V. Palko, poslanec: (2006-09-05):
K pánu poslancovi Jarjabkovi, ktorý sa spýtal, že vlastne prečo až teraz s tým prichádzam, myslím si, že to je omyl, ešte v minulom období, keď som bol ako minister vnútra, tak ja som aj z tohto rečníckeho pultu podporil niektoré návrhy, ktoré predkladala pani poslankyňa Tóthová, myslím, že aj vy, podporoval som tie návrhy dokonca aj ako člen vlády, keď to boli poslanecké návrhy zákonov, ktorými sa riešili tie upútavky plné násilia a tak. Čiže ja som sa tomu venoval. A pred šiestimi rokmi ako predseda výboru pre obranu a bezpečnosť som navrhoval takisto analogickú novelu ešte predchodcu tohto zákona, ktorá sa týkala propagácie drog, a úspešne – a k tomu ešte prídeme o chvíľočku. Pán poslanec Jarjabek, myslím si, že to nie dobrý príklad povedať, že no tak mohla by sa touto novelou zakázať povedzme relácia, po zhliadnutí ktorej nejaký mladý človek by sa nie pridal k zločinu, ale by sa odvrátil od zločinu. Tak takú reláciu asi nemožno nazvať propagáciou zločinu, ale asi taká relácia je pravým opakom propagácie, nie? No, čiže tieto námietky, ktoré ste kládli, toto asi neobstojí. Diskriminácia, jeden typ médií, elektronické a tlačené, myslím si, že pred diskrimináciou sú chránené osoby, občania, nie nejaké typy médií, ale pokojne sa môžeme zaoberať niekedy aj potom tlačovým zákonom. Ale tento problém, ktorý som sa snažil riešiť aj s kolegom Minárikom, reaguje na to, že je podstatne vypuklejší v elektronických médiách. Aj keď našli by sa menšie, ale nie také závažné príklady ako aj v tlačených, ale nie také závažné. Vy ste vlastne spochybnili to, či možno objektívne určiť, čo to je propagácia a čo to nie je propagácia. Ešte priamejšie túto otázku vlastne postavila pani poslankyňa Tóthová, čo to je propagácia? Ako keby také niečo vôbec nebolo možné dať do nejakých zákonov. No ale veď také pojmy, ako je propagácia, schvaľovanie a tak, však to je už dávno súčasť našich zákonov a nie sú s tým problémy, s hodnotením?! Veď aj tento zákon, ktorý novelizujeme, obsahuje strašne veľa vecí, čo sa tam nesmie propagovať. Nesmie sa propagovať násilie. Je nejaký zásadný problém? Vyskytol sa nejaký chaos? Nič také sa nestalo. Prezumpcia neviny. Tu dochádzame k nejakému veľkému nedorozumeniu, pretože táto predkladaná novela predsa nejde proti ľuďom, nezakazuje ľuďom niečo hovoriť ani ich nechce sankciovať, ona obmedzuje médiá, právnické osoby, nie občanov, fyzické osoby. Nemožno hovoriť vôbec o nejakom porušovaní ľudských práv. Právo byť v televízii, také ľudské právo naozaj nepoznám a dúfam, že sa neobjaví, aj keď by som nevylúčil, že ani to pomaličky. Také právo neexistuje. A čo sa týka – teda aby som to trošku zhrnul. Ak sú námietky kvôli istej všeobecnosti formulácie, no tak, prosím vás, toto je typická vlastnosť zákonov. Vždycky bola a vždycky bude. A z tohto hľadiska takto formulácia nie je nejakou novinkou. No naozaj dajte si tú námahu, pekne vás prosím, prečítajte si zákon v doteraz platnom znení, čo všetko sa tam formuluje takisto všeobecne, čo tie médiá nesmú. A je tam toho veľa. Keď my len navrhujeme doplniť písmeno g), a to od a) po i), či koľko, f), to tam všetko už je. Tie obmedzenia tam sú a nebol s tým nejaký veľký problém. Čiže tú námietku, že to nie je realizovateľné, táto námietka neobstojí, je to, myslím si, len domnienka pánov poslancov. Nie som si istý, či panie poslankyne a páni poslanci všetci vedia, že vlastne čo bolo tou kvapkou, ktorá už nás motivovala k tomu, aby sme podali tento návrh zákona. Touto poslednou kvapkou bola relácia Reflex, ktorá bola 2. augusta 2006 v jednej komerčnej televízii a ktorá sa volala Mafián. Tu sa stále kladie otázka, kto určí, kto to je osoba s kriminálneho prostredia atď.? Ja by som si len dovolil zacitovať, že ako je to definované, „ide o osoby z kriminálneho prostredia alebo s týmto prostredím spojené alebo osoby, ktoré vzhľadom na svoje správanie a spôsob života sú odôvodnene považované alebo samy sebou identifikované ako osoby z kriminálneho prostredia“. V tejto relácii Reflex vystupoval a bol ako veľmi sympaticky vykreslený, ako sympatický človek, zodpovedný otec rodiny, milovaný, milujúci, keď boli zábery naňho, ako boxuje do nejakého koženého vreca, tak znela taká rocková hudba a taký proste „podmaz“, sympatický, drsný, tvrdý chlapík. Keď hovorila jeho manželka, taká romantická hudba znela v pozadí a tak ďalej. Tento človek Marián G. je obvinený z dvoch vrážd, úkladných vrážd, mafiánskych vrážd osôb Havaši a Pataši starší. Bol aj vo väzbe, momentálne je prepustený, ale nebol, to obvinenie stále platí, možno bude podaná obžaloba a potom bude vec na súde. Ale ja chcem jednu vec zdôrazniť, vážené panie poslankyne, páni poslanci, je úplne nepodstatné to, či on bude odsúdený, alebo nebude odsúdený, je to nepodstatné, či to bola propagácia mafie, ktorú týmto zákonom chceme zabrániť, alebo nie, pretože tá televízia ho sama označila, ten príspevok, ten bod programu Mafián, to nie sme v tom štádiu, že televízia aj nejako akože musí zvažovať, tak máme ho považovať za takú osobu, alebo nie. Tá televízia to hovorí otvorene! My sme už tam, panie poslankyne, páni poslanci. Marián G., keď bolo jeho meno na obrazovke počas relácie, tak podtitulok, ktorý tam dala tá televízia, slobodne, vedome, ten podtitulok bol Člen bratislavského podsvetia. My už sme tam. To znamená, že tento prípad, konkrétne túto reláciu, znenie nášho zákona, našej novely jasne, presne popisuje. Ak túto novelu schválite, tak také príspevky sa nebudú môcť opakovať. Ak ju neschválite, budú sa môcť opakovať – tak veci stoja. Tak veci stoja. Ten človek tam o sebe hovorí, veď on hovorí o sebe, áno, ja som sa pochyboval v takom prostredí, kde boli také partie, boli to chlapci s tvrdými päsťami, brali drogy a bolo im dobre. Brali drogy a bolo im pritom dobre. Podobný prípad, ku ktorému došlo pred tromi a niekoľko rokmi. Mikuláš Černák, to meno vám je známe. A tam nie je diskusia o tom, či to je, alebo nie je osoba z kriminálneho prostredia? Právoplatne odsúdený za vydieranie bol. Dostal sa nesprávnym rozhodnutím okresného súdu po odpykaní polovice 8,5-ročného trestu na slobodu, chvalabohu, Najvyšší súd skonštatoval, že to bolo nezákonné, a dostali sme ho naspäť, aj keď medzitým ušiel do Prahy. No ale počas tých pár mesiacov, čo bol voľný, no tak dostal 3-minútový priestor v hlavných správach najsledovanejšej komerčnej televízie, tam bol s ním rozhovor, exkluzívny rozhovor, tak to bolo ohlásené hlásateľom: „Exkluzívny rozhovor s Mikulášom Černákom vám ponúkame.“ A ten redaktor sa k nemu choval takým zdvorilým, láskavým spôsobom, akým sa nikdy nechoval a nebude chovať k nikomu z vás, z nás, čo sme tu. Otázky typu: „Zabili ste toho a tamtoho?“ „Nie samozrejme, že nie.“ „Môžu sa vás báť podnikatelia?“ Prosím vás, rozprávajte sa s podnikateľmi z okolia Brezna, Banskej Bystrice, Zvolena atď. Vedia, kto to je. A teraz si predstavte, že týchto ľudí oni vidia na obrazovke, ako tam akože rozprávajú a chovajú sa ako sporiadaní občania. Čo si tak tí ľudia majú myslieť? Prosím vás, čo si tak má myslieť policajt, ktorý sa snaží dlhé roky takéhoto človeka dostať do basy? Čo si má myslieť prokurátor? Čo si má myslieť sudca? Viete, čo si myslia? Že to je bláznivý svet a bláznivá spoločnosť, za ktorú nemá zmysel bojovať! Toto si myslia. Stačí sa ich spýtať. Je to tak. Čiže prípady, ktoré som vám popísal, a to boli škandálne prípady, tie tento zákon jasne, hladko eliminuje. No a keď hovoríte, že môže s tým byť problém, no tak tá formulácia obsahuje slovo „odôvodnene“, odôvodnene musí byť taká osoba považovaná za osobu z kriminálneho prostredia. Prípady, ktoré som vám povedal, tam to bolo úplne jasné. No tak dobre, ten, kto bude dávať niekde podnet, tak to musí odôvodniť. Ak dá podnet na nejaké médium rada, ak sa rozhodne, že bol porušený zákon, tak to nejako musí odôvodniť, keď to neodôvodní, no tak nebude sankcia. Ale nebojme sa toho. Vážené panie poslankyne, páni poslanci – palica na trestanie neposlušných médií, prvý krok k cenzúre, pán poslanec Galbavý? No tak písmeno g) nie je prvé v abecede, pán poslanec, tam sú už body od a) až po f), ktoré tam sú. Nebol to prvý krok k cenzúre. Takáto logika je ako logika – polícia je strašne nebezpečná vec, dnes zatvára vrahov, zajtra môže slušných ľudí, že? No, ja sa netajím jednou vecou, že tento zákon naozaj supluje absolútny pokles slušnosti v slovenských médiách a v slovenskej spoločnosti a vôbec v tejto civilizácii v tomto priestore, ja sa s tým netajím, je to tak. Chcel by som vám však ukázať, že takáto snaha nemusí byť vôbec neúspešná, ale môže byť veľmi efektívna. Už som spomínal pánu poslancovi Jarjabkovi, že pred 6 rokmi som dával novelu predchodcu tohto zákona, tá novela bola úspešná a to moje znenie, ktoré som dodal do predchodcu tohto zákona, sa objavilo aj v novom zákone a je to tam stále. To bol vlastne zákaz propagácie drog. Možno si spomínate, je to 6 rokov, známy slovenský spevák pop-music povedal v jednej relácii tiež v tej istej komerčnej televízii, že aké je to fajn, keď umelec berie drogy, aké je to fajn na jeho inšpiráciu. Vtedy to vzbudilo v slovenskej spoločnosti istý rozruch, neviem, či by to už vzbudilo dnes taký rozruch. Vtedy to rozruch vzbudilo, ja som dal novelu toho zákona, kde som navrhol formuláciu, že proste médiá nesmú propagovať užívanie drog spôsobom, ktorý je jeho ospravedlňovaním, zľahčovaním. Vážené kolegyne, kolegovia, tá diskusia, ktorá vtedy bola, a nebola moc intenzívna, ale nejaká bola, ale to bola presná kópia tejto diskusie. Tiež sa kládli otázky: Čo to je zľahčovanie, čo to je ospravedlnenie, bude to znamenať, že nemôžeme sa potom pozerať na nejaký film, kde je drogová mafia atď.? Všetky tieto otázky padali. No parlament túto novelu vtedy schválil a čo sa stalo – nevyskytli sa žiadne problémy, naopak, nevyskytol sa už nikdy žiadny taký exces, žeby niekto otvorene propagoval drogy. Proste sa to nevyskytlo. Aspoň ja o takom prípade neviem. A ak niekto o nejakom vie, tak môže použiť ten zákon a dať podnet. Dať podnet. Tu vládne jedno veľké nedorozumenie. Veľké nedorozumenie. Boj proti mafii je len vecou orgánov činných v trestnom konaní? To je omyl! To je proste omyl. Boj proti zločinnosti je vecou len orgánov činných v trestnom konaní? No, prosím vás, budeme stále viac konfrontovaní s problémom kriminality mládeže, kriminality na školách, že školy sa budú meniť na nebezpečné miesto. No tak, ak nechcete ísť aj cestou toho, že treba dať médiám jasný limit, zabudnite, že sa niečo môže zlepšiť. Zabudnite! To je bláznovstvo veriť, že niečo sa môže zmeniť! Nezmení sa. Môže sa to len zhoršovať. Nie sme už náhodou my tam, že teraz osoba, ktorá je v organizovanom zločine, dopustí sa vrážd, jednej, dvoch, a je stíhaná, a nie sme už tam, že ona už proste posiela svojho advokáta niekde, ten nadväzuje médiá a možno i niečo zaplatí? Ponúkne im zaujímavú reportáž. Aj PR („piár“) – a PR je na svete a ovplyvňuje atmosféru, veď on ovplyvňuje samotný ten súdny proces. Ovplyvňuje konanie, motiváciu polície, prokuratúry, sudcov – nie sme už tam? Ja si myslím, že už sme tam. Viete, že by to bolo nejaké začínajúce obmedzovanie slobody médií, slobody slova, ako spomínal pán poslanec Frešo, nie je to tak. Ako som už povedal, tých príkladov, čo sa už nesmie, je tam veľa. Toto dodávame a dodávame to len preto, lebo proste niektoré veci pred desiatimi rokmi by nikomu nenapadli. Zákon a slušnosť by ešte bránila tým médiám to tam dať. Dnes už im nebráni. No tak to tam už musíme dať. Musíme dať mantinely. A nebojíme sa toho. To je problém proste modernej doby. Je strašne... Väčšina ľudí je normálnych. Stále je väčšina ľudí normálnych. Ale niektorí si to už boja priznať. Ja som normálny a nehanbím sa za to. Mám normálne inštinkty. Niektoré veci proste na obrazovku nepatria. Nebudem mať nikdy problém to povedať. No, ešte citát na záver. Charles Péguy, a už je to sto rokov, povedal: „Nikdy sa nedozvieme, koľko skutkov nestatočnosti ide na konto toho, že niekto sa bál, že nebude považovaný za progresívneho a pokrokového.“ Prosím vás, podporte tento zákon do druhého čítania, môžeme o ňom diskutovať, pani poslankyňa Tóthová. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)