Viskupič, Jozef, poslanec NR SR (2016-04-27):
Ďakujem, pán predsedajúci. Prioritne idem meniť zákon č. 308/2000 Z. z. o vysielaní a retransmisii. Možno ste zachytili viacerí, že od 1. 4. začali na Slovensku platiť tzv. rádiové kvóty alebo kvóty pre hranie slovenskej hudby. Samozrejme, debata o tomto inštitúte prebehla týmto plénom a sú stanovené vo výške, ak to budeme rátať na celé dni, 25 %, je tam nejaký nábeh. A nie je veľkým tajomstvom, že vzhľadom na zomierajúci, zomierajúcu hudbu na Slovensku a podobne, som bol iniciátorom jednej časti ochrany slovenskej hudobnej tvorby cez tento nástroj. Nie je neštandardný v Európe, je vysoko štandardný, dokonca presahuje už viac ako 80 % členských krajín Európskej únie, ktoré tento inštitút zaviedli. Ale tento môj návrh zákona pri zákone 308 s ním súvisí iba marginálne. Alebo iba s tým, že treba pri tomto zákone, a tak sme to aj predkladali, povedať aj „b“. Kvóty totižto zviazali ruky vysielateľom, veľmi výrazne. Dokonca ak by sme tú debatu zbehli a možnože niekto príde s pozmeňujúcim návrhom alebo otvorí ten zákon znova, a to „b“ totižto sa do zákonnej úpravy nedostalo. My máme z roku 2000 relikt v našom zákone o vysielaní a retransmisii, možno niektorí pamätníci si ho budú pamätať pod názvom „lex Rusko“, kedy sa v našom zákone, ktorý ustanovil vysielanie verejnoprávnych médií, čiže keď sa prerobili štátne médiá na verejnoprávne a kedy sa zadefinoval duálny systém, čiže nám vznikli vysielatelia z licencie, resp. ľudovo volané komerčné stanice, a vtedy sa nám dostal do zákona aj jeden moment, kedy sa zakázalo jednému mediálnemu domu alebo jednej firme alebo jednej fyzickej osobe vlastniť viacero licencií na viacero programových služieb. Ja som sa teda rozhodol pri, presne v deň, kedy sa kvóty 1. 4. dostali do účinnosti, podať aj návrh zákona, aby sme vysielateľom z licencií, komerčným rádiám rozviazali ruky. Tam smerujú obe zámery tejto, oba zámery tejto právnej úpravy a skúsim ich pre potreby tohoto pléna osvetliť. Veľmi dôležitý zámer je ten, že potrebujeme tak trošička posvietiť na schránkové firmy, ktoré sa vyskytujú medzi našimi vysielateľmi, resp. žiadateľmi o licencie, a teda dostať sa na tretiu úroveň preukazovania toho, kto vysiela, resp. kto žiada licenciu na to, aby vysielať mohol. Schránkový problém totiž to sa nedeje iba v stavebných firmách alebo firmách, ktoré žiadajú tento štát vo výberových konaniach, resp. v obstarávaniach štát o finančné prostriedky na to, aby mohli realizovať svoje zámery zo súkromného sektora, používať tzv. verejné zdroje, ale schránky sa nám usídlili aj tu. Napriek tvrdosti tohto zákona tí silní hráči vedia tento zákon veľmi účinne obísť, a to práve prostredníctvom schránok. Preto sa môžete, a je tu viacero ľudí, ktorí jednak priamo s médiami pracujú, resp. pracovali alebo priamo nejaké médiá vlastnili, asi potvrdia moje slová, že mať v majiteľských štruktúrach dostatočný vplyv a potom zabezpečiť si vplyv aj pred regulátorom, čiže pre radu vysielania, pre retransmisných znamená, že sa môžme dostať aj do stavu, kde jeden subjekt, nazvime ho Ja a Ty, bude vlastniť vysielaciu štruktúru aj televízie a bude mať pre potreby tejto debaty ich zrátané, môžeme ich neskôr aj vymenovať, štyri rádiostanice. Čiže zákon je v tomto bode neúčinný. Mocní a vplyvní si vedia nájsť cestičku a tí, ktorí by vedeli vysielať buď regionálne, alebo by sformátovali nejakú vysielaciu štruktúru, ktorá by hovorila o džezovom rádiu, metálovom rádiu, hip-hopovom rádiu alebo rádiu na vážnu hudbu, títo veľmi sa k tomuto nedostanú. Čiže môj návrh zákona hovorí o tom, aby sme si posvietili na to, kto vysiela, kto stojí pred retransmisnou radou a žiadal o pridelenie licencie, zároveň rozväzuje ruky ľuďom, ktorí by chceli sformátovať nielen celoplošné mainstreamové rádiá, ale aj rádiá, ktoré by mohli byť regionálne, rádia, ktoré by vedeli vysielať nejaký hudobný alebo inak zameraný monotyp. Myslím si, že aj naša krajina by si zaslúžila jedno buď na regionálnej báze postavené inforádio, je to jeden z monotypov. A ak to porovnáme len s krajinou, ktorá má podobnú mediálnu históriu ako my, a je to Česká republika, tak programové služby regionálnych rádií, lokálnych rádií, rádií zameraných aj na domácu tvorbu, je ako húb po daždi, a u nás, keď som sa bavil napríklad s pánom alebo rozprával s pánom Borisom Kollárom, ktorý tiež spolu so mnou hovorí o tom, že máme tu dve rádiá, ktoré zarábajú, a všetky ostatné sú pod hladinou nejakých, ako hovoria environmentalisti, sustainable modelu alebo dlhodobo udržateľného modelu, čiže nemajú reálne financovanie. Toto je nedobý stav. A čítam zámery aj vlády v programovom vyhlásení vlády, že chcú opraviť zákon č. 308 o vysielaní a retransmisii, a preto aj táto novela ide v hlbokom súzvuku s tým, kde vláda bude musieť urobiť takpovediac kroky, aby sme vysielateľom rozviazali ruky a na druhej strane, aby sme si naozaj posvietili na schránkové firmy, ktoré vo vysielaní, ktorých máme pri jednotlivých vysielateľoch už dnes. Pre účely otvorenia tejto debaty a v úvodnom slove je asi toľko na vysvetlenie legislatívneho zámeru. Dúfam, že je tu viacero poslancov, ktorí s touto ideou súhlasiť budú, a dúfam, že nájde aj v tomto pléne podporu, o ktorú vás týmto aj žiadam. A dúfam, že sa na tom zhodneme. Ďakujem.