Chren, Martin, poslanec NR SR (2012-09-12):
Ďakujem veľmi pekne. Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, ctené kolegyne, ctení kolegovia, tak na poslednú chvíľu som sa rozhodol veľmi krátko a veľmi stručne predsa len vystúpiť k predloženému návrhu zákona, aj keď skôr by som možno chcel hovoriť o celkovej reforme verejnej správy. Nebudem dnes nejako na tomto mieste prehnane kritický. Musím povedať, že Slovensko naozaj potrebuje zásadnú a systémovú reformu verejnej správy, a ako člen výboru pre verejnú správu, ktorý absolvoval tú prezentáciu o reforme ESO, ktorú spomínal aj pán minister, a som sa už viackrát vyjadril, že ciele tejto reformy sú naozaj stanovené veľmi ambiciózne a sú stanovené tak, že môžeme polemizovať o tom, že či by sa nedalo nájsť aj nejaké iné, možno systémovo iné riešenie, ale v prípade, že sa táto reforma uskutoční tak, ako je naplánovaná, tak zrejme povedie k zlepšeniu a k zjednodušeniu života občanov na Slovensku a čo sa dá možno trošku vytknúť alebo skôr by som povedal, že o čom sa dnes dá debatovať, je náplň samotného predloženého zákona a potom 4 také otázky alebo možno výhrady k celkovej reforme verejnej správy, na ktoré by som chcel upozorniť a ktoré by som chcel vzniesť. K tomu samotnému zákonu môžem povedať len to, čo už povedali niektorí moji predrečníci a zaznelo aj v samotných faktických poznámkach. Ten zákon tak trošku pripomína také predčasné vyvrcholenie. Ten zákon samotný totiž napriek tomu, že aké ambície má reforma ESO a čo všetko sľubuje, v podstate k naplneniu tých cieľov nejakým zásadným spôsobom nevedie. Niekto to nazve potemkinovská dedina, niekto to nazve premaľovanie názvov, ja to rád nazývam, že „škatule hýbte sa“, podľa tej starej hry, že len poprehadzujeme škatule, ale v zásade sa robí stále to isté s rovnakým množstvom zamestnancov a len inak ukotvených. Drvivým výsledkom tejto reformy, som presvedčený, že naozaj budú zamestnanci, ktorí budú sedieť na rovnakej stoličke za rovnakým stolom a akurát s inou tabuľkou na dverách. To sa týka tohto konkrétneho zákona. Preto a jediné, čo môžeme počuť, je apelovanie na dôveru, vláda hovorí – dôverujte nám, toto je len nejaká nejaký prvý krok, prvá fáza, za ktorou bude nasledovať veľa ďalšieho. Samotný tento zákon naozaj veľa nezmení, ale prídu ďalšie zákony a zmeny od 1. januára 2014 a tie už budú zásadné. Musím povedať, že bolo by férovejšie tie zmeny predstaviť naraz a v jednom balíku a voči poslancom Národnej rady by naozaj bolo férovejšie prijať alebo predložiť zákon, ktorý by možno aj s odloženou účinnosťou, ale naozaj upravoval, ale úplne všetky zmeny, ktoré reforma ESO v sebe obsahuje, aby sme naozaj mohli vidieť a posúdiť, či to, čo je tak pekne namaľované na powerpointových slidoch, to, čo sme pekne videli premietnuté na stenu, sa naozaj aj v zákonoch prejaví. Na druhej strane však vnímam výzvu k dôvere aj preto, hoci u nás na poslaneckom klube bola debata, nebudem skúšať predkladať nejaké procedurálne návrhy na vrátenie tohto zákona na prepracovanie a predloženie ako celku. Počkáme si však a budeme veľmi bedlivo a starostlivo sledovať všetky ďalšie kroky, to môžem sľúbiť a na druhej strane budem veľmi rád, keď sa napĺňajú aj sľuby, aj o tom, že budeme vidieť pravidelné ročné odpočty toho, či sa naozaj stanovené ciele KPI aj vrátane úspor vo verejnej správe podarí dosiahnuť presne v súlade s ambíciami. Ono v zásade, keď sa pozriete na tú reformu ESO, tak ona neprináša nič také prevratné. V podstate sa do veľkej miery vracia k systému, ktorý na Slovensku fungoval medzi rokmi 1996 až 2003. Vracia sa, zjednodušene povedané, k okresným úradom štátnej správy, na ktorých budú občania vybavovať svoje záležitosti. Trošku by sa dalo možno povedať, že Viktor Nižňanský a jeho tím pripravili reformu verejnej správy, kde v záujme priblíženia sa k občanovi decentralizovali verejnú správu a nová vláda Roberta Fica pripravila reformu verejnej správy, ktorú v záujme priblíženia sa k občanovi centralizuje ju zase naspäť na okresy. Na druhej strane, treba aj priznať aj to, že je tu ten prídavok v podobe využitia nových technológií, technologického pokroku, dalo by sa povedať, integrované obslužné miesta, ktoré umožňujú, umožnia získavať jednotlivé doklady využiteľné na právne účely bez toho, aby sa možno muselo opúšťať miesto bydliska. Sám budem veľmi zvedavý, či sa tieto IOM objavia len na poštách alebo na matrikách, alebo možno aj na iných miestach, ktoré sú blízko k občanovi. No a zaujímavá je, samozrejme, aj idea tých „kamošov“ (KAMO-š – kontaktné administratívne miesto občana a štátu), je to celkom príjemný názov, ktorých by malo byť, myslím, 80, namiesto 745 dnes existujúcich orgánov miestnej štátnej správy, 80 alebo 82, zrejme podľa toho, že vo všetkých okresných mestách a v rozsiahlejších okresoch ešte aj v jednom alebo niekoľkých ďalších mestách a obciach. Čiže počkáme si a budeme veľmi veľmi bedlivo pozorovať napriek tomu, že tento konkrétny zákon je pre nás dosť málo. A to musím povedať, na túto chvíľu dosť málo. Teraz mi dovoľte štyri také postrehy, nazvem to postrehy, nie pripomienky ani kritiku k predloženej reforme verejnej správy. Všeobecné a systémové. Po prvé v celej reforme ESO mi veľmi zásadne chýba narábanie s odbornosťou a profesionalitou štátnych úradníkov. Reforma ESO je ako keby zameraná na formu a nie na obsah. Nerieši to, aby úradníci boli lepší, kvalitnejší, aby sa napríklad nevyskytovali politické nominácie a aby sa odstránil volebný cyklus, ktorý často vedie k tomu, že sa na úradoch menia aj tie najposlednejšie sekretárky, prípadne, že sa od úradníkov začína žiadať, aby si vybavili stranícku knižku, ako sme v uplynulých týždňoch zažili na niekoľkých orgánoch ústrednej štátnej správy. S tým súvisí aj druhá pripomienka, a to je to, čo, čím sa pán minister dokonca chválil alebo na to poukazuje, mne to vadí, že táto reforma naozaj systémovo nezasahuje do jednotlivých kompetencií. Už sme to počuli viackrát. Najlepší prístup, keby sme reformu, prístup k reforme verejnej správy poňali procesne, by bolo naozaj urobiť komplexne audit štátnej správy a toho, čo robí. Avšak nie audit taký, ako sa robil za všetkých minulých vlád, že každé ministerstvo si urobilo svoj audit, zmapovalo svoje procesy, ale absolútne sa neodstránili duplicity, keď napríklad dva úrady robia niečo skoro to isté alebo veľmi podobné. Treba sa na celú štátnu a verejnú správu pozrieť zhora a zistiť a zamyslieť sa nad tým, čo vlastne robiť musí a čo by vlastne robiť ani nemusela. Toho sa táto reforma nijakým spôsobom nedotýka. Poviem príklad, ktorý sme presadzovali sami a na ktorom som pracoval aj ja v rámci tzv. projektu Singapur, ktorý bol schválený uznesením vlády. Bola vytvorená úloha porovnať požiadavky všetkých orgánov trhového dohľadu, tých je niekoľko, máme Slovenskú obchodnú inšpekciu, hygienu, veterinu a mnohé ďalšie, bezpečnosť a ochrana zdravia pri práci, každá z nich môže prísť do podnikateľského subjektu a kontrolovať a pokutovať podnikateľský subjekt za to, že spĺňa, resp. nespĺňa určité parametre. Tak sa niekedy stane, že rôzne úrady kladú na podnikateľov úplné rôzne požiadavky. Máte reštauráciu a príde prvá kontrola a povie vám, že mäso v chladničke musíte skladovať na drevenej podložke, potom príde iný úrad, iná kontrola a povie, že to musí byť na chrómovej podložke, a potom príde tretia kontrola a povie, že to musí byť na PVC podložke. Máte hotel a jedna kontrola vám povie, že smetný kôš v hotelovej kúpeľni musí mať kryt, a druhá povie, že musí byť otvorený. To sa reálne dnes na Slovenku stáva, za to všetko sa dostávajú pokuty a inak, ako pozrieť sa na to zhora, zmapovať všetky požiadavky všetkých orgánov trhového dohľadu sa nepodarí tieto nonsensy odstrániť. Podobný byrokratický nezmysel – jeden zákon prikazuje bezpečnostným službám, aby zamestnávali občanov so zdravotným postihnutím a iný zákon im to vyslovene zakazuje zamestnávať takýchto občanov. No a podľa toho prvého musia platiť pokuty za to, že iný zákon im zakazuje naplniť tieto kritériá. To je ďalší príklad z praxe. Toto isté sa stáva aj na úradoch miestnej štátnej správy. Mnohé úrady vyžadujú duplicitné potvrdenia, mnohé úrady robia duplicitnú prácu a nie je úplne isté, či sa to touto reformou odstráni bez toho, aby sme sa nepozreli na konkrétne kompetencie, bez toho, aby sme neboli ochotní zviesť možno aj medzirezortný boj medzi viacerými ministerstvami a medzi viacerými politikmi. Ja viem, že je to veľmi ťažké aj vo vláde jednej strany, ale je to naozaj niečo, čo je potrebné. Treťou takou zásadnou otázkou je zapojenie samospráv do reformy verejnej správy. Reforma – verejná správa nie je len o štáte, ale je aj o samosprávach. Možno to, čo dnes Slovensko oveľa viac potrebuje, ja uznávam stále, že tie integrované obslužné miesta – KAMO – to všetko občanom zjednoduší život a bude to oveľa ľahšie. Avšak dnes možno oveľa väčšie problémy na Slovensku sa nachádzajú na strane samospráv a oveľa väčší priestor na reformy. Integrácia mestských úradov, možno integrácia obcí do väčších celkov, ktoré by mali spoločné úrady. Naozaj potrebujeme mať na Slovensku 21-tisíc poslancov? Približne 21-tisíc rôznych poslancov na všetkých úrovniach mestskej časti, mestá, VÚC a parlament volia občania na Slovensku vo voľbách. Naozaj potrebuje krajina, ako je Slovensko 21-tisíc rôznych poslancov? Súhlasím, že s reformou administratívy to veľmi nesúhlasí, ale keď hovoríme o reforme verejnej správy ako takej, tak toto je možno ešte pálčivejší problém, na ktorý by sa bolo treba pozrieť. No a posledný taký bod pre debatu – predkladateľ veľmi často hovorí a neustále opakoval aj na výbore pre verejnú správu, že znižovanie počtu zamestnancov nie je overená cesta k šetreniu zdrojov. Osobne som ale presvedčený, že ak chcete šetriť zdroje v štátnej správe, tak znižovanie počtu zamestnancov je nevyhnutným krokom. Odvolám sa len na jeden príklad, výskum spoločnosti Accenture, so zvolením pána ministra, na jednom z top úradov na Slovensku – živnostenský úrad, ktoré naozaj fungujú, určite sú takou, takým jasným príkladom medzi ostatnými úradmi na Slovensku, odhalil, že úpravou procesov a zmenou a zmenou fungovania by sa dalo ušetriť až 40 % zamestnancov. Absolútne súhlasím s tým, že do veľkej miery už dnes Slovensko vyčerpalo potenciál robiť jednoduché škrty a šetrenia v rozpočtoch len tým, že sa škrtajú tabuľkové miesta a prepúšťajú zamestnanci. Na druhej strane, ak naozaj chcete zefektívniť a zjednodušiť systém, tak bez toho, aby ste na konci niekoľkých úradníkov aj naozaj prepúšťali, sa jednoducho nezaobídete, pretože ak to urobíte poriadne a pozriete sa na tie procesy aj na ich kompetencie, zistíte, že mnohí byrokrati vyrábajú, a to pri všetkej úcte k tým dobrým a kvalitným úradníkom, ale že veľmi často jeden úrad vyrába len prácu a papiere pre druhý úrad, a že tá prezamestnanosť a zbytočný vysoký počet úradníkov je skutočnou realitou a faktom. Aby som to teda zhrnul, nebudeme sa snažiť teraz robiť nejako zle pri tomto návrhu zákona, napriek tomu, že ho nepovažujeme za dokonalý hlavne preto, lebo očakávame od kvalitnej reformy verejnej správy omnoho viac. Na druhej strane, sa už nevieme dočkať toho skutočného návrhu reformy verejnej správy, kde zrejme bude diskusia oveľa širšia, oveľa hlbšia, oveľa intenzívnejšia, pretože to, čo tu dnes v parlamente máme, nie je reformou verejnej správy, nie je ani reformou štátnej správy, je to jednoducho zákon, ktorý je nastavený ako „škatule, hýbte sa“ a k tým ambíciám, ktoré aj ministerstvo vnútra má a verejne predstavilo, sa nepribližuje ani len o centimeter. Ďakujem veľmi pekne.