Novotný, Viliam, poslanec NR SR (2014-07-01):
Ďakujem pekne. Vážený pán podpredseda Národnej rady, vážený pán spolunavrhovateľ, môžeš sa tu prísť posadiť. Vážený pán spravodajca, vážené dámy, vážení páni, dovoľte mi, aby som teda vystúpil k tomuto poslaneckému návrhu zákona, ktorý, ktorého som spolupredkladateľom s kolegom Kaníkom a s pánom poslancom Pollákom, splnomocnencom vlády pre rómsku problematiku. A musím povedať, že dnes, keď to médiá priniesli v tých bleskových informáciách, že je to už štvrtý pokus SDKÚ – DS o takzvanú malú „rómsku reformu“, to dávam do úvodzoviek preto, lebo zákony nemôžte schvaľovať pre nejakú skupinu obyvateľov, môžte ich schvaľovať len univerzálne a budú sa vzťahovať na všetkých občanov Slovenskej republiky, teda preto tú „rómsku“ dávame tak do úvodzoviek Musím povedať, že ale tento štvrtý pokus má podľa môjho názoru trošku inú príchuť a inú vážnosť aj preto, že som veľmi rád, že k návrhom, s ktorými opakovane predstupujeme pred plénum Národnej rady, sa pridal aj pán splnomocnenec vlády, a z tohto pohľadu je to do určitej miery pre mňa dobrý pocit, že teda tá snaha, ktorú sme tu v ostatných dvoch rokoch vykonávali s tým, že sme stále diskutovali o problémoch a upozorňovali na problémy a mnohokrát naozaj v poloprázdnej alebo úplne prázdnej sále, mala svoj zmysel, že tie riešenia sú, áno, s úpravami, v modifikáciách, v praxi použiteľné a sú to riešenia, ktoré, som o tom presvedčený, Slovensko potrebuje. Ak dovolíte, ja by som rád prešiel možno tak z praktického pohľadu tie jednotlivé riešenia aj to, čo nás viedlo k tomu, že sme do tohto spoločného poslaneckého návrhu zákona o pomoci v hmotnej núdzi, ktorá ale novelizuje viacero zákonov, tieto riešenia navrhli. Môj spolunavrhovateľ pán poslanec Kaník už hovoril o tom, ako je veľmi dôležité motivovať ľudí pracovať, a teraz mi prepáčte, keď nebudem hovoriť o Rómoch a o Nerómoch, ja budem hovoriť všeobecne o probléme motivovať ľudí pracovať, lebo akosi sa nám stalo v tejto krajine naozaj praxou, že v snahe, aby sme ľuďom, ktorí sú chudobní, ľuďom, ktorí nemajú prácu, ľuďom, ktorí si nevedia nájsť prácu alebo sú iným spôsobom hendikepovaní na trhu práce, žijú povedzme v regióne, kde je veľmi vysoká miera nezamestnanosti, pomohli a zmiernili ich ťažký sociálny dopad na rodinu, tak sme vymysleli takú húštinu sociálnych dávok, sociálnej pomoci, sociálnych úľav, výsledkom ktorého je, že keď aj náhodou v danom regióne nejaká pracovná príležitosť za plat blízky minimálnej mzde vznikne, tak jednoducho títo ľudia nebudú mať záujem o takúto prácu. Hneď na úvod by som chcel povedať, že, k tomuto riešeniu, že dnes na tlačovej besede, ktorú sme mali, sme dostali takú otázku od jednej predstaviteľky médií, že či si myslíme, že tento poslanecký návrh zákona dá týmto ľuďom z marginalizovaných skupín, ľuďom s nízkym vzdelaním, s malou pracovnou praxou alebo žiadnou pracovnou zručnosťou, či im dá viac práce. Či vyriešime to, čo oni potrebujú, lebo viete, my ich budeme motivovať, aby pracovali, pracovali, ale dáme im aj viac práce? Myslím si, že veľmi dobre položená otázka, na to som odpovedal protiotázkou, vidím tu môjho čerstvého kolegu z regiónu, kde tej práce veľa nie je, a tá protiotázka bola jednoduchá: Myslíte si, že keby zajtra prišiel nejaký investor a dal 5-tisíc pracovných príležitostí v okrese Michalovce za minimálnu mzdu, že by sme okamžite mali 5-tisíc nezamestnaných, ktorí nastúpia? Tak na to som nedostal teda spätnú odpoveď, lebo však, samozrejme, neočakávam to od médií, aby mi dávali odpovede, pretože ja to veľmi dobre viem. Keď som bol členom výboru pre otázky zamestnanosti na úrade práce Košice, Košice-okolie, to je najväčší úrad práce, sme riešili problém, že keby nám náhodou prišiel do priemyselného parku ďalší investor, ktorý by potreboval tisíc strojárov, tak my tých tisíc strojárov nemáme na trhu práce napriek tomu, že v okrese Košice-okolie bola nezamestnanosť v tom čase 18 percent. Lenže to nie je problém len o tom, či sú dostatočne kvalifikovaní. To je problém aj o tom, či sa im to jednoducho aj oplatí. V tomto pléne som už takýto príbeh rozprával, znovu ho zopakujem. Pán riaditeľ kežmarskej nemocnice prostredníctvom aktivačných prác, je to už niekoľko rokov nazad, prijal dve upratovačky, ktoré boli dlhodobo nezamestnané. Pochádzali z rómskej komunity z blízkeho okolia mesta Kežmarok a veľmi dobre pracovali. Bola s nimi veľká spokojnosť. Šikovné, čisté, pracovité, usmiate baby to boli. Tak sa riaditeľ rozhodol, keď im skončilo to obdobie, počas ktorého uňho boli na aktivačných prácach, že im ponúkne pracovnú príležitosť. A jedna pani povedala, že potrebuje 560 eur čisté a druhá 620. A jemu sa zatočila hlava a hovorí, že nebláznite, dievčatá, že za toľko u mňa nerobia vysokoškolsky vzdelané zdravotné sestry, za takýto plat. A ony mu začali vyčísľovať, že zas viete, pán riaditeľ, pre nás, keď my teraz prídeme o všetky výhody sociálne, ktoré máme, plus si pripočítam cestovné, ktoré potrebujem na cestu do práce, plus mám toľko detí, plus manžel, plus toto, plus školské, plus príspevok, mne sa to jednoducho za menej peňazí neoplatí, chodiť do práce. A to je problém, ktorý riešime hneď na začiatku tohto návrhu zákona o pomoci v hmotnej núdzi, aby jednoducho nájsť si prácu a pracovať bola prirodzená motivácia, ktorá je na prvom mieste, a tak sa treba správať. To je správne, správne správanie sa. A nie špekulovať, že či ak náhodou by som išiel do práce, tak vlastne prídem o celú záchytnú sociálnu sieť a prakticky sa mi to neoplatí. Prichádzame s veľmi jednoduchým riešením, aby sa na posudzovanie dávky v hmotnej núdzi a prisúdenie dávky v hmotnej núdzi nezapočítavalo 40 % príjmu zo závislej činnosti, resp. z materského. Aj dnes pri posudzovaní nároku na dávku v hmotnej núdzi sa nezapočítava 25 % príjmu zo závislej činnosti. Čo to ale prakticky znamená? To znamená, keď dlhodobo nezamestnaný človek, ktorý je v hmotnej núdzi a poberá dávku v hmotnej núdzi a všetky ostatné sociálne príspevky, ktoré má, si nájde prácu niekde za minimálnu mzdu, tak 25 % z tejto, tohto príjmu zo závislej činnosti sa mu nezapočítava, zvyšok je príjem, ktorý majú v rodine, a podľa toho sa započítava nárok na dávku v hmotnej núdzi. V 99 % prípadov už na ňu nemá potom nárok, a tak sa dostáva do situácie, že on príde o celé dávky v hmotnej núdzi a získa minimálnu mzdu a príde o ďalšie sociálne výhody. A keď to začína spočítavať, jemu sa to neoplatí. Ten rozdiel začína byť veľmi malý. Náš návrh je, aby sa nezapočítavalo 40 % príjmu zo závislej činnosti. To znamená jeho príjem, ktorý by sa posudzoval zo závislej činnosti, poťažme z materského, by bol menší, a teda by s väčšou pravdepodobnosťou vznikol nárok na dávku v hmotnej núdzi. Chcem tiež povedať, že trošku s iným, ale v rovnakej filozofii ladením, riešením prišiel aj pán minister Richter v novele zákona o pomoci v hmotnej núdzi na jeseň minulého roku. On prišiel s tým, že ak si dlhodobo nezamestnaný nájde prácu za minimálnu mzdu alebo blízku minimálnej mzde, tak po dobu šiestich mesiacov budeme mu ďalej prispievať k tomuto príjmu dávkou vo výške 63 euro. Zhruba dávka v hmotnej núdzi, ktorá je niečo cez 60 euro, budeme mu ďalej prispievať. Ten problém je, že je to pomerne nespravodlivý tento systém, je pomerne nespravodlivý, a to z jednoduchého dôvodu, že ako k tomu príde nejaký iný nezamestnaný, ktorý už nebol dlhodobo nezamestnaný? On si už po pol roku, lebo bol nesmierne aktívny, nájde prácu, on už nedostane týchto 63 euro. Čo bude po šiestich mesiacoch? Lebo v princípe logika veci hovorí, že každých šesť mesiacov je výhodné stratiť prácu, byť potom dlhodobo nezamestnaný, viac než rok, a znovu si ju nájsť, aby som mal výhodu. Čiže znovu to spúšťa nejaké špekulácie a nejaké otázniky nad tým, ako by to v praxi malo celé fungovať. Myslím si, že tento náš návrh je veľmi dobrý z tohto pohľadu, keď hovoríme o tom, že jedným z princípov sociálnej politiky by malo byť prijímať také opatrenie, aby sa pracovať oplatilo viac, ako špekulovať so sociálnymi dávkami, tak toto je konkrétne jedno také opatrenie, ktoré hovorí o tom, že pracovať sa oplatí viac, ako špekulovať so sociálnymi dávkami. Ale nielen pracovať sa má oplatiť viac, ale aj učiť sa má oplatiť viac. Koľkokrát sme v tejto snemovni, dámy a páni, koľkokrát sme v tejto snemovni hovorili o tom, že cesta k riešeniu pálčivého sociálneho problému Slovenska, ktorý máme, k sociálnemu problému, ktorý sa volá rómske osady; buďme úprimní, my nemáme žiaden rómsky problém. My máme problém osád na Slovensku s nízkym hygienickým štandardom, zlou vzdelanostnou úrovňou, zlým zdravotným štandardom a mohol by som pokračovať ďalej. Jedným z riešení je vzdelanostná úroveň novej generácie, ktorá tam rastie. No dobre. Ale znovu ich poďme trošku motivovať. Môj spolunavrhovateľ už o tom hovoril, aký bol pôvodný zámer tzv. príspevku na školskú dochádzku. Zjednoduším to. To sa tak nevolá, ale viete, o čom hovoríme. To znamená, že rodina, kde sú, ktorá je v hmotnej núdzi, keď dieťa chodí do školy, dostáva ako keby príspevok, niečo do 20 euro, tesne pod 20 euro to je, ktorý slúži na to, aby to dieťa išlo do školy učesané, umyté, najedené, čisté, so školskými pomôckami. Keď sme prišli s týmto riešením, ešte počas druhej Dzurindovej vlády, bola výška tohto príspevku odstupňovaná od účasti v škole, teda od dochádzky, aby som bol presný a od študijných výsledkov. Pretože nejde nám len o to, aby dieťa išlo do školy. Ide nám o to, aby sa aj učilo v tej škole. Teraz prichádzame s riešením, že tento príspevok za školskú dochádzku nedostane za dieťa taká rodina, v ktorej dieťa v predchádzajúcom kalendárnom mesiaci vymeškalo viac ako sedem neospravedlnených hodín, teda ak dieťa má viac ako sedem neospravedlnených hodín v jednom mesiaci, tak v tom druhom mesiaci tento príspevok rodina nedostane. Je to kompromis, ku ktorému sme dospeli v spolupráci s pánom splnomocnencom vlády pre rómsku menšinu, ale myslím si, že je to veľmi dobré riešenie, veľmi elegantné riešenie, ktoré minimálne primeje rodičov k tomu, aby dohliadli na to, aby ich dieťa odišlo do školy a zúčastnilo sa vyučovacieho procesu. Základ, aby sa niečo v škole naučil. Pán poslanec Kvasnička je učiteľ, aby v tej škole vôbec bol. Lebo veľmi ťažko sa naučí, keď do tej školy ani nepríde. Ďalšie opatrenie, s ktorým prichádzame, je, že navrhujeme zvýšiť rodičovský príspevok. Musím povedať, že určite bude možno o tom aj polemika ešte, či je to dobré, alebo to nie je dobré, ale navrhujeme naozaj zvýšiť rodičovský príspevok. Bolo tu už niekoľko poslaneckých návrhov zákona v pléne, ktoré mali riešiť tento problém, ale zároveň dávame aj ten, dávame aj to opatrenie, to riešenie, s ktorým sme tu už opakovane s kolegom Kaníkom v pléne Národnej rady vystupovali, aby plná výška rodičovského príspevku bola podmienená aktivitou aspoň jedného z rodičov. To znamená, že v ostatných štyroch rokoch musí byť aspoň jeden z rodičov 270 dní nemocensky poistený s tým, že sa berie do úvahy aj kombinácia, že je 180 dní nemocensky poistený a 90 dní vykonáva aktivačnú prácu alebo 270 dní študoval. Nemocensky poistený znamená, že pracoval, že musel mať nejakú závislú činnosť, ktorú vykonával. Ak nespĺňa ani jeden z rodičov túto podmienku, že v ostatných štyroch rokoch odpracoval 270 dní, tak výška rodičovského príspevku sa kráti na 65 percent. Myslím si, že veľa o tom nemusím rozprávať. Znovu je to motivačný prvok. Prvok, ktorý vedie k zodpovednosti pri plánovanom rodičovstve. Prvok, ktorý odmeňuje tých, ktorí sú aktívni a snažia sa byť aktívni. Prvok, ktorý je značne benevolentný, lebo iste mi môžte povedať, ja už som počul aj kritiku na to, že to snáď nemyslíte vážne, že stačí, aby jeden z dvoch rodičov 270 dní chodil do školy v ostatných štyroch rokoch, a to už stačí? Áno, stačí. Začnime z minima, stačí aj to. Znamená to ale, že aspoň jeden z nich vykonal nejakú aktivitu, aby našiel svoje miesto na trhu práce, aby sa zúčastnil aktivačných prác, snažil sa vzdelávať, chodiť do školy. Rodinu by si mali zakladať ľudia, ktorí majú ambíciu ju uživiť vlastnou prácou. Rodinu by si mali zakladať ľudia, ktorí chcú vychovávať svoje deti. Rodinu by si nemali zakladať ľudia preto, lebo potom ich nejak sociálny systém udrží a sociálny systém im prispeje na to, aby táto rodina vedela fungovať. Myslím si, že toto je pomerne zrozumiteľné. Dámy a páni, prišiel som do polovice návrhov, ktoré sme predložili. Druhú polovicu, ak dovolíte, si nechám na ústnu časť rozpravy k tomuto poslaneckému návrhu zákona. Takže zatiaľ vám veľmi pekne ďakujem za pozornosť a druhú časť riešení okomentujem pri svojom druhom vystúpení. Ďakujem pekne.