Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2015-05-26):
Ďakujem za slovo. Vážená pani podpredsedníčka Národnej rady, vážení spolupredkladatelia, vážený pán spravodajca, kolegyne, kolegovia, ak by sme chceli zvoliť nejaký symbol, ktorý by sme použili pre opečiatkovanie hlavičky tohto návrhu zákona, mohla by ním byť kľudne gilotína, taká možno nie francúzska, revolučná, ale taká ekonomická, taká pána ministra Kažimíra, ktorý by sa mohol z tohto nášho návrhu celkom potešiť. Je to gilotína, ktorá jasne odsekne politické strany od finančného dotovania štátom. Nie je to tak dávno, čo sme tu spomínali ústavu v súvislosti s politickými stranami, a, hľa, ono tá ústava je použiteľná aj na tento prípad. Politické strany sú nezávislé od štátu. Nie je v tom nejaký rozpor? Nie je tu niečo, čo by nám malo rozhodovať, ako napríklad túžba po úprave ústavy ? Alebo ak ústavu ctíme, a ja navrhujem, ctime ju, no tak potom prispôsobme tomu aj finančné toky medzi štátom a politickými stranami. Myslím si, že toto je, vážení občania, hlavné posolstvo tohto návrhu, posolstvo, ktoré prichádza nezištne a veľmi otvorene, pretože, tak ako povedal predkladateľ pán Matovič, nik z vtedajších poslancov terajších politických strán nemal z takéhoto návrhu profit, naopak, v tom ekonomickom zmysle slova by z tohto návrhu mal z nich niekto len čistú stratu. Ale práve o to tu ide. A ide tu o tú spojitú nádobu, že ak v tom teda nemá byť štát, tak kto v tom má byť? Však dobre vieme, že vlastnou hlavou sa zarábajú oveľa väčšie peniaze ako tých pár desiatok miliónov, ktoré platí štát politickým stranám. Máme záujem, aby naďalej temné financovanie šikovnými hlavami bolo hlavným alebo jedným z hlavných zdrojov financovania politiky v Slovenskej republike? Určite to tak nie je, preto sa zhodnime na tom, že zároveň toto odstrihnutie, táto ekonomická gilotína umožňuje povedať jasne, ale veď, áno, ak politická strana má existovať, potrebuje na svoju činnosť prostriedky a tie prostriedky musí nejakým spôsobom získať. Veď vo svete je úplne bežné, že pred voľbami sa ľudia hlásia k svojim stranám, dajú si hrdo do okna logo politickej strany a každému vykladajú: „Ja som volič strany XY. U nás je s tým väčšinou problém, akože ani radšej nepoviem, koho budem voliť, lebo ako keby bol na tom nejaký biľag zahanbenia. Prečo to hovorím? No je to kvôli tomu, že politické strany ako jeden z hlavných zdrojov svojho financovania si majú získať svojou činnosťou sponzorov, naozaj čistých sponzorov, ktorí nemajú problém či vo forme členských príspevkov, vo forme darov alebo vo forme veľkých sponzorských presunov peňazí čistým spôsobom povedať: „Áno, strana Z je stranou, ktorá má naše podpory, má naše sympatie, veríme jej, že vie veci zmeniť, a preto ju zafinancujeme.“ Na tom nie je nič ani nečisté, ani podozrivé. Takže práve tým odstrihnutím, tou ekonomickou gilotínou a tým dodržaním slova ústavy dosiahneme to, že politická strana bude musieť to svoje relatívne dobré prežívanie, povedzme si úprimne, pre niektoré strany je to dlhodobý a veľmi pohodlný zdroj príjmov už dlhé roky, začať konať tak, aby boli tu iné zdroje financovania, lebo bez peňazí to nejde, to uznávame. A tá možnosť získať peniaze je práve tým, že svojou ideou, svojou predstavou správy vecí verejných si získa podporu tých, ktorí zase nebudú mať problém sa priznať, že takýto spôsob správy štátu je im blízky a sú ochotní doň zainvestovať. To je prvá poznámka, pri ktorej sa mi zdá, že by tu mohla zaznieť, aj keď nehovorím zrejme nič nové, lebo tak to asi celkom cítime, tak by to malo byť, ak teda ústava je ústavou a my sme jej poslušnými, nie poslušnými, ale skôr takými hrdými vykonávateľmi. Nechoďme proti ústave. Naozaj, nedotujme peniazmi všetkých takúto politickú činnosť. Všetci potrebujú peniaze na zdravotníctvo, tam je solidarita v poriadku, na školstvo, tam je solidarita v poriadku, ale pokiaľ tu ide o politické strany, tam solidarita nie je v poriadku, a preto nie dôvod, aby štát takýmto štedrým spôsobom v rozsahu desiatok miliónov eur podporoval niečo, čo ani ústava nepredpokladala. Druhá poznámka sa týka nášho Slovenska z hľadiska jeho krásy. Zaznelo tu už v reči predkladateľa, že dochádza tu k dramatickému 30-násobnému zníženiu výdavkov na volebné kampane pre staré strany, teda pre tie, ktoré doposiaľ mali zastúpenie v parlamente. Je to naozaj výrazné, z 3 mil. na 100-tisíc. Spytujem sa, komu sa páči Slovensko po každej volebnej kampani, Slovensko zašpinené stovkami plagátov, pri ktorých už sme aj zabudli, že boli voľby, ale ktoré stále hyzdia naše záhrady, parky, stĺpy, tabule, autobusové zastávky. Viem, že je to možno taká príliš priehľadná skratka, ale som presvedčený, že ak politické strany nebudú mať tú obrovskú čiastku, zopakujem ju v korunách, 90 mil. slovenských korún bývalých, na volebnú kampaň, tak sa možno dostaneme aj k ekologickejšiemu, čistejšiemu Slovensku. My potrebujeme naozaj reklamným agentúram dať zarobiť takýto rozsah peňazí? Naozaj tu diskusia, ktorú treba podporiť, bola o stravných lístkoch. Veľmi pekne mnohí z vás to zdôraznili, že aká tam je pridaná hodnota, prečo máme živiť niekoho, kto dokáže len tlačiť lístky? Ja viem, že každé prirovnanie pokrivkáva, tu niektorí môžu oponovať, že predsa je v tom tvorivá činnosť a šikovný bilbord je napokon isté umelecké dielko. Áno, súhlasím s tým, šikovný nápad so šikovným grafikom je šikovným umeleckým dielom, ale som presvedčený, že dať do kampane 3 mil. eur je niečo, čo odporuje záujmom všetkých možnože okrem tých agentúr, ktoré sa na to musia zákonite tešiť. Takže ten pokles na 100-tisíc, čo napokon tiež nie je málo, je veľmi dobrý aj z hľadiska ekológie Slovenska a je veľmi dobrý aj na to, čo zdôraznil predkladateľ. Potrebujeme robiť tú kampaň taštičkami, igelitkami, fľaštičkami, gulášmi? Nechajme to Kalinčiakovej Reštavrácii, z histórie, z literatúry vieme, ako to bolo s tým kortešačkami. Naozaj sme odvtedy už niekde inde. A povedzme si, že je tu čas povedať aj v tejto chvíli pri počte poslancov v snemovni (Obzeranie sa rečníka za rečníckym pultom okolo seba.) 4, 7, 10, 12, 14 poslancov, v počte 8 – 9 %. Toto je volebná kampaň. Toto je volebná kampaň, napríklad poviem to úplne zištne, aj OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti majú14 poslancov a je z nich tu väčšina ich a možno počet zákonov, ktoré boli predložené v tomto 6. volebnom období práve týmto klubom, je najväčší. To je volebná kampaň, kamery nás nestoja nič v tejto chvíli. Ja viem, občan si môže povedať, že: „Však si len kvákajte, aj tak vám neveríme.“ Neverte nám, na to máte právo. My máme zase to právo si myslieť, že vás vieme presvedčiť. Toto je volebná kampaň, ktorá sa nezačína dva mesiace pred voľbami, ktorá trvá štyri roky. A preto je naprosto správne, že sa znížila dotácia politickým stranám v našom návrhu práve pre tie staré strany takým dramatickým spôsobom, a, obrátim to na opačnú stranu, správne, že tí, čo nemôžu stáť za týmto pultom a nemôžu v podstate z vecí urobiť kampaň tak, aby sa stali známejší, aby mohli presadiť svoje ciele, ktoré môžu byť legitímne a potrebné pre oživenie a osvieženie spoločenského a politického života v krajine, aby nemali tú možnosť získať 10-násobok, teda v našom návrhu to tak je, ten milión eur, čo je aj tak trikrát menej, ako je tá doterajšia možnosť. To bola druhá poznámka. A poslednú tretiu poznámku venujem tomu, čo sa mi páči ako voličovi a, myslím, aj vám kolegom, občanom. Tie plagáty, tie taštičky, tie všetky tretky, ktoré sú nepotrebné a na ktoré sa míňajú tie milióny, tie sa asi páčia málokomu. A keď sa aj niekomu páčia, no tak je to na chvíľočku a potom aj tak sú plné toho parky. Veď tie plagátiky nikto ani nečíta a tašky poletujú vzduchom. Ale to, čo sa nám páči a čo má úspech a čo je dosť osvedčené v krajinách s demokraciou, kde to funguje o niečo dlhšie ako u nás, sú práve tie diskusie. A opäť považujem za veľmi účinné, vecné a správne, že náš návrh rozširuje diskusiu vo verejných médiách desaťnásobne, z 10 hodín na 100 hodín. To je niečo, čo, po prvé, ľudia chcú, na čo, po druhé, politické strany nepotrebujú peniaze, pretože tento priestor im verejnoprávne médiá v zmysle nášho návrhu poskytujú, no a, po tretie, a to je to najpodstatnejšie, čo je možno to, kde sa naozaj v priamom prenose ukazuje, kto čo dokázal, kto čo chce dokázať a, lebo k politike to patrí, kto je aký šikovný aj v tom presviedčaní. Darmo, je to tak, že ak teraz väčšinou sa v kostoloch dobre z kancľa farár, ktorý vie dobre rečniť, nuž aj politik, ktorý v diskusii na ostro s nepripravenými otázkami vie zareagovať, tak tiež pochopiteľne získava body, ktoré možno potom presvedčia voliča slovami, že: „Ak si to dokázal tu, tak dokážeš tak zabojovať za svoje idey aj na iných fórach, prípadne vtedy, keď sa budeme pozerať na malú zemeguľu, aj teda dokážeš zastať Slovensko takýmto spôsobom šikovným, brilantným aj rečnícky zdatným aj inde.“ Takže opäť to rozšírenie z 10 na 100 hodín je nie samoúčelné, veľmi správne a vlastne dopĺňa to tú možnosť zníženia navrhovaných výdajov na volebnú kampaň tak, aby strana mala tú možnosť, a pritom by to nič nestálo. To, čo najviac oceňujem teda na tomto návrhu, je jednak tá obrovská úspora desiatok miliónov eur, ktoré potrebujeme inde a pri ktorých naozaj nie je potrebné, aby sme ich takýmto spôsobom míňali, a, po druhé, tá kompatibilita s tým, že tie jednotlivé momenty, ktoré tu boli zdôraznené, do seba zapadajú a ponúkajú účelný a účinný spôsob, ako umožniť na jednej strane usporiť a na druhej strane férovým a doslova účinným, nie papierovým spôsobom presadzovať svoje názory. Je to potrebné, pretože na plagátiku sa skoro každý vie milo usmiať a aj napísať pekný text, ale skutočný politický život a volebné kampane by mali byť charakterizované niečím celkom iným a v duchu toho Kalinčiaka, ako som to už spomenul, nechajme ho literatúre, robme volebné kampane a politickú činnosť inak, ako to bolo v tom čase, ktorý Kalinčiak spomína. Ďakujem za pozornosť.