Kuffa, Štefan, poslanec NR SR (2015-10-01):
Pán kolega keď mal taký pekný vstup, nedá sa na to nereagovať. Keď tak v závere povedal, že to bude ťažké uvažovanie, rozhodovanie. Pre mňa nie, lebo keď si si nevšimol, ja som ti aj v tomto zákone tu opakovane, ja som ti to podporil aj hlasovaním. Ja som nemal s tým problém. Nemám ani teraz. Ale dovoľte mi teda niekoľko slov, keď možno pre tých, ktorých si spomenul a označil, ktorí budú mať možno to ťažšie ako rozhodovanie. Dneska sú otvorené hranice a máme možnosť, vďakabohu, sa dostať aj do toho zahraničia, a koľkokrát človek je v tej cudzej krajine, tak máme tendenciu to porovnávať s tou našou vlastnou ako krajinou. A jednou takou krajinou – a ja tu tak dosť často ako aj spomínam, ale ona tá krajina je zaujímavá aj príkladom pre nás v mnohých iných veciach, ale aj trebárs aj v tej národnostnej teraz – a to je Švajčiarsko. Tam sú štyri úradné jazyky, nemčina, taliančina, rétorománčina a francúzština. A keď som bol v oblasti Ticino, Ticina, to je talianska ako oblasť a tam to bolo také nádherné, úplne to bolo perfektné, tam tí ľudia či v taliančine na vás reagovali, vo francúzštine, nemčine a rovnako aj tie nápisy. A ja som mal taký pocit z toho prostredia, že tí ľudia jednoducho tak sa vzájomne ako akceptujú a proste nebola taká tá nenávisť. Ja som zo severného alebo severovýchodného Slovenska a mesto Kežmarok, keď sa aj tak nezdá, ono je tak ďaleko na severe, ďalej od tých maďarských hraníc, ale ešte generácia našich starých mám a hovorím o vlastnej starej mame, tak tá vedela perfektne rozprávať a tety, ktoré chodili na návštevu k našej starej mame, vedeli perfektne rozprávať nemecky. Boli to jednoduchí, obyčajní ľudia. Oni ovládali 4 jazyky. Vedeli perfektne nemecky, perfektne maďarsky, pán kolega, u nás sa normálne rozprávalo maďarsky a tí ľudia nežili v nejakej tej nenávisti alebo neznášanlivosti, ale veľakrát, práve tu je ten rozmer, kedy si my musíme dávať pozor – aj politici –, na tie slová, to, čo hovoríme, lebo tí ľudia majú tendenciu nás kopírovať. Ak my vystupujeme aj tuná od toho rečníckeho pultu s takou veľkou nenávisťou a možno aj k národnostným menšinám, kolega sa dotkol teraz aj tých migrantov, ktorí tuná sú, majú tendenciu nás nasledovať. Viete, no, keď, kolega, si spomenul tých migrantov, nedá mi, ani mne, aby som ich ako neobišiel. Viete, keď by ste mali žiť v krajine alebo utekáte kdesi, chránite svoj vlastný život a utekáte z vlastného rodného kraja alebo prostredia, kde je vojnou rozvrátená krajina, nie je to jednoduché. Je vtedy potrebné a očakáva sa to a myslím si, že aj od nášho národa slovenského, aby sme boli zase otvorení a akceptovali to, že druhý potrebuje pomoc. Hovorili sme tu o tých kvótach. To je čosi, keď ti nasilu vnucujem, že ty máš povinnosť v takom alebo v takom rozmere robiť dobro. Ľudí motivovať k tomu, aby sme mali otvorené srdia pre tých, ktorí tú pomoc potrebujú. To len tak na okraj. Ale ja by som sa vrátil k návrhu zákona, aby som nerozprával o utečencoch. Prepáčte mi to. Ale to, že by boli aj tie železničné stanice označené dvojjazyčne, tak ako sú aj obce v našej krajine označované dvojjazyčne, ja nemám s tým najmenší problém. Spomenul si tuná tú hranicu 20 %. Chcem povedať a poukázať možno aj na ten iný rozmer, že okrem národnostnej menšiny maďarskej máme tu aj iné národnosti, ale máme aj tie dvojjazyčné názvy aj v iných jazykoch a iných národoch. Tak, aby sme boli krajinou, kde, zvonka, aby sme boli vnímaní, že sme krajinou takou, ktorá dokáže akceptovať národnostné menšiny. Ale aby sme si tuná nezamieňali tie pojmy, ktoré tuná sú. Ale nedá mi, teraz tak ma to, keď niekto označuje národnostnú menšinu, že je to komunita ľudí, ktorí sú inak orientovaní. Mám na mysli teraz tú homosexualitu. Tak to národnostná menšina nie je a je to urážlivé veľmi vo vzťahu k národnostným menšinám. Skutočným reálnym národnostným menšinám. Je to urážka ako pre tieto národnostné menšiny. Tak mi to tak prepáčte ešte, takýto vstup. Ďakujem za slovo.