Poliačik, Martin, poslanec NR SR (2013-03-15):
Ďakujem. Mrzí má, že rodinné, rodinné podmienky pána Lipšica sú také, aké sú, ale chápem, že v niektorých veciach ide rodina na prvé miesto, a rozumiem tomu. Ale rád by som sa vyjadril k tomu, čo tu povedal, lebo v jednej veci s ním zásadne nesúhlasím, v jednej veci s ním v podstate súhlasím. Začnem tým súhlasom. Áno, v oblasti slobody slova by malo byť zrejme nepostihnuteľné vyjadrenie akéhokoľvek názoru. Len dnešný stav aj v Trestnom zákonníku aj v iných zákonoch nám stále trestá činy alebo názory, ktoré majú špeciálne motivácie. A v jednej veci súhlasím, možno aj pri tejto novele by stálo za to rozšíriť to ešte aj na základe nenávisti na základe náboženského vyznania, lebo aj v iných, v iných prípadoch to tam je, alebo to zrušiť úplne. A to znamená, buď pôjdeme cestou, o ktorej hovorí pán Lipšic, ktorá je legitímna, a ja som ochotný s ňou súhlasiť, to znamená, že vyjadrenie názoru bude netrestateľné vo všetkých prípadoch, alebo keď už máme tresty za vyjadrenie konkrétnych názorov, alebo keď už máme tresty za konanie pri špeciálnych motiváciách, tak buďme potom spravodliví ku všetkým a v tom prípade dajme tam aj zvýšený postih na základe nenávisti ku konkrétnej skupine obyvateľstva. A je už mi jedno, či je to na základe náboženského vyznania, politického vyznania alebo na základe sexuálnej orientácie. Ale keď už to tam je, tak tam vymenujme všetkých. Nie je náhoda zrejme, že spravodajcujem tento zákon. Ja sa tým, že sa venujem oblasti drogovej kriminality, netajím a netajím sa ani tým, že v tejto oblasti mám nejaké skúsenosti, aj keď bolo možné vidieť, že som si to párkrát od ľudí, ktorí nie úplne dobre vedia čítať moje vyjadrenia, zlízol. Niekoľko ľudí, s ktorými som vyrastal, je mŕtvych kvôli tvrdým drogám. Niekoľko z mojich najbližších ľudí boli veľmi blízko dnu a len s veľmi veľkým šťastím sa dostali z toho, že osobné peklo drogovej závislosti je pre nich dneska minulosťou. Ja som posledný človek, pán Lipšic, posledný človek, ktorý by zľahčoval tragédie, ktoré páchajú drogy v našej spoločnosti. Ale musím povedať, bohužiaľ, že aj vy osobne ste zodpovedný za stovky rodinných tragédií, ktoré sú spôsobené nezmyselným nastavením niektorých paragrafov Trestného zákonníka. Že ľudia, ktorí zvlášť pri marihuane a mäkkých drogách boli prichytení naozaj s mizivými množstvami, kvôli tomu, že nepoznali zákon, kvôli tomu, že nemali dobrých advokátov, kvôli tomu, že nevedeli využívať svoje možnosti, čo je napríklad § 39, o ktorom ste hovorili, skončili s tvrdými trestmi a skončili niektorí aj v base. Podľa mňa to, čo hovoríte, že hovoríme v prvom rade o díleroch tvrdých drog, nie je pravda a ja veľmi rád si pozriem, veľmi rád si pozriem tú štatistiku z prokuratúry, lebo keď som ju pozeral naposledy, tak väčšina, väčšina postihov za drogovú kriminalitu sa týkala práve marihuany. A keď sa pozrieme na to, že čo ten Trestný zákonník hovorí dnes, to jest viac ako 10-násobok bežnej dávky, tak môžme hovoriť o piatich gramoch sušenej rastliny. Už pri piatich gramoch sušenej rastliny podľa vašej definície a podľa toho, čo ste tu povedali, hovoríme o dílerovi, ktorý si zaslúži basu. Som presvedčený o tom, že to tak nie je, že drvivá väčšina z tých ľudí, ktorí sú s takýmito množstvami marihuany prichytení políciou, nie sú díleri, majú to pre vlastnú spotrebu, sú užívatelia a tá drogová sadzba je pre nich jednoducho neprijateľná. Tá trestná sadzba za túto drogovú kriminalitu je jednoducho neprijateľná, a preto je dobré, že sa touto novelou tá spodná hranica trestnej sadzby posúva ďalej, posúva dole. Hovorili ste o situácii na súdoch. Pozrime sa teda aj na to, že ako tá situácia vyzerá z pohľadu toho jednotlivého užívateľa. Ak máme človeka, ktorý je prichytený s piatimi gramami marihuany a ide na súd, nie je povinné, aby mal zástupcu. Nemusí mu ho štát prideliť a veľká väčšina týchto ľudí sa stále na súdoch obhajujú sami. Nevedia o tom, že existuje § 39, nevedia o tom, že môžu využiť túto možnosť na mimoriadne zníženie sadzby. Prokurátor si na to určite nespomenie, lebo jeho úlohou je potrestať páchateľa čo najtvrdšie, sudca detto. A máme ľudí, ktorí nám naozaj pri malých množstvách marihuany končia zavretí v base, a to sú tiež osobné tragédie ľudí a ich rodín, pán Lipšic, ktoré sa dejú a stále sa diali a stále sa dejú. A ak existuje priestor na to, aby sme s tým mohli niečo urobiť, tak by sme to urobiť mali. Vy ste hovorili o tom, že by sme sa nemali všeobecne zaoberať drogovou politikou, no lenže my sa ňou zaoberať musíme, pretože je jednoducho nastavená zle. Váš vzor Spojené štáty americké, ktoré rozpútali vojnu proti drogám, sú dnes v situácii, keď máme štáty, kde už je marihuana legálna pre rekreačné použitie. To znamená, že sami pochopili, že to jednoducho nebola dobrá cesta, že tá cesta nefunguje, že tá cesta je mimoriadne drahá, zvyšuje počty užívateľov, zvyšuje objemy drog na trhu, zvyšuje silu mafie, zvyšuje silu teroristických skupín napojených na drogové kartely v krajinách, kde sú drogy produkované, a jednoducho tá cesta nefunguje. Poprední odborníci pri OSN v júni 2011 vydali správu, ktorá jednoznačne hovorí, že vojna proti drogám zlyhala a musíme začať politiku voči drogám meniť. Potom tu máme krajiny ako Holandsko alebo napríklad Španielsko, kde sa vydali cestou liberalizácie a vydali sa cestou takzvanej Harm reduction politiky, ktorá vychádza z toho, že, áno, máme v spoločnosti vždycky ľudí, ktorí drogy chcú brať a berú. A na rozdiel od toho, čo hovoril pán Hrušovský, nemyslím si, že prvoradou úlohou štátu je bojovať proti drogám. Myslím si, že prvoradou úlohou štátu v tejto otázke je znižovať ujmu na úrovni občana a jeho rodiny a blízkeho okolia za každých okolností. To znamená, robiť komplexné opatrenia, ktoré zabezpečia, že jednak užívateľ, jeho rodina, jeho najbližší alebo potencionálny užívateľ si sami sebe ublížia čo najmenej. To je definícia Harm reduction. A to znamená, že nie ako sa dialo opäť za minulých vlád, že sa znižovali kompetencie orgánov, ktoré mali zabezpečovať drogovú kriminalitu štátu. Nie, že sa kládli prekážky terénnej práci po celom Slovensku. Nie, že keď sme mali terénneho pracovníka, ktorý si po dvoch rokoch konečne získal dôveru v prostredí, v ktorom sa drogy predávali, tak na základe toho, že ho tam uvidel nejaký policajt, tak sa tam spravila razia a on mohol začať svoju prácu robiť od začiatku. (Reakcia z pléna.) Áno, len užívateľ, ešte raz, môže byť aj človek s piatimi gramami marihuany, ktorý podľa tohto zákona ešte, už môže byť nad hranicou 10-násobku dennej dávky, lebo už len tá definícia 10-násobku, pán Lipšic, je nezmysel. Každý jeden človek, ktorý je prichytený s drogou, keby si bol vedomý toho, že si môže dať spraviť psychiatrický posudok, lebo podľa zákona dávka musí byť vypočítaná na neho, tak sa tento štát nedoplatí. My sme platili 350 eur minimálne za každého jedného človeka prichyteného s drogou. Veď to je nonsens! Chvalabohu, sa to nedeje, ale to len preto, že ľudia nevedia, že si to môžu vypýtať. Preto aj v tejto oblasti určite treba zákon zmeniť a treba prejsť k definícii, ktorá bude kombinovať hmotnosť s koncentráciou účinnej látky, lebo potom bude jasné, čo tam máme, a nebudeme musieť našívať konkrétne množstvo drogy, ktorá bola nájdená, na špecifikovanú potrebu užívateľa, u ktorého bola nájdená. Tých dier je tam strašne veľa. Ale tento jeden krok je krok správnym smerom. Pretože nemusí pri užívateľoch sa využívať potom § 39, nemusí sa prihliadať, nemusí sa robiť výnimka z pravidla, ale pravidlo samotné umožní nižšiu sadzbu trojročnú s podmienkou a probačný dohľad by mal zabezpečiť, aby sa takýto človek z tej siete drogovej kriminality dostal. (Reakcia z pléna.) Áno. Ale ešte raz, väčšina tých ľudí, Pali, nemá advokáta. Nikto nevie, že ten paragraf sa na tom pojednávaní môže využiť. Veď keď hovoríme o praxi, tak o nej hovorme z obidvoch strán. A prax je taká, že títo ľudia, ktorí sa častokrát zastupujú sami, sú vystavení šikane zo strany súdu, zo strany prokuratúry a sú ukladané oveľa vyššie tresty, než je spoločenská závadnosť ich konania. A keď sa pozrieme na 34. paragraf Trestného zákona, ten hovorí, že „pri určovaní druhu trestu a jeho výmere sa prihliadne najmä na spôsob spáchania činu a jeho následok, zavinenie, pohnútku, priťažujúce a poľahčujúce okolnosti a na osobu páchateľa, jeho pomery a možnosť jeho nápravy“. Len to sa nedeje. (Reakcia z pléna.) To sa ne... (Reakcia z pléna.) Áno, ale zároveň, keď už je díler, tak tam ani len nemôžme hovoriť o tom, že by išlo sa nižšie, pretože spôsob a spoločenská závažnosť jeho konania je vyššia. (Reakcie z pléna.) Je vyššia. Preto, ešte raz, nikto, kto ma pozná, nemôže povedať, že by som nadržiaval drogovým dílerom. To určite nie. Zničili životy mnohých ľudí, ktorí mi boli srdcu blízki, a veľmi dobre viem, čo je to stáť vedľa človeka, ktorý stratil svoju vlastnú osobnosť, stratil život zo svojich vlastných rúk a človek je bezmocný, lebo nevie, akým spôsobom mu má pomôcť. Verte mi túto skúsenosť. Nechcel som ju mať, ale mám ju. Preto som posledný, ktorý by sa zastával človeka, ktorý si z nešťastia iných ľudí robí výhodný biznis. Ale zároveň tu máme ľudí, ktorých závadnosť a spoločenská ujma ich konania je malá a drogy sú súčasťou ich života, nešíria ich okolo seba, nežijú z toho, nerobia si živobytie z nešťastia iných ľudí, napriek tomu na základe doterajšej dikcie zákona častokrát prepadli sitom. A, áno, sú tam aj také modelové prípady, že chytili ho s piatimi drogami trávy, išiel do basy a odtiaľ po dvoch-troch rokoch išiel ako perfektne vyškolený heroínový díler. Pretože tým prostredím, s ktorým sa tam stretol, z neho toho dílera spravilo. Tomuto musíme zabraňovať, musíme mať vyrovnaný prístup a musíme oveľa viacej myslieť na znižovanie ujmy na úrovni ľudí, než na ideologické klapky, ktoré máme mnohí nasadené na svojich vlastných očiach. Ďakujem.