Sopko, Miroslav, poslanec NR SR (2019-02-12):
Vážení kolegovia, dovoľte aj mne vystúpiť v rámci tých desiatich minút k tomuto predmetnému návrhu zákona, ktorý odkrýva veľmi vážnu tému, v podstate veď čo iné, len vážne témy dnes tu riešime. A možno taký trošku pohľad späť mi dovoľte hneď v úvode, na základe, v minulých týždňoch zverejnili výsledky testovania 5. Keď sme už tu hovorili o piatakoch a o testovaní piatakov, tak vieme, že máme už na stole z Národného ústavu certifikovaných meraní a vzdelávania takú súhrnnú správu, ktorá nám popisuje veľmi smutný stav toho, aké sú výsledky. Výsledky žiakov v piatom ročníku, ktorí; najvypuklejšie práve vyskakujú v prípade žiakov, ktorí jednoducho nemali také šťastie a nemajú to najpodnetnejšie prostredie. Hneď v úvode tejto správy máte uvedené, výsledky horšie ako národný priemer dosiahli okresy Kežmarok, Revúca, Rimavská Sobota a Gelnica. Na úrovni silnej vecnej významnosti. Pokiaľ by sme ale, ja som si tú námahu dal, urobili porovnanie, komparáciu, ak chceme použiť takéto odbornejšie slovo, s už známymi výsledkami porovnávaní v miere zaškolenosti detí, koľko nám vlastne detí chodí do predškolských zariadení, tak zistíme, že tam máme skoro 100-percentnú zhodu, že práve tieto lokality, ktoré už tu boli spomínané, sú tými, kde nás tlačí najviac topánka. A stále to konštatujeme a stále to vidíme. Jednoducho je to stav, ktorý nevznikol včera, je tu dlhodobo a tieto výsledky sa neustále zhoršujú. Z celkového počtu testovaných žiakov z matematiky, ktorý bol 2 041, 4,4 % zo sociálne znevýhodneného prostredia, žiaci zo sociálne znevýhodneného prostredia dosiahli priemernú úspešnosť 22,9 percenta. Naopak, žiaci bez sociálneho znevýhodnenia dosiahli priemernú úspešnosť 60,9. Pri slovenskom jazyku z celkového počtu 1 822 testovaných detí 4,2 % zo sociálne znevýhodneného prostredia, práve títo žiaci dosiahli priemernú úspešnosť len 23,7 %, naopak, žiaci bez sociálne znevýhodneného prostredia dosiahli priemernú úspešnosť 59,9 percenta. Čísla. Čísla jednoducho nám hovoria, že stav je mimoriadne zlý a kritický. V januári, možnože ste mnohí z vás postrehli, niektorí si to aj prečítali, tohto roka bola vydaná Inštitútom vzdelávacej politiky v spolupráci s Útvarom hodnoty za peniaze a ďalšími útvarmi, ktoré sú pri jednotlivých ministerstvách, komplexná revízia výdavkov na skupiny ohrozené chudobou alebo sociálnym vylúčením. Je to veľmi smutných 75 strán čítania a zároveň aj porovnávania s tým, keď doteraz niekto, kto o toto veľmi ani nezavadil, o tento problém, môže porovnať práve, čo je najvypuklejšími problémami. Je tam veľmi veľa dát, o ktorých by sme mohli dlho hovoriť. Napríklad je tam jednoznačne napísané, že máme priamu úmeru, obce, ktoré nemajú materské školy, majú relatívne vysoký podiel rómskej populácie, v číslach vyšlo 18 %, to znamená 198 obcí. A z týchto všetkých obcí podľa zdroja Atlasu rómskych komunít 1 107 obcí, teda z počtu 1 107 obcí bolo celkovo 24-tisíc detí, ktoré vlastne sa nachádzali v tomto prostredí. Tieto čísla a ďalšie, ktoré by som mohol uvádzať, nám ale nepomáhajú. Máme tu na stole, alebo počujeme o pripravovanom modeli zavedenia povinného jedného roku predškolského vzdelávania, i keď mohli by sme si pozrieť zdvihnutý prst v susednej Českej republike, kde to majú aplikované a kde zisťujú, že už pomaly dochádza k akémusi vytriezveniu z nadšenia, že jednoducho toto je tá cesta, ktorá naozaj pomáha. Treba si jednoducho rovno povedať, kvázi hovoriť o tom, že keď chceme pomôcť jednej určitej skupine a zavádzame to celoplošne, je určitým riešením, mňa osobne privádza k skeptizmu najvyššieho rangu, pretože tu musí dôjsť jednoznačne k čím skoršej intervencii priamo ku konkrétnym deťom. Možno to znie tvrdo. Možnože v rámci nejakých diskusií, ktoré o tom môžeme tu viesť, tu v parlamente, na odborných konferenciách, diskusných skupinách a tak ďalej, sa nám vidí, že konkrétne navrhované opatrenia v tomto návrhu zákona nie sú úplne top, každopádne ale platí a bude platiť, že už včera bolo neskoro a jednoducho tie opatrenia, ktoré sa mali realizovať v súčasnosti a dlho sme o nich počúvali, sa nezrealizovali. Preto aj na základe skúseností, ktoré mám s ľuďmi, ktorí pôsobia a sú to aj mnohí mladí ľudia, ktorých nachádzame v komunite Teach for Slovakia, ktorí pôsobia práve v tomto prostredí, v prostredí, kde zisťujú práve ľudia, ktorí predtým sa veľmi školstvom nezaoberali, prišli z rôznych sfér a zapájajú do toho svoj um a svoje snaženie, zisťujú, že čím skoršia bude intervencia, tým skôr môžeme tým deťom pomôcť. Jednoducho pohľad, ktorý; pohľad, ktorý je častokrát taký povrchný, jednoducho niekto si myslí, že má nejaký zázračný prútik, ktorým zamáva a to sa vyrieši bez zapojenia, samozrejme, aj iných vecí, ktoré tu už boli spomínané, nám nepomôže. Berme tento návrh ako jeden z krokov, nie ako za návrh, ktorý všetko rieši, ale ako jeden z krokov. Možno tých prvých, ktoré v súvislosti s ďalšími opatreniami, ktoré môžeme predložiť bez ohľadu na to, ako to dopadne, keďže vieme, že väčšinu tu nemáme, berme to ako jeden z krokov, ktorý ten proces môže začať. Pretože už v mnohých prípadoch je častokrát neskoro. Ja chápem skepsu a viem, že sú na tieto veci rôzne názory. Ale jednoducho už musíme konečne začať konať. Musíme konať, pretože toto je problém, ktorý nám prerástol cez hlavu, a nestačí o tom len konštatovať tuná v pléne Národnej rady alebo na nejakej konferencii. Musíme už začať konať. A bez ohľadu na to, či to bude zneužívané alebo nebude zneužívané určitým spektrom politikov, ktorí sa snažia využiť predsudky pre to, aby mohli túto tému využiť pre svoje politické body, prihováram sa za to a prosím, aby sme posunutím tohto zákona do druhého čítania a ďalšími zakomponovanými opatreniami sa snažili riešiť problém, ktorý je jednoznačne popísaný a bol tu už veľakrát zopakovaný. Jednoducho vyrástla nám tu stratená generácia, ktorá nebude mať šancu, ak jej nepomôžeme. Ďakujem.