R. Kaliňák, podpredseda vlády a minister vnútra SR: (2010-02-04):
Ďakujem pekne, pani poslankyňa. Ja som dnes v súvislosti s dopravnými štatistikami robil tlačovú konferenciu, tak si dovolím zopakovať základné závery, ktoré pre nás boli. Od roku 2006 polícia intenzívne pracuje na tom, aby sa nám podarilo dopraviť domov viacej zdravých a nezranených ľudí z našich ciest. Vývoj našich opatrení prešiel viacerými rokmi, ale až rok 2008 ukázal, ako sa dá ísť správnou cestou a v roku 2008 sa podarilo po 13. rokoch zabezpečiť najlepšie výsledky za obdobie fungovania Slovenskej republiky a podarilo sa nám dosiahnuť číslo 558 obetí na cestách, čo bolo dovtedy najnižšie číslo. Záväzok, ktorý prebrala Slovenská republika od Európskej únie v roku 2002, však hovoril o tom, že v porovnaní s rokom 2002 máme znížiť počet obetí na cestách do roku 2010, do konca tohto roku až o 50 %. Ukazuje sa, že v mnohých krajinách tento záväzok je nerealizovateľný, a to predovšetkým z toho dôvodu, že výrazne stúpa počet vodičov, výrazne stúpa počet motorových vozidiel, a preto vlastne udržovanie zhruba tej úrovne obetí na cestách je aj tak úspechom, pretože napriek zvyšujúcemu sa počtu áut a vodičov úmrtnosť na cestách nestúpa. Slovensko od roku 1993 zaznamenalo zhruba takúto krivku, kedy roky 1996 a najmä rok 1998 zaznamenal historicky najvyššie čísla, a to až 819 usmrtených na cestách, a potom sa plus-mínus držalo to číslo po dobu 10 rokov zhruba okolo 600. Rok 1999 – 647, rok 2007 – 627, takže plus-mínus tá krivka oscilovala na tomto úseku. Preto sme sa rozhodli, že aj keď rok 2008 bol mimoriadne úspešný, je potrebné razantne s týmto fenoménom bojovať, a preto sme vlastne prijali tak nový cestný zákon, za ktorého prijatie ďakujem aj vám, poslancom Národnej rady, a ktorý sa ukázal naozaj ako rozhodujúci pri výsledku, ktorý prekonal všetky očakávania. Napriek tomu, ako som už povedal, rok 2008 bol najúspešnejší za históriu Slovenskej republiky, ale počet 558 mŕtvych na cestách nemohol nikoho nechať úplne chladným. Preto som veľmi rád, že rok 2009 prekonal naozaj všetky očakávania, ktoré sme pri príprave tohto zákona doň vkladali. Osobne sa priznám, že keď sme zostavovali ciele na rok 2009, povedal som, že by som bol mimoriadne rád, keby sa nám podarilo prelomiť hranicu 400 obetí. Skutočný výsledok však dopadol naozaj, naozaj mimoriadne dobre. Celkový počet obetí za rok 2009 bol 347. (Potlesk.) Ďakujem. To znamená o viac ako 200 živých ľudí, teda v tomto prípade 211, sa mohlo tešiť zo svojho ďalšieho stretnutia so svojimi rodinami. To znamená, že za 211 ľuďmi, ktorí oproti roku minulému sa dostali domov, sú konkrétne osudy, je to konkrétnych 211 rodín, ktoré sa môžu tešiť zo svojich blízkych. Ale čo je podstatné, čo je podľa mňa na tomto výsledku aj tak najlepšie, sú ďalšie čísla ťažko a ľahko zranených. Pokiaľ teda v prípade obetí na cestách je mínus 211, v prípade ťažko zranených sa nám podarilo znížiť toto číslo o viac ako 400. Z roku 2008, ktorý bol aj tak najúspešnejším tiež historicky, sme teda klesli na 1 400, teda o 406 ľudí bolo menej ťažko zranených, resp. s trvalými následkami. Keď to porovnám napríklad s rokom 1997, tak je to trojnásobne menej. V roku 1997 bolo 3 879 ťažko zranených a referenčný rok 2002 bol 2 213, to znamená, oproti tomu referenčnému roku došlo k zníženiu dokonca o 800 ťažko zranených. Keď sa budeme baviť o ľahko zranených, tak minulý rok bolo 9 234, teda rok 2008, ľahko zranených a tento rok iba alebo teda 7 127, to znamená, o viac ako     2 000. Je teda evidentné, že dopravná nehodovosť a správanie našich vodičov na cestách znamenalo zásadný obrat tak u ľahko zranených, tak u ťažko zranených a, samozrejme, aj u obetí dopravných nehôd. Často sa hovorí o tom, čo všetko môže mať vplyv na tieto výsledky. Samozrejme, ministerstvo pripravilo tak zákon, ktorý ste schválili vy tu, v tomto pléne, ako aj sériu bezpečnostných opatrení. Ale bez porozumenia vodičov, bez toho, aby samotní vodiči pochopili, o čo nám v skutočnosti ide, bez toho, aby cyklisti alebo aj chodci pochopili, že reflexné prvky sú úplne nevyhnutnou súčasťou pri záchrane ich života, by sme sa ďalej nedostali. Preto moje ďakujem v súvislosti s týmito výsledkami patrí predovšetkým vodičom, cyklistom a chodcom, ktorí pochopili účel tohto zákona a prispôsobili sa potrebám, ktoré sú, a to je záchrana ľudského života. Môžeme hovoriť o ďalších faktoroch. Môžeme hovoriť o dopravnej infraštruktúre, o tom, že sa otvorilo v poslednom období niekoľko diaľničných úsekov, ktoré práve obchádzajú rizikové miesta. Môžeme hovoriť o obchvate Tornale, ktorá bola známa, alebo Ožďany, ktoré boli známe svojimi tragickými nehodami. Môžeme hovoriť o Hronskom Beňadiku, resp. Žarnovici alebo Novej Bani, kde dochádzalo veľmi často k dopravným nehodám, alebo čerstvo otvorený úsek okolo Svitu, ktorý bezpochyby, napríklad v roku 2008 práve na tomto úseku bola zaznamenaná jedna z najtragickejších nehôd s počtom mŕtvych viac, s počtom mŕtvych 4 a niekoľko ťažko zranených. Verím, že práve diaľničné a rýchlostné komunikácie budú mať aj v budúcom období ďalší podiel na zvyšovaní bezpečnosti. My sme sa rozhodli hneď po nástupe, že urobíme skúšobný úsek medzi Bratislavou a Trnavou, kde zakážeme predbiehať kamiónom. Ukázalo sa, že toto opatrenie bolo opodstatnené, pretože za prvý rok, kedy fungovalo toto opatrenie, na tomto úseku nebola spôsobená žiadna dopravná nehoda so smrteľným následkom alebo ťažkým zranením, ktorej príčinou by bol samotný kamión. Preto vlastne aj v novom zákone sme si dovolili nákladným autám nad 7,5 tony zakázať predchádzanie na celom území Slovenskej republiky, čo sa týka rýchlostných ciest a diaľničných úsekov. Pripravujeme, samozrejme, ďalšie opatrenia, ale predovšetkým sa chceme zamerať ešte viac na chodcov a ešte obnoviť, resp. posilniť doterajšiu aktivitu súvisiacu s akciou „byť videný“, kde z celkového počtu 347 bolo viac ako 100 mŕtvych chodcov. Čiže máme ešte rezervy, máme priestor, v ktorom treba špeciálne voči chodcom urobiť ešte ďalšie aktivity. Rád by som možno porovnal ešte tieto výsledky aj s okolitými krajinami. Často za vzor dostávam od mojich opozičných kolegov napríklad Rakúsko. Nuž, tak treba povedať úprimne, že v roku 2002 bolo v Rakúsku 956 mŕtvych a v roku 2009 630, to znamená, podarilo sa im klesať k záväzku „iba“ 34 %. Je to napriek tomu veľmi dobrý výsledok, ale my sme veľmi radi, že Slovensko predbehlo takmer o 10 % Rakúsko v tom, pretože my sme klesli o 43 %. V Českej republike sa podarilo znížiť nehodovosť na cestách o 41 %. A najhoršie z našich kolegov sú kolegovia na tom v Poľsku, kde v roku 2002 na cestách zomieralo 5 827 ľudí a v roku 2009 4 564, čo znamenalo len 20-percentné zníženie úmrtnosti na cestách za týchto 8 rokov. Myslím, že Poľsko je toho tiež dôkazom, že infraštruktúra by určite pomohla zachrániť ďalšie životy. Spomedzi našich susedov teda patríme, alebo v rámci Európskej únie určite patríme medzi špičku, predbieha nás Maďarsko, kde zaviedli ešte prísnejší cestný zákon, kde zaviedli aj objektívnu zodpovednosť tých, čo prekračujú rýchlosť, to znamená, majú tam tisícky nových meračov a neriešia, kto auto šoféruje, ale za priestupky je zodpovedný predovšetkým majiteľ auta. Ten má šancu, samozrejme, sa vyviniť tým, že sa prizná šofér k tomu a pokuta pôjde naňho. U nás sa často stáva, a to je vlastne hlavná zábrana proti stacionárnym radarom, že my iba vyhodnotíme auto, ktoré porušilo rýchlosť, ale všetci, ktorí s tým autom prišli do styku, tvrdia, že ho v tom čase nešoférovali. Je preto na nás, aby sme možno v tomto prípade nasledovali aj maďarský príklad, kde majiteľ vozidla by mal byť zodpovedný, komu auto požičiava a hlavne mal by vedieť, v ktorom čase kto auto šoféruje a je dosť pravdepodobné, že by sme spoločne mohli takýto návrh ešte v parlamente pripraviť. Verím, že rovnako tak popri cestnej infraštruktúre často sa hovorí o počasí. Ale toto by som si dovolil trošku spochybniť. Počasie robí týždenné výkyvy v nehodovosti, už nie mesačné, a už vôbec nie ročné. Pretože napríklad minulý rok, keď bolo 558 mŕtvych, teda v roku 2008, tak, samozrejme, niektoré pekné, nádherné slnečné dni boli dni zároveň najtragickejšie. Takže toto asi nie je možné uplatniť. Ale čo je možné uplatniť, je prístup miest a obcí, kde aj starostovia, aj primátori v niektorých našich mestách urobili vlastné dopravno-bezpečnostné akcie a preventívne vo vzťahu k školákom, vo vzťahu k deťom, a to je pre nás do budúcna aj najpodstatnejšie, že chceme s jednotlivými starostami a primátormi spolupracovať práve na osvete tej najmladšej, najmladšej generácie, kde sa nám opäť môžu rozvíjať dopravné ihriská. Naozaj, každý z nás si pamätá, že tie základné pravidlá máme v krvi už od detstva a je to dobrá cesta, na ktorú netreba zabúdať. Chcem sa preto poďakovať najmä vám, dámy poslankyne, páni poslanci, vzhľadom na to, že ste aj svojou mierou prispeli k novému zákonu o pravidlách cestnej premávky, že Slovensko sa môže radiť teraz k tým hrdým krajinám, ktoré sa výrazne približujú k záväzku, ktorý Európska únia dala. Naozaj, každého z nás môže tešiť, že toto je jeden z mála konkrétnych výsledkov, kedy konkrétnou prácou parlamentu boli zachránené konkrétne ľudské životy a v tomto prípade nie málo, nie jeden, nie dva, ale celých 211, že o 406 ľudí trpí menej trvalými následkami po ťažkých haváriách a že o 2 100 máme menej ľahko zranených. Počul som, že poisťovne často ešte spochybňujú, koľko bolo nehôd, či viac, alebo menej. Tento údaj úmyselne nehovoríme, pretože sme zmenili metodiku v tomto prípade, čo je dopravnou nehodou a čo je škodovou udalosťou. Ale zachovali sme si metodiku v počte dopravných nehôd so zranením. A tých je menej o 22,6 % oproti roku minulému, čo je údaj, ktorý vieme naozaj korektne spočítať. Možno by som na záver ešte trochu do našej  kuchyne zaviedol, že určite pri ľahko a ťažko zranených a ich rýchleho prevozu do nemocníc má zásadnú zásluhu aj integrovaný záchranný systém. Spôsob, akým dnes môžu zasahovať hasiči, či už som to spomínal pred niekoľkými dňami v parlamente, modernou a rýchlou zásahovou technikou, ale predovšetkým, čo už nie je zásluha ani ministra, ani ministerstva, výborným prístupom hasičov a záchranárov k ich práci dokážeme určite zachrániť viacej životov. Som presvedčený že aj na tomto veľmi nízkom čísle obetí na cestách sú podpísaní konkrétni hasiči a konkrétni záchranári, lekári, ktorí svojou profesionalitou a rýchlou pomocou dokázali ľudí, či už oživiť, alebo zmierniť následky tejto dopravnej nehody. Za to tým anjelom na cestách, ktorí nás chodia zachraňovať v prípade problémov, patrí určite vďaka. Všetkým vám veľmi pekne ďakujem.