D. Lipšic, poslanec: (2007-06-28):
A teraz k tým ustanoveniam Zákonníka práce. Najskôr k tým vtipným alebo k jednému vtipnému. To je bod 30 § 52 ods. 3 domácka práca a telepráca. „Zamestnávateľ prijme opatrenia, ktoré predchádzajú izolácii zamestnanca vykonávajúceho domácku prácu alebo teleprácu od ostatných zamestnancov a dávajú mu možnosť stretávať sa s ostatnými zamestnancami.“ To je pekné ustanovenie podľa mojej mienky. Len čo to robí v Zákonníku práce? Ako bude zamestnávateľ postihnutý, ak neumožní svojim zamestnancom sa socializovať. Je to len také deklaratórne ustanovenie? Je to len z toho dôvodu, že bolo treba urobiť novelu Zákonníka práce? Je to naozaj vtipné, aby v Zákonníku práce mal zamestnávateľ povinnosť dbať o to, aby jeho zamestnanci sa mohli stretávať, spolu hovoriť, ísť na kávu. Ale ja sa pýtam, ak to nezabezpečí, aká sankcia mu hrozí. Lebo inak je to absolútne imperfektná právna norma bez možnosti akejkoľvek sankcie, čisto propagačného účelu. Tento návrh novely Zákonníka práce má približne 150  novelizačných bodov. Už doteraz zaznelo takmer 60 ďalších pozmeňujúcich, doplňujúcich návrhov vo výbore a v rozprave. Toto mala byť vzorová novela Zákonníka práce, perfektne pripravená, oddiskutovaná, priechodná v parlamente. A k 150 bodom je 60 ďalších pripomienok z veľkej časti od poslancov vládnej koalície. To je ten návrh zákona roka, ktorý prišiel perfektne pripravený do Národnej rady. Ďalšie ustanovenie, bod 46, považujem za ustanovenie, ktoré je hlúpe. Do ustanovení okamžitého zrušenia pracovného pomeru sa má vložiť veta „výnimočne a to iba vtedy“. Dnes § 68 ods. 1 znie: „Zamestnávateľ môže okamžite skončiť pracovný pomer, ak zamestnanec ...“, a sú tam taxatívne vymedzené dva dôvody. Ale vládna koalície chce, aby tam ešte bolo navyše napísané „výnimočne a to iba vtedy“. Aj dnes to už je iba vtedy, lebo výpočet je taxatívny. Načo je takéto ustanovenie v Zákonníku práce? Buď nejaký zmysel má, potom zmysel je ten, že tam pribudla ďalšia podmienka a to je „len výnimočne“. To znamená, ak zamestnanec bude právoplatne pre trestný čin odsúdený, ani tak to nebude dôvod na okamžité zrušenie pracovného pomeru, lebo to bude možné len výnimočne. Možno, keď spácha druhý, tretí, štvrtý trestný čin. Druhá možnosť je, že sa nič nemení. Že to naozaj je znovu len propagandistické ustanovenie v Zákonníku práce, ktoré fakticky nijakú právnu úpravu nemení. A dnes máme rozsiahlu judikatúru k paragrafom, ktoré sa týkajú okamžitého skončenia pracovného pomeru. V ďalšom bode – bod 49 – sa navrhuje vypustiť § 71 ods. 4, ktorý umožňuje zamestnávateľovi skončiť pracovný pomer na určitú dobu aj bez uvedenia dôvodu. Tento návrh je zdôvodnený pomerne stručne a to tým, že je v rozpore s ústavou, zrejme s čl. 36. Čl. 36 zakotvuje ochranu proti svojvoľnému prepúšťaniu, ale to neznamená, že ustanovenie § 71 ods. 4 znamená svojvoľné prepustenie. To by znamenalo, že ani v skúšobnej dobe nie je možné skončiť okamžite pracovný pomer, lebo to je tiež svojvoľné. Veď v Zákonníku práce máme antidiskriminačné ustanovenia, ktoré dokonca prenášajú dôkazné bremeno na zamestnávateľa práve aj pre prípady svojvoľného konania zamestnávateľa, či pri prijímaní do pracovného pomeru alebo potom pri jeho skončení. Ustanovenie, ktoré považujem za nebezpečné a určite bolo diskutované v pléne, bol bod 55, ktorý zakotvuje súbeh výpovednej doby a odstupného. Vládny návrh síce umožňuje, aby v prípade menších zamestnávateľov do 20 zamestnancov mohlo dochádzať k tzv. reťazeniu pracovného pomeru na dobu určitú. A ja sa pýtam, pre zamestnanca, ktorý bude pôsobiť v malej firme, čo by bolo lepšie, keby mohol mať pracovný pomer na dobu neurčitú, ale nemal by súbeh výpovede a odstupného, ako je to dnes, alebo budeme tlačiť menších zamestnávateľov k tomu, aby uzatvárali pracovný pomer na dobu určitú. Lebo je zrejmé, že u malého zamestnávateľa, ktorý si nebude môcť dovoliť súbeh výpovednej lehoty a odstupného z finančného dôvodu, bude to tlačiť zamestnancov do pracovných pomerov na dobu určitú. To je v prospech zamestnancov? To nie je v prospech zamestnancov. Práve naopak. Vy svojimi ustanoveniami budete tlačiť zamestnancov do oveľa nevýhodnejšej pozície, ako sú dnes. Posledné ustanovenie, o ktorom sa chcem zmieniť a považujem ho za ustanovenie, ktoré je hlúpe, je ustanovenie bodu 142. To je ustanovenie, ktoré sa týka toho, aby zamestnávatelia mali povinnosť platiť odborárskych bosov. Áno, pani ministerka aj vláda má pravdu, je to tak v mnohých krajinách. A v mnohých krajinách s tým majú aj zaujímavé skúsenosti. Naposledy boli stíhaní odborárski bosovia Siemensu v Nemecku pre korupciu. Proste boli uplácaní zamestnávateľom odborárski bosovia v Nemecku. To je skúsenosť krajín, ktoré zavádzajú povinnosť pre zamestnávateľov zo svojho platiť predstaviteľov odborov. Podľa mojej mienky je to hlúpe. Ako môže odborár tvrdo hájiť záujmy zamestnancov, keď bude platený zamestnávateľom? Stále nie je jasné. Ako by mohol advokát zastávať záujmy svojho klienta, keby ho platil prokurátor? (Potlesk.) Veď to je nezmysel. To je koncepčne chorý nezmysel. Aj u nás sme mali skúsenosť – SCP Ružomberok. Boli tam viacerí zamestnanci vyhodení kvôli tomu, že mali námietky k zamestnávateľovi. Ich sa odborárski predstavitelia, milé kolegyne, kolegovia, nezastali. Vykašľali sa na nich. Oni potom išli na súd, títo zamestnanci, a ten súd o neplatnosť výpovede vyhrali, ale odborárski bosovia boli ticho. Boli jedna ruka so zamestnávateľom. Toto má naozaj zlepšovať podmienky práce zamestnancov alebo len podmienky práce odborárskych bosov, ktorí sú úzkou lobistickou skupinou napojenou na stranu Smer? Milé kolegyne, vážení kolegovia, považujem z týchto dôvodov Zákonník práce za návrh alebo novelu Zákonníka práce za návrh, ktorý nie je v súlade ani so záujmami zamestnancov, ale v protiklade s ich záujmom. Z tohto dôvodu poslanecký klub KDH návrh novely nepodporí. Ďakujem, pán predsedajúci. (Potlesk.)