 50 % za jej dlhy. Teda tým živnostníkom za dlhy Váhostavu štát zaplatí 50 % zo štátnych peňazí. A čo ďalšie firmy? Veď som tu tri roky hovoril o firme TSS Grade, ktorá vyhrala súťaž na rekonštrukciu železničnej trate medzi Zlatovcami a Trenčianskou Teplou. Vyhrala tú súťaž tak, že bola druhá v poradí a mala ponuku o 43 mil. vyššiu ako víťazná firma, ale na Slovensku je to tak, že vyhrala druhá v poradí, ktorá bola drahšia. Nevyplácala svojich subdodávateľov a následne išla do reštrukturalizácie a v reštrukturalizačnom pláne vyplatila týmto subdodávateľom 30 %. Som rád, že aj títo živnostníci sa zobudili aj minulý víkend a boli štrajkovať v Trenčíne. Pretože keď som tu o tom niekoľko rokov hovoril, tak boli ticho, škoda, že boli ticho. Pretože keby sa boli ozvali ako tí, ktorí boli poškodení Váhostavom, možnože mohli ku svojim peniazom prísť skôr. Ale ak by bol v roku 2012 prijatý náš návrh o ochrane subdodávateľov pri verejnom obstarávaní, k tým situáciám vôbec nemuselo dôjsť. K tým situáciám vôbec nemuselo dôjsť. Ale vládna strana SMER nemala záujem riešiť subdodávateľov pri verejnom obstarávaní, pretože oligarchovia, mecenáši SMER-u, ktorí vlastnia tieto veľké, veľakrát stavebné giganty, nemali záujem, oni to mali v pláne, že týchto živnostníkov podnikateľov nevyplatia. Oni s tým počítali, že následne pošlú firmu do reštrukturalizácie. Preto je obrovskou politickou chybou, ale aj zodpovednosťou SMER-u za to, čo sa udialo v tomto stavebnom biznise. To, že živnostníci subdodávatelia nie sú vyplácaní, na štátnych zákazkách, podotýkam. Veľakrát pri eurofondoch, ktoré dostaneme z európskych fondov z Bruselu, my za to investujeme, stavebná firma má zákazku a ona ani len nevyplatí tým, čo na tom robia! K novému zákonu o verejnom obstarávaní, ktorý mimochodom, a to kvitujem, že v novom návrhu, v novele, na konci volebného obdobia, podotýkam, teraz na konci volebného obdobia je určitý náznak na riešenie problematiky subdodávateľov pri verejnom obstarávaní. Je, ale nie je dostatočný. Nie je dostatočný, to je aj moje presvedčenie, aj mojich kolegov v klube KDH, kolegu Hudackého, s ktorým sa venujeme tejto problematike už dlhodobo, a budem sa snažiť poukázať, prečo si myslíme, že nie je dostatočný. V prvom rade nie je dostatočný preto, a to je vlastne základné meritórne v zákone o verejnom obstarávaní, v § 2 ods. 5 bod e) sa píše: „subdodávateľom je hospodársky subjekt, ktorý uzavrie alebo uzavrel s úspešným uchádzačom písomnú odplatnú zmluvu na plnenie určitej časti zákazky alebo koncesie“. Čiže „úspešným uchádzačom“. V jednoduchosti povedané, prví subdodávatelia, ktorí robia pre toho, kto vyhral zákazku, tí sú označení ako subdodávatelia a o nich sú potom následne ďalšie paragrafy, ktoré ešte spomeniem. Problém je v tom, že veľakrát tí, čo pracujú na týchto verejných zákazkách, nie sú prvými subdodávateľmi. Sú subdodávateľmi v treťom, v štvrtom, v piatom rade, ale paradoxne veľakrát sú tí, ktorí realizujú väčšinu tej zákazky. Veľakrát som sa stretol aj s prípadom, že subdodávateľ v štvrtom rade riešil skoro celú zákazku. A on podľa nového zákona nie je, nie je v návrhu zákona riešený nijakým spôsobom. Lebo ten prvý subdodávateľ, ktorý je zadefinovaný v zákone, je následne, keď v § 41, kde sa hovorí o využívaní subdodávateľov, je v § 7 riešený to, čo v úvodnom slove povedal pán minister, že je možnosť zakomponovať do zmluvy to, aby tovary, stavebné práce alebo služby hlavný dodávateľ, teda obstarávateľ, pardon, uhradí priamo subdodávateľovi, ktorý dodal ten tovar alebo uskutočnil stavebné práce. To znamená, v novom návrhu zákona, a to je to, čo ako som povedal, že vítam, že konečne na konci volebného obdobia problematika subdodávateľov aspoň čiastočne je riešená. Rieši sa aj to, že umožňuje obstarávateľovi zaplatiť, nie hlavnému dodávateľovi, ale subdodávateľovi, ak si to zapracuje do zmluvy. Dáva sa to ako možnosť, ak by to bolo na mne, tak by som to dal ako povinnosť. Ale zase podotýkam, rieši sa problém iba tých prvých subdodávateľov. Veľmi sa obávam toho, že v praxi to bude vyzerať tak, že prvým subdodávateľom bude dcérska spoločnosť hlavného dodávateľa, tým pádom si to vyrieši hlavný dodávateľ so subdodávateľom cez svoju dcérsku spoločnosť a ďalší v poradí znova budú mimo tohto zákona. V zákone je riešené aj to, že všetci títo subdodávatelia musia byť zakomponovaní v zmluve, a keď následne hlavný dodávateľ zistí, že mu pribudli nejakí subdodávatelia, podotýkam, vždycky len v prvom rade v zákone je riešené, musí túto zmenu zmluvy nahlásiť na profile ÚVO, čiže obstarávateľ to musí nahlásiť na profile ÚVO, čiže musí nahlásiť všetkých subdodávateľov a následne aj tých, ktorí pribudnú v priebehu prác. Znova, je to v poriadku, je to dobré, súhlasím, zavádza to transparentnosť subdodávateľov pri verejnom obstarávaní, aby verejnosť vedela, kto sú tí subdodávateľmi pri verejnom obstarávaní, a na druhej strane, aby tí subdodávatelia mali aspoň minimálne takú malú istotu v tom, že, áno, verejne sa o nás vie, že na tej štátnej zákazke robíme. A už vzniká určitý aspoň, nazval by som, taký morálny záväzok aj toho hlavného dodávateľa, že teda ak im nezaplatí, tak je to minimálne zverejnené. Ale znova sa to dotýka len subdodávateľov v prvom rade, preto naše riešenie, naším riešením je, aby subdodávateľmi pri verejnom obstarávaní boli všetci tí, čo sa podieľajú na zákazke z verejného obstarávania a majú podpísanú zmluvu, že sa podieľajú na časti tejto zákazky. A preto sme pripravili takýto pozmeňujúci návrh. Dopredu hovorím, že pozmeňujúci návrh sme mali pripravený oveľa širší a po rokovaniach, konzultáciách na Úrade pre verejné obstarávanie, za čo ďakujem pani predsedníčke a jej kolektívu, že boli ochotní rokovať s opozičnými poslancami, to je skoro vec nevídaná pri súčasnej vláde jednej strany. V minulosti sme sa pokúšali niekoľkokrát pri iných návrhoch zákona, musím priznať, nikdy sme neboli úspešní. Chcel by som, aby to bolo teraz inak, hoci viem výhrady aj voči nášmu pozmeňujúcemu návrhu, ale preto sme zúžili náš širší pozmeňujúci návrh, ktorý sa mal dotýkať aj platieb, sme od toho upustili a sústredili sme náš pozmeňujúci návrh na to, aby všetci subdodávatelia, jedno, v akom rade robia na verejnej zákazke, aby boli označení ako subdodávatelia a boli takto povinne zverejňovaní na profile obstarávatelia, ktorý je na portáli Úradu pre verejné obstarávanie. Minimálne minimum transparentnosti požadujeme, aby všetci títo subdodávatelia tam boli zverejňovaní. Ak je problém v tom, že aj subdodávatelia musia spĺňať určité kritériá, ktoré sú pomerne dosť prísne a byrokratické, tak som presvedčený o tom, že ak by bola politická vôľa, tak títo subdodávatelia v druhom a v ďalšom rade od tejto byrokracie mohli byť oslobodení. Preto mi dovoľte, aby som prečítal náš pozmeňujúci návrh, ktorý je v tomto duchu, ako som hovoril, a následne ho odovzdám spravodajcovi. Pozmeňujúci návrh poslancov Národnej rady Slovenskej republiky Jána Hudackého a Pavla Zajaca k vládnemu návrhu zákona o verejnom obstarávaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov (tlač 1731). Po prvé v čl. I § 2 odsek 5 sa za písmeno e) vkladá nové písmeno f), ktoré znie: „f) ďalšími subdodávateľmi hospodárske subjekty, ktoré uzavrú alebo uzavreli písomnú odplatnú zmluvu na plnenie určitej časti zákazky alebo koncesie s priamym subdodávateľom alebo iným ďalším subdodávateľom,“. Doterajšie písmená f) až o) sa označujú písmená g) až p). Odôvodnenie som povedal. Predmetom predloženého pozmeňujúceho návrhu je definovať pojem ďalší subdodávateľ, resp. podsubdodávateľ vo verejnom obstarávaní. Páni a dámy, toto je minimálne minimum, ktoré musíme urobiť pri tom, ak chceme určitým spôsobom riešiť túto problematiku subdodávateľov pri verejnom obstarávaní. A určite by sme ju nemuseli riešiť, keby takéto problémy s tým, že tí, ktorí naozaj robia na verejných zákazkách a nedostanú zaplatené, možno by sme to zložito a niekedy aj komplikovane možno nemuseli riešiť v zákone o verejnom obstarávaní. Ale tento problém tu na Slovensku reálne máme a má obrovské rozmery. Preto toto je prvý krok, aby všetci, ktorí robia na zákazkách z verejného obstarávania, boli transparentne zverejňovaní na profile ÚVO. Toto je prvý krok, ak by sme prejavili politickú vôľu na toto, potom sa dá riešiť aj problematika samotných platieb, ktorá je znova v zákone riešená len pre tých v prvom poradí, po určitej overenej praxi, ktorá nastane, by sme vedeli následne zakomponovať aj tých subdodávateľov v ďalšom rade, v druhom až vyššom, tak, aby tí, ktorí poctivo pracujú na štátnych zákazkách, sa dostali aj ku svojej spravodlivej mzde. Ďakujem za pozornosť.