P. Osuský, poslanec: (2002-06-21):
Rád by som parlament na úvod upozornil tým, čo krátko predo mnou hovorila pani spravodajkyňa, že zo všetkých parlamentných výborov len jeden jediný, výbor pre zdravotníctvo sa postavil k tomuto návrhu kladne. Každý ďalší výbor zaujal negatívne stanovisko, resp. neprijal uznesenie a ústavnoprávny výbor podľa mňa veľmi správne zastal názor, že bez názoru Akreditačnej komisie vlády a stanoviska vlády nie je vhodné o návrhu rokovať. Keď sa dostávame k problematike, prečo nemá zákon vyjadrenie Akreditačnej komisie, nepochybne kolegovia uvedú, že ho nemá preto, lebo nebolo možné ho získať, nakoľko Akreditačná komisia, ako iste povedia, neexistovala. Nebude to pravda, nie je to tak. Zákon hovorí, že k zriadeniu novej vysokej školy sa má vyjadriť Akreditačná komisia vlády Slovenskej republiky. Podľa dostupných informácií dokumenty Akreditačnej komisii poslali až po rokovaní zdravotníckeho výboru, ktoré sa konalo 10. 6. 2002, keď boli po prvýkrát upozornení, že stanovisko Akreditačnej komisie je zo zákona nevyhnutné a v ich návrhu chýba. Pred predložením návrhu zákona do Národnej rady stanovisko Akreditačnej komisie získať mohli, lebo zákon bol v prvom čítaní 16. mája, teda do Národnej rady bol doručený dávno predtým, čo doteraz existujúcej Akreditačnej komisie zo zákona vypršalo funkčné obdobie, čo bolo 31. 5. 2002. Postup predkladateľov teda nielenže nie je v súlade so zákonom, ale možno sa domnievať, že stanovisko Akreditačnej komisie ani získať nechceli. Dovolil by som si tiež povedať, že materiály, ktoré ste dostali do lavíc a ktoré si zrejme každý z vás mal možnosť prečítať, tvrdia viaceré veci, ktoré sa nezakladajú na pravde. Mrzí ma, že sa vedecká rada SPAM a všetci pracovníci SPAM – neviem, či tomu tak, bolo, ale povedzme, že áno – podpíšu pod text, kde je napísané, že to, čo je tu, žiada Európska únia, žiada Európska únia. My na tomto zasadaní parlamentu zasadáme k viacerým zákonom a riešime a prijímame viaceré zákony, ktoré skutočne žiada Európska únia. Treba povedať, že vzdelávanie zdravotníckych pracovníkov nie je, ako sa ľahko dočítate v materiáloch k zákonu, nijakou Európskou úniou reglementované. Použiť slovo „žiada“ v materiáloch, ktoré podpíše vedecká rada SPAM a všetci pracovníci SPAM, je prostá lož. Je to lož, pretože napísať, ak niečo nie je vôbec upravené normami Európskej únie, že to Európska únia žiada, je zavádzanie cteného parlamentu. A mrzí ma, že sa moji kolegovia, ctení zdravotnícki pracovníci vedeckej rady SPAM a ostatní pracovníci SPAM znižujú k používaniu lži ako pracovnej metódy. Iste sa dozvieme, že proti vzniku Slovenskej zdravotníckej akadémie, ako to už naznačil kolega Rakús, sú len lekárske fakulty. Opak je pravdou, proti vzniku Slovenskej zdravotníckej akadémie je zásadne Ministerstvo školstva Slovenskej republiky, napr. v oficiálnom stanovisku k návrhu zákona uvádzajúc, že táto cesta nevedie do Európy, ale akcentuje čiastkové záujmy jednotlivých osôb a inštitúcií a bude európsky kuriózne, ak sa zriadi takáto akadémia, teda nie len lekárske fakulty. Zákonné reprezentácie vysokých škôl sú ďalšími zo zákona existujúcimi inštitúciami, ktoré nesúhlasia s predloženým návrhom. Je to Rada vysokých škôl, je to Slovenská rektorská konferencia a Klub dekanov Slovenskej republiky. Týmto vadí najmä rezortizmus znamenajúci osobitný systém kombinujúci obmedzenia akademického režimu a neštandardné ekonomické podmienky. Ustanovenia § 45 a § 46 o vysokých školách týkajúcich sa rezortnej vysokej školy pôsobiacej mimo polície a vojska, na základe ktorých stojí konštrukcia zákona o Slovenskej zdravotníckej akadémii, vznikli na základe už zmieneného pozmeňujúceho návrhu. A tento návrh, ako som už zdôraznil, neprešiel diskusiou v akademickej obci. Vznik Slovenskej zdravotníckej akadémie podporuje jediná z 94 fakúlt a samostatných vysokých škôl v Slovenskej republike, jedna z 94 je len pomerne príznačné konštatovanie, že jej dekan bol ešte nie tak dávno riaditeľom SPAM. To je tá jedna z 94. Takže nie je to záležitosť 3 lekárskych fakúlt. Lekárske fakulty sa vraj boja Slovenskej zdravotníckej akadémie, lebo sa boja konkurencie. Je paradoxné takéto tvrdenie, pretože lekárske fakulty, keby sme to poňali z hľadiska brutálneho trhu, sú v konkurencii jedna s druhou. A pri platnosti medzištátnej dohody medzi Českou republikou a Slovenskou republikou umožní i štúdiá slovenských študentov na českých lekárskych fakultách za podmienok účasti domácich študentov. Sú teda v konkurencii i hádam s 8 českými lekárskymi fakultami a mnohí slovenskí študenti študujú tam. Tvrdenie, že sa tie lekárske fakulty boja konkurencie, je smiešne. A je to smiešne hlavne, ak to hovorí niekto, kto si do zákona nechá natvrdo pribiť svoj monopol, svoj monopol. Viete, v prvom čítaní kolega Švec, jeden z predkladateľov zákona, a kolega Drobný, druhý z nich, povedali, že v druhom čítaní sa to iste upraví tak, aby bola možnosť konkurencie. Prosím, ja tu mám zákon pred sebou. Ja som si pozrel pozmeňujúce návrhy, neurobilo sa vonkoncom nič, aby sa z totálneho monopolu stalo niečo iné ako totálny monopol pribitý v zvláštnom zákone. Takže nieže sa lekárske fakulty boja konkurencie, naopak, monopolizáciou práva výuky, toho, čo sa predkladá v zákone, si absolútne akúkoľvek možnú konkurenciu ruší tento zákon a Slovenská zdravotnícka akadémia, stačí si to prečítať, je to každému jasné. Dozvedeli sme sa tiež, že ak sa nezriadi Slovenská zdravotnícka akadémia ako vysoká škola, zastaví sa špecializačné vzdelávanie v Slovenskej republike. Tento názor vychádza z argumentu, že ak zákon o vysokých školách v platnom znení zavádza zdravotnícke vysoké školy, nemôže špecialistov ďalej pripravovať SPAM. A tu sme. Vložili sme to do zákona a teraz tvrdíme, že keďže to tam je, tak už to nemôže ísť tak ako doteraz.. Je to, samozrejme, veľmi pozoruhodné tvrdenie, pretože v tom prípade by akékoľvek vzdelávanie a tobôž jeho atestovanie od 1. 4. bolo podľa tohto ducha, tohto odkazu protizákonné, neplatné a nič nehodné. Nešťastníci, ktorí by získali v duchu tohto argumentu po 1. 4. 2002 svoj atestačný certifikát, by ho nemali platný zo zákona, pretože retroaktívne by bolo ťažko prijateľné uznanie po vzniku prípadnej Slovenskej zdravotníckej akadémie. Samozrejme, to tak nie je, SPAM svoju činnosť tak ako vykonával, vykonáva. A tento argument stojí na vode, lebo z dôvodov uvedených, ak by tento parlament neprijal návrh tohto zákona, tak, samozrejme, je smiešne tvrdenie, že ten, kto atestoval v máji, nemá platný certifikát. Je to smiešne a je to lož. Tvrdí sa, že nebude kde vzdelávať špecialistov, ošetrovateľky a verejných zdravotníkov, lebo iné fakulty v tomto nič neurobili. Pravda je taká, že tri lekárske fakulty majú riadne akreditované štúdium ošetrovateľstva a dve slovenské fakulty majú riadne akreditované štúdium verejného zdravotníctva. Ak sa mi dnes dozvieme, že ministerstvo zdravotníctva je jediný garant a jediný ten, kto zo zákona vie, koľko čoho treba, musím povedať, že stav a distribúcia kádrov, ak to tak smiem povedať, ktorú má toto ministerstvo desiatky rokov vo svojich rukách, nesvedčí o tom, že by sa tých monitorovacích výsledkov vo svojej praxi zhosťovalo absolútne 100-percentne, čo je teda jemne povedané. A ak sa teraz dozvedáme, čo odrazu v tejto spoločnosti chýba, tak ja sa pýtam toho garanta, čo robil a ako so záujmom na to, čo sa teraz deje, sa prizeral, keď tvrdí, že je to ukážka toho, že bez neho to nepôjde, no doteraz to išlo s ním a neviem, ako to pôjde ďalej. Tvrdí sa, že v rámci nedostatku vzdelávania treba túto inštitúciu založiť preto, aby sa naplnili počty 1 000 sestier a tak a tak a tak. Samozrejme, existujú vždy dve možnosti: založiť novú inštitúciu alebo posilniť v tomto smere existujúce. Nedávna minulosť, ctení kolegovia, keď na Slovensku vznikali univerzity ako huby po daždi miesto toho, aby sa umožnil i ekonomickou podporou rozmach existujúcich uznávaných tradičných univerzít, viedla k tomu, že tu máme dnes absolventov, ktorí nemajú diplomy, viedla k tomu, že máme univerzity z neakreditovanými študijnými odbormi. To všetko bola zúfalá snaha zakladať univerzity pod vŕbami. Ja nechcem povedať, že toto je ten istý prípad, len znova sa pýtam, či nie je primeranejšie rozšíriť i ekonomickým stimulom, samozrejme, podporu vzdelávania existujúceho na existujúcich fakultách, ako zriaďovať novú. Samozrejme, je tu ešte jedna taká drobná, ale podľa mňa veľmi závažná záležitosť. V našej ústave sa hovorí o bezplatnosti vzdelávania v rámci možností. Vysokoškolský zákon – a to je všeobecne známe, že na to boli rôzne názory – je dnes schválený týmto parlamentom pred niekoľkým týždňami vo forme, že denné vzdelávanie je bezplatné a externé vzdelávanie, ako by vzdal. Je pozoruhodné, že z § 46 ods. 8 zákona č. 131/2002 Z. z. o vysokých školách vyplýva, že jedine zdravotnícke vysoké školy môžu v Slovenskej republike aktuálne plne v súlade so zákonom vyberať školné. Vyberanie školného ako zdroj financovania Slovenskej zdravotníckej akadémie potvrdil na zasadaní výboru Národnej rady 12. júna aj kolega Šagát. Takže za vysokoškolské štúdium nebudú zrejme ako prví v Slovenskej republike platiť potenciálne v budúcnosti post promócii dobre zarábajúci študenti práva, informatiky, manažmentu a pod., ale horšie zarábajúce sestričky a iní zdravotnícki pracovníci. To je skutočne pozoruhodná rovnosť pred ústavou. A pozoruhodné bude, ak parlament, ktorý prijal tamto rozhodnutie vo vysokoškolskom zákone, prijme súbežne toto. Čo si myslíte, ako sa k tejto veci postavia tí, ktorí dnes nemôžu študovať na vysokých školách alebo ktorých štúdium je limitované vzhľadom na to, že nie je povolené externé štúdium za peniaze? Aká je toto rovnosť pred zákonom? Neviem, ako potešiť tých 1 000 sestier, ktoré majú nastúpiť, že na rozdiel od všetkých iných vysokoškolákov, budú len ony v Slovenskej republike platiť školné. To je skutočne pozoruhodná otázka. Ako budú reagovať ostatné štandardné vysoké školy, ktoré nesmú vyberať poplatky ani len za externé štúdium, ak Slovenská zdravotnícka akadémia bude mať túto jedinú výsadu? Môže skončiť takáto rovnosť niekde, inde ako na Ústavnom súde? V materiáloch, ktoré vám boli doručené do lavíc, ctení kolegovia, ste mali možnosť dozvedieť sa, že Európska únia vraj považuje, ako to zaznelo, na princípe subsiadirity len tento princíp za ten pravý orechový, tak by som povedal, v ďalšom zdravotníckom vzdelávaní, lebo len štát je jediným garantom zdravia, pod. ako je štát jediným garantom bezpečnosti a obrany. Nuž ja vás ubezpečujem, že pre mňa je štát aj jediným garantom kvality vzdelávania nielen lekárov a pracovníkov verejného zdravotníctva, ale nepochybne i garantom jadrových fyzikov, ktorí obsluhujú elektrárne, napr. v Jaslovských Bohuniciach. Zaručene o ich možnosti alebo nemožnosti tam pracovať nerozhoduje obecné zastupiteľstvo obce, napr. Jaslovské Bohunice. To je smiešne a relatívne arogantné voči ostatným vysokoškolsky vzdelaným ľuďom, ktorí ručia za rovnako zodpovedné procesy v tejto krajine, či sú to sudcovia, či sú to, ešte raz hovorím, jadroví fyzici. Spomenúť tu len zdravotníctvo, polícia a vojsko, to je smiešne. Ja sa spolieham i na jadrového fyzika, ktorý získal svoj diplom na Slovenskej technickej univerzite, že je štátom garantovaný, a tvrdenie iné je nehorázne. Je tu jedna pomerne pozoruhodná záležitosť. Keď som predložil zákon o Osvienčimskej lži, tak mi ministerstvo financií oznámilo, pán inžinier Nosál, že na rozdiel od môjho tvrdenia, že nebude mať dopad na štátny rozpočet, napísal, že v prípade, že nejaký skín alebo iný neofašista bude na základe tohto zákona uväznený, vzniknú štátu náklady za jeho uväznenie. Pripusťme, že v takomto pohľade mal snáď pravdu. Tu sa ale dozvieme, že návrh zákona nebude mať dopad na verejné financie ani na štátny rozpočet. A ministerstvo financií nato tvrdí, že finančný dopad zákona bude možné posúdiť až neskôr, po zhodnotení prevádzky Slovenskej zdravotníckej akadémie. Ja sa ale pýtam, ako si niekto predstavuje vyučovať 1 000 študentov ročne bez dopadov na akýkoľvek rozpočet. Samozrejme, ak to hradí ministerstvo zdravotníctva, sú to zase peniaze, ktoré nevznikajú v tlačiarni v Kanade, sú to peniaze verejné, a preto toto tvrdenie o nedopade alebo o tom, že to nepôjde, neviem ako, jednoducho nie je pravda, pretože je otázne, a to už teraz je na pováženie, či sa bude vyberať od poslucháčov plná výška nákladov na štúdium, a to skutočne nemá obdobu ani len v úvahách tých, ktorí chceli plošne spoplatniť alebo spríspevkovať štúdium na vysokých školách, alebo to bude platiť ministerstvo zdravotníctva. Ale potom sa pýtam: Akože to nemá dosah? To ministerstvo zdravotníctva čo má, tlačiareň bankoviek? Musím povedať, že tvrdenie, že zdravotnícke vzdelávanie musí garantovať štát, je už z dôvodov, o ktorých som sa zmienil, jednoznačne neodôvodnené, pretože, samozrejme: Čo je to garantovanie štátom? Je pochopiteľné, že certifikácia vzdelávania je primeraná tak ako akéhokoľvek iného, aby mala svoj dozor, supervíziu. Ale tvrdenie, ako to zaznelo, že je to možné len v takýchto koľajach, je, samozrejme, smiešne. A tu sa dostávame k jednému bodu, k tomu, kto chce monopol a kto chce koho nepustiť kam. Ja keď som v zákone o zdraví navrhoval, aby proces postgraduálneho vzdelávania a jeho atestovania mohli vykonávať rovnako kliniky a katedry vtedajšej Slovenskej postgraduálnej akadémie medicíny a lekárske fakulty, tak som sa dozvedel, ako by to bolo s tou certifikáciou. A tu sa dostávame k jednému závažnému tvrdeniu vo vystúpení cteného kolegu Rakúsa, ktoré ma veľmi prekvapilo a, musím povedať, aj trošku zarmútilo. On stihol povedať, že desať rokov pracoval na lekárskej fakulte a že môže porovnať vzdelávanie na lekárskej fakulte a na SPAM. A ako argument o vyššej úrovni vzdelávania SPAM uviedol, že tam sa vyučujú študenti a tu sa vyučujú už hotoví lekári, príp. už špecializovaní lekári, ktorí získajú ďalšiu špecializáciu. A ja sa pýtam: Aký zmysel má toto tvrdenie? Chceme tým snáď povedať, že prof. Ivan Ďuriš, DrSc., nie je schopný vzdelať a následne atestovať, teda overiť vzdelanie uchádzača o internú atestáciu, prvú, druhú, tretiu alebo štvrtú, keby na to došlo, rovnako dobre ako môj ctený kolega doc. Pavlovič, CSc.? Má niekto drzosť toto tvrdiť, pretože prof. Ďuriš je o. i. teda aj profesorom lekárskej fakulty, ktorý vzdeláva študentov? Toto je argument, že vzdelávanie na SPAM je na vyššej úrovni ako na lekárskej fakulte? Ja nechápem, ako môže niekto toto použiť ako argument, pretože, pochopiteľne, i kolegovia, ktorí mali možnosť pripravovať sa na atestáciu u prof. Ďuriša, DrSc., sú rovnako dobre alebo zle pripravení, podľa toho, ako to brali vážne, ako akíkoľvek, ktorí študovali na katedrách a klinikách SPAM. V živote by ma nenapadlo použiť ako argument takéto tvrdenie len preto, že tí jedni vzdelávajú iba medikov a tí druhí už doktorov. To ale nič nehovorí o možnosti poskytnúť kvalitné vzdelanie aj doktorom. Samozrejme, reálna prax je taká, že tí, ktorí majú možnosť získavať svoju predatestačnú prípravu na klinických pracoviskách lekárskych fakúlt, vôbec nemusia ani prekročiť prah Slovenskej postgraduálnej akadémie medicíny a môžu ísť na atestáciu. To znamená, je absolútne neúnosné tvrdenie, že len tam dostanú posledný výbrus. Skutočne neviem si predstaviť, aký posledný výbrus potrebuje ten, ktorého považuje za súceho internistu prof. Ďuriš, DrSc. Musím povedať, že znova nie je mojou predstavou, že by Slovenská postgraduálna akadémia medicíny nemala pripravovať lekárov v špecializačnom vzdelávacom procese. Znova ale podčiarkujem, a tu sa dostávame na skutočnú pôdu Európskej únie, že je nepredstaviteľné, a znova vám to hovorím, že by sa stretlo 24 profesorov dermatologických, univerzitných kliník v Nemecku a niekto by prišiel a povedal, čísla 4, 9, 17, 22 a 27 budú smieť vzdelávať a skúšať, ostatní nech idú domov. Na toho človeka by použili zvieraciu kazajku a odviedli by ho a možno za pol roka by ho po intenzívnej liečbe pustili. Neexistuje takáto alternatíva v civilizovanom európskom svete, kam smerujeme, aby rozhodnutím akéhosi štátneho orgánu bol profesor dermatológie z Berlína odsúhlasený, ale prof. Braun-Falco z Mníchova neodsúhlasený, lebo on nespadá medzi počet vybraných. Kto, preboha, by si trúfol toto povedať medzi oči prof. Braun-Falcovi? Musím teda povedať, že takto je to v skutočnosti s tým monopolom a s tým, kto si ten monopol pritĺka, ako s opačným tvrdením, že sa lekárske fakulty boja o nejaký monopol, ktorý vôbec nemajú, samozrejme, pretože, ešte raz hovorím, konkurujú jedna druhej a každý každému. Dostalo sa nám v papieroch, ktoré boli predložené ctenej snemovni, tvrdenia, že Semmelweisova univerzita nie je inštitúciou patriacou pod vzdelávací rezort. Musím povedať, a nemám to vycumľané z palca, môjmu ctenému kolegovi prodekanovi našej fakulty prof. Lászlóovi Kovácsovi, DrSc., je toho času v Budapešti, my sme kvôli overeniu našich vedomostí zavolali dnes ráno, že je absolútna lož, že Semmelweisova lekárska fakulta patrí pod niečo iné ako vzdelávací rezort. Táto lož je, prosím, v materiáloch SPAM podčiarknutá. Je dobré, keď si svoje lži podčiarkujeme, ale nemáme ich predávať ako pravdy. Zároveň sa tam dočítame okrem šarmantného certifikátu pána prof. Krčméryho o tom, že aj v Anglicku, aj v Amerike sú také školy. Nespochybňujem, že tam možno ich je šesť či osem. Musíme si uvedomiť, že Spojené štáty majú štvrť miliardy obyvateľov a že sotva sa všetci ich chirurgovia, gynekológovia, internisti a psychiatri prepchali cez štyri školy, že teda existuje v Anglicku možnosť zabrániť univerzitnej klinike nevzdelávať absolventov, že existuje takáto možnosť v Nemecku, v Rakúsku alebo kdekoľvek inde. Nie, nie je to tak. My sa tam dozvedáme, že Európska únia to od nás žiada. A ja sa pýtam, prečo to od nás žiada, keď to, dočerta, nemá nikde doma zavedené. Asi to od nás nežiada. A skutočne to od nás nežiada. Takže to je pravda o materiáloch, ktoré sa tam predávajú ako podčiarknuté pravdy. Nie je to jednoducho tak. Budem rád, ak mi kolegovia vyvrátia skutočnosť, že Semmelweisova univerzita je pod gesciou maďarského ministerstva zdravotníctva. Ak je, to sa muselo stať medzi pol deviatou a teraz, lebo o pol deviatej dnes teda nebola, ale ani pred týždňom. Je toho, kolegovia, veľa, čo by sa na túto tému dalo povedať. Jedna z vecí, o ktorých sme sa dozvedeli, bolo to, že Slovenská postgraduálna akadémia medicíny je absolútne pripravená prijať tisíc tých a vykonať všetko to a urobiť to tak. Je samozrejmé, sme ďaleko od argumentácie, že medzi ctenými kolegami, ktorých niektoré tváre vo farbe ste videli v priložených materiáloch, nie sú veľké slovenské medicínske kapacity – komu česť, tomu česť, pastierovi trúba. Bez diskusie, neexistuje, aby sme sa znížili k spochybňovaniu týchto vecí. Musím ale povedať, že k číslam, ktoré sú uvedené, môžu tri lekárske fakulty na Slovensku postaviť dvojnásobok personálneho vybavenia ľudí, ktorí rovnako, aj keď nie sú na tej farebnej fotografii, nie sú odborne ani inak spochybniteľní. Pritom je tu ešte jeden háčik. A to je to, že skutočným arbitrom, ktorý sa môže vyjadriť k personálnej dispozícii univerzity alebo školy, ktorá sa má založiť, je skutočne Akreditačná komisia. Ak je tvrdenie, že SPAM má 48 profesorov, a nikto ho nespochybňuje, mohlo by sa zdať, že akreditácia SPAM na Slovenskú zdravotnícku akadémiu alebo univerzitu v novej dikcii by mohla byť formalitou, ak bude Akreditačná komisia naďalej používať ako jedno z rozhodujúcich kritérií personálne krytie odboru. Ak si ale vec začneme analyzovať, prestane vyzerať tak presvedčivo. V minulosti pre absenciu profesorov zamestnaných v plnom úväzku, resp. pokus o garantovanie študijného odboru profesorov v dôchodkovom veku na niektorých iných, úplne iných slovenských vysokých školách a fakultách Akreditačná komisia neudelila práva udeľovať tituly. Koľko z uvádzaných 48 profesorov pracuje na dnešnom SPAM na plný úväzok, by exaktne zistila práve až Akreditačná komisia. Vieme však, že v pozíciách vedúcich 45 odborných katedier SPAM, ktoré sú základnou organizačnou a pedagogickou jednotkou SPAM, bolo podľa oficiálnej publikácie SPAM pre školský rok 2001/2002 aspoň 11 vedúcich bez titulu docenta a profesora, 5 vedúcich dokonca bez titulu CSc., PhD. A vieme tiež, že štyria vedúci katedier SPAM boli zamestnancami LFUK na plný úväzok, na plný úväzok. Ďalej vieme, že niektorí vedúci lekárskych, medicínskych katedier SPAM nezískali svoje tituly doc., prof. v príslušných medicínskych odboroch, ale napr. v odbore ošetrovateľstvo. V pozícii vedúceho katedry SPAM je i docent bez titulu CSc. So všetkou pravdepodobnosťou možno povedať, že len tieto konštatovania podľa mňa zdôvodňujú nutnosť, aby sa pred kreovaním Slovenskej zdravotníckej univerzity v zmysle zákona získalo stanovisko Akreditačnej komisie vlády Slovenskej republiky. Nakoniec ešte jedno na tému odporúčania Európskej únie. Sám predkladateľ v doložke zlučiteľnosti uvádza, že práve EÚ nie je problematika návrhu zákona upravená. V ďalšom odbornom stanovisku z pripomienkovania zákona sa píše, že problematika EÚ je riešená princípom subsidiarity. Z uvedeného vyplýva, že existuje jedno odporučenie jedného poradného orgánu Európskej únie, že alternatívnou úpravou pomerov je zriadenie jednej profesionálnej organizácie na zastrešovanie medicínskych špecialistov. Teda nie žiada, ale jednou z možných alternatív v odporúčaniach je táto situácia, ktorá sa tu deklaruje slovami – žiada Európska únia. Od zakotvenia takéhoto princípu do práva Európskej únie, do práva Európskej únie, ktoré pre nás je zákonom – a Európska únia ho od nás bude žiadať, ako ho žiada v iných prípadoch, aj to len pre špecialistov, nie pre prvé stupne vysokoškolského vzdelávania typu bakalára a magisterské štúdium sestier či verejného zdravotníctva – je dnešná zákonná situácia v Európe na svetelné roky vzdialená. Nehrozí teda, že Európska únia nás zajtra skutočne postaví pred situáciu, v ktorej klamlivé slovo „žiada“ v dnešných predložených materiáloch bude pravdou. Ani zďaleka to tak nie je a dneska je to slovo „žiada“, ako som už povedal na úvod, úplná a zodpovedne na papier napísaná pre mňa v tom dôsledku pomerne hanebná lož. Ďakujem pekne za pozornosť.