I. Radičová, poslankyňa: (2006-09-06):
Dovoľte mi na úvod zdôrazniť a zvýrazniť zásadné tvrdenie. Nik nespochybňuje akútnu potrebu riešenia nízkych dôchodkov a riešiť sociálnu situáciu dôchodcov, naozaj nik. A tento cieľ máme naozaj spoločný. Tento smer a tento spôsob uvažovania, ako zlepšiť sociálnu situáciu tých, ktorí to potrebujú, môžeme považovať za spoločné snaženie tak zákonodarného orgánu, ako aj ostatných reprezentantov tejto krajiny. Druhá otázka je ako, akým spôsobom riešiť túto situáciu, a to predovšetkým aj v kontexte iných sociálne oslabených skupín, iných sociálne rizikových skupín, ale i v rámci riešenia jednotlivých kategórií vnútri samotnej nemalej skupiny dôchodcov. Často na pôde tejto snemovne padlo spojenie moderný sociálny štát. Opakovane na pôde tejto snemovne sa zdôrazňovala potreba sociálnej solidarity a opakovane sa apelovalo a argumentovalo európskymi štandardmi. Preto mi dovoľte na úvod veľmi stručne pripomenúť základné štandardy a princípy, na ktorých sa zhodli všetky členské krajiny Európskej únie vo vzťahu k dôchodkom, ich vytváraniu a miere solidarity v dôchodkovom systéme. Tie princípy a zásady spoločné sú tri. Ja ich naozaj len vymenujem, len na osvieženie a pripomenutie pamäti. Ten prvý princíp je, aby bol zachovaný prístup k dôchodkom a k primeraným príjmom dôchodcov, ktoré by umožnili primerane zachovať si životnú úroveň po odchode do dôchodku pri zachovaní spravodlivosti medzi generáciami a vnútri generácií. To je prvý princíp. Druhý princíp je finančná udržateľnosť verejných a súkromných penzijných systémov, ktorá by mala byť nastavená s prihliadnutím na starnutie obyvateľstva tromi stratégiami. Z nich je prvá predlžovanie aktívneho života a aktívneho starnutia, druhá vyrovnanie dôchodkov vo vzťahu k zaplatenému poistnému a tretia rozvíjanie finančnej prístupnosti a bezpečnosti súkromných penzijných fondov. Tretí nosný princíp je, že penzijné systémy musia byť transparentné, prispôsobené potrebám súčasnej modernej spoločnosti, demografickému starnutiu a štrukturálnym zmenám. Tieto nosné princípy sú ďalej pretavené do takej, nazývame to, rovnice alebo troch rovníc, ktoré každý dôchodkový systém má spĺňať. Je to rovnováha medzi tými, ktorí platia do systému, a tými, ktorí prijímajú dávky, druhý, medzi zaplatenými príspevkami a vyplácanými dávkami a tretí, medzi solidaritou a individuálnou zodpovednosťou každého za jeho budúcnosť. Tieto tri rovnice má riešiť každý dôchodkový systém. S prihliadnutím na tieto princípy, ktoré sú súčasťou stratégie aj pre budúce roky všetkých členských krajín Európskej únie, konštatujem, že návrh, ktorý má vyriešiť, zlepšiť, doplniť, modifikovať súčasnú situáciu dôchodcov, jeho konštrukcia z tohto pohľadu tieto princípy a kritériá nespĺňa. Nepovažujem preto konštrukciu tohto príspevku za sociálne spravodlivú, konkrétne po prvé, celá konštrukcia príspevku je postavená na pásmach, pani ministerka ich tu spomenula, 20 % priemernej hrubej mzdy v hospodárstve a 40 a 60. Vždy, keď stanovujete pásma, vytvárate subkategórie dôchodcov, ktorí sú v medzihraní týchto pásiem a ktorí sa oprávnene pýtajú, prečo práve oni spadli do nižšieho pásma ako tí, ktorí majú len o veľmi malú sumu menej. To sú tie hraničné problémy. Všetky členské štáty Európskej únie vo všetkých systémoch štátnych sociálnych dávok preto upustili od pásmového rozhodovania sa pri prideľovaní, udeľovaní istých dávok a podpory. Navyše, existuje naozaj niekoľko spôsobov, ako je možné sa tejto skrivodlivosti pri konštrukcii príspevku vyhnúť. Je to možné urobiť lineárne vzhľadom na existujúcu výšku dôchodku. Je to možné urobiť len stanovením istého maxima nulového bodu, kde už sme na hranici vysokých dôchodkov. A tam nebudeme pridávať. Ale nechcem obťažovať, naozaj tých možností je niekoľko, ktoré túto skrivodlivosť odstraňujú a riešia a sú overené a vyskúšané. Druhý moment. Rozhodujeme o prerozdelení cirka 1,6 mld. Sk, o prerozdelení príspevkov našich občanov. Rozhodujeme o peniazoch našich občanov. A rozhodujeme, že budeme solidárni z týchto financií voči dôchodcom. Preto toto rozhodovanie o solidarite s konkrétnou sociálnou skupinou musí byť citlivé, spravodlivé a bez skrivodlivostí. My odporúčame a navrhujeme, že v rámci tohto systému, kde z príspevkov, opakujem, vytvoríme subkategórie dôchodcov, zároveň nenavrhujeme prideliť tento príspevok predčasným dôchodcom, pričom ja naozaj trvám na tom, že predčasný dôchodok bol konštituovaný predovšetkým preto, že máme vážnu skupinu občanov nad 50 rokov, ktorí už nemajú už šancu sa zamestnať a nemajú inú voľbu. Nezabúdajme na tento dôvod, prečo sa ocitajú v predčasnom dôchodku. Nemáme ich zahrnutých v príspevku, naopak, máme v príspevku zahrnutých pracujúcich dôchodcov, ktorí popri dôchodku majú ďalší príjem. Vytvára to ďalšiu sociálnu nespravodlivosť. Jeden z princípov Európskej únie totiž hovorí úplne jednoznačne, že nie je možné podmieňovať solidaritu i voči tým, ktorí sú v nerovnovážnych alebo nerovnakých sociálnych situáciách. Tá nerovnakosť tkvie v tom, že je dôchodca, ktorý nepracuje, a dôchodca, ktorý pracuje. Tretí moment, ktorý je rovnako závažný, opakujem, 1,6 mld. z príspevkov našich občanov a platieb našich občanov, kde, a podčiarkujem, 33 % tých, ktorí dnes pracujú a majú príjem z práce, majú rovnaký čistý príjem ako kategória dôchodcov, ktorým ideme dávať štátnu sociálnu dávku, je to skupina rodín s deťmi alebo osamelých jednotlivcov, ktorí pracujú, ale majú rovnaký čistý príjem z práce. Táto sociálna skupina je teda v rovnakej príjmovej sociálnej situácii, ale je zároveň solidárna s dôchodcami, ktorí majú rovnaký príjem ako oni. Dávam na vážne zváženie, že ďalší krok úplne nevyhnutný z dôvodov práve medzigeneračnej solidarity je podporný mechanizmus pre tieto rodiny, ktoré sú príjmovo na tom rovnako a zároveň sa ešte starajú o nezaopatrené deti. Dovoľte mi pripomenúť príklad, ktorý sa odohral v tejto snemovni, keď sme novelizovali zákon č. 461/2003 Z. z. a solidarizovali sme s nízkopríjmovými dôchodcami po úroveň životného minima, zároveň sa prijalo opatrenie a nariadenie, ktorým sa solidarizuje s rodinami s nezaopatrenými deťmi do výšky životného minima. Rozšírili sme vtedy tento okruh, aby sme dávali rovnakú sociálnu dávku ľuďom v rovnakej finančnej sociálnej situácii, aby sme jednu sociálnu skupinu v rovnakej príjmovej situácii nediskriminovali voči inej sociálnej skupine. Rovnaký krok bude nevyhnutný na vyváženie a nediskrimináciu urobiť aj voči rodinám s nezaopatrenými deťmi. Na to vážne a dôrazne upozorňujem. Ďalšia poznámka. Je naozaj namieste otázka prečo práve konštrukt 20, 40, 60, keď systémovo pri nízkopríjmových akýchkoľvek sociálnych skupinách sa vždy odvíjame od kategórie životného minima. Prečo do systému vnášane nesystémový prvok? Prečo nepracujeme s kategóriou životného minima? Prečo nekonštruujeme príspevok napr. ako isté násobky životného minima, čo urobí príspevok priehľadným a logicky zdôvodniteľným? Zároveň to nevytvára asymetriu voči ďalším systémovým či nesystémovým v budúcnosti, ale skôr systémovým opatreniam voči už spomínaným rodinám s nezaopatrenými deťmi. Dovoľte mi povedať iba poznámku pod čiarou. Opakujem a naozaj veľmi dôrazne, je možné vytvoriť spravodlivú konštrukciu rozdeľovania týchto finančných prostriedkov v rámci jednorazovej dávky bez toho, aby sa vnútorne dôchodcovia diferencovali tvrdými, normatívne stanovenými pásmami. Ten konštrukt je veľmi jednoduchý. Nerozumiem, prečo sa k nemu neprikročilo, pretože v takejto podobe znovu, a opakujem, vytvárame sociálne nespravodlivý model. Dámy a páni, ešte raz, nik nenamieta voči tomu, že treba riešiť situáciu nízkopríjmových dôchodcov, moja námietka tkvie v spôsobe, akým je tento príspevok konštruovaný, pretože existujú minimálne tri spôsoby, ktoré tieto diskrepancie riešia a odstraňujú. Po druhé, zdôrazňujem opätovne, že by to malo harmonizovať, i keď je to jednorazová dávka, s princípmi, ku ktorým sa zaviazala aj Slovenská republika. A po tretie, vyzývam, aby sme naozaj pokračovali vo vecnej diskusii systémového riešenia výšky dôchodkov v rámci 1., tzv. priebežného piliera, kde isté koncepty už boli diskutované i na pôde tohto parlamentu. Je to vážna diskusia, ktorá predpokladá expertné rozhovory, pracovné skupiny, konsenzus širokospektrálny. Ale systémové riešenie je jediným, ktoré zabezpečí to, aby sme nevytvárali jednorazové dávky, ktoré v svojej podstate nemusia byť sociálne spravodlivé. Na záver. Dovoľte mi navrhnúť, aby Národná rada Slovenskej republiky sa uzniesla v súlade s § 73 ods. 3 písm. a) rokovacieho poriadku tak, že tento návrh zákona vráti navrhovateľovi na dopracovanie. Apelujem na vašu zodpovednosť. Ak pristupujeme k jednorazovému príspevku, konštruujme ho spravodlivo. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)