J. Horváth, poslanec: (2008-09-16):
Referendum. Referendum je určite inštitút, právny inštitút, ktorý je výrazom priamej demokracie účasti ľudí, obyvateľov na rozhodovaní. Tej priamej účasti, kde môžu rozhodnúť svojím áno alebo nie, že niečo podporujú, alebo nie. Proti tomuto inštitútu naozaj niet námietok a z mojej strany teda určite nie. Keď sa budem teda držať viacej vášho návrhu, medzinárodné právo Slovenskú republiku nenúti nijakým spôsobom prijímať takýto návrh, ako ste predložili vy. Viedenský dohovor o zmluvnom práve z roku 1969 tiež nezakotvuje takúto povinnosť. Rovnako Európska únia. V európskom práve rovnako nemáme takýto záväzok ani my zakotvený, ani žiaden iný štát. To znamená, medzinárodné spoločenstvo sa nedohodlo zatiaľ na takejto povinnosti. Ak hovoríme o slovenskom právnom poriadku, a tu sa teda pozastavím, treba povedať, že existujú iba zásady vlády, ktoré z roku 1997 existujú a ktoré upravujú spôsob uzatvárania medzinárodných zmlúv, kde tiež nie je takáto povinnosť, ktorú by si vláda zakotvila a zaviazala samu seba, prípadne parlament. Pokiaľ ide o váš návrh, pán predkladateľ, áno, prichádzate s referendom, ktorým by ste chceli doplniť ratifikačný proces, dnes už platný a fungujúci ratifikačný proces o ďalšiu fázu, o ďalší stupeň pri prijímaní, pri uzatváraní medzinárodných zmlúv. Táto dokonca obligatórna podmienka je teda podľa vášho návrhu právnou podmienkou, ktorú nebude možno obísť, ak prijmeme tento návrh, a teda skomplikujeme ratifikačný proces tým, že určíme ratifikačný proces v tejto schéme, že sa prijme ústavný zákon schválený Národnou radou Slovenskej republiky, kde budú musieť minimálne tri pätiny hlasov hlasovať za. To znamená aspoň 90 hlasov. Potvrdenie prichádza do úvahy podľa vášho návrhu, potvrdenie tohto výsledku ľudovým hlasovaním a potom teda až samotný akt zo strany hlavy štátu. Váš návrh požaduje a explicitne to požaduje dvojité hlasovania. Dve hlasovania. Prvé v parlamente, tak ako som ho pomenoval, kde bude treba aspoň 90 hlasov, a potom druhé hlasovanie vzápätí v nejakom čase po hlasovaní v parlamente, ktoré uskutočnia obyvatelia tejto krajiny. Obyvatelia, ktorých účasť na hlasovaní podľa vášho návrhu nie je, tá spodná hranica účasti nie je určená. To znamená, že keď budeme uvažovať ďalej, tak prídeme asi k zaujímavým číslam minimálnej účasti hlasujúcich, ktorí ale, ako váš návrh navrhuje, budú potvrdzovať, teda konfirmovať to, čo rozhodol parlament. To, o čom rozhodli poslanci, tak ako povedal kolega Miššík, zvolení v parlamentných voľbách, ktorí majú na to mandát a ktorí zastupujú ako celok celé obyvateľstvo Slovenskej republiky. Tu prichádzame k jednému paradoxu. Toto je práve ten problémový moment, že vy sám vo svojom návrhu v dôvodovej správe v ods. 3 uvádzate svoju obavu, že tu nie je záujem, píšete to iným slovníkom, ale že tu nie je záujem občanov, dostatočný záujem občanov angažovať sa v týchto veciach ako medzinárodné zmluvy, Európska únia a život v Európskej únii, kde aj uvádzate účel tohto zákona, a to je priblížiť život Európskej únii a podmienky kolektívnej bezpečnosti občanom. V tejto obave však váš návrh ide tak ďaleko, že navrhuje v podstate, keď to teda prerozprávam inými slovami, navrhuje, aby po tom, čo riadne zvolení poslanci odhlasujú v rámci ratifikačného procesu uzatvorenie medzinárodnej zmluvy, prišli k urnám obyvatelia v počte, ktorého spodná hranica nie je dostatočne určená a uskutočnili prejav vôle zmeniť alebo potvrdiť to, o čom rozhodol parlament. Pričom už začínam mať pochybnosti, či ten prejav vôle bude relevantný, či bude počtom hlasov môcť konkurovať mandátu poslancov v parlamente, ktorí o tom predtým rozhodli. V tomto vidím veľký problém, ktorý, mám pocit, nie je dotiahnutý do konca vo vašom návrhu. Ja si myslím, že nie je možné len tak mávnuť rukou nad tým, aká bude spodná hranica hlasujúcich obyvateľov vo všeobecnom ľudovom referende o tejto otázke, že toto nie je možné len tak zamietnuť. Vidím tu problém v tom, že takýmto spôsobom, ak by sa rozhodovalo o uzatváraní medzinárodných zmlúv, ako ste to navrhli, bude rozhodovaním sa medzi zlým riešením a zlým riešením. Teda nie medzi dobrým a zlým riešením, ale medzi dvoma zlými riešeniami, kde na jednej strane bude hlasovanie, kde potrebujeme účasť nadpolovičnej väčšiny oprávnených občanov na hlasovanie, ktorý ale je problém, ako sme zistili z nedávnej minulosti, že toto je problém a ktorý priznávate aj vy sám ako autor návrhu. A na druhej strane hlasovanie bez dostatočne upraveného spodného limitu účasti hlasujúcich vo všeobecnom referende ľudovom. Ja si teda dovolím zhrnúť to, čo som tým chcel povedať, že mám pochybnosti o tom, či je právne, politicky a možno aj politologicky správne zakotviť vaším návrhom do právneho poriadku Slovenskej republiky to, že bude môcť byť konfirmované všeobecným ľudovým hlasovaním takto určeným, ako ste to vy určili to, o čom predtým rozhodli poslanci Národnej rady. A rovnako mám pochybnosti ešte o jednej veci, o ktorej pán kolega Miššík tak nehovoril, že sa splní účel tohto návrhu, tak ako ste ho predložili. Pretože ešte raz to zopakujem, účelom podľa vášho návrhu, citujem, „je priblížiť život Európskej únii a podmienky kolektívnej bezpečnosti občanom“. Mám pocit, že touto treťou fázou v ratifikačnom procese sa nám asi nebude dariť naplniť tento účel a takú tú informačnú, vzdelávaciu alebo nejakú inú funkciu nesplní tento mechanizmus, tak ako ho vy navrhujete. A z týchto dôvodov si preto dovolím vyjadriť pochybnosti o správnosti prijatia tohto vášho návrhu aj z pohľadu diplomata, aj z pohľadu právnika, aj z pohľadu politika. Ďakujem veľmi pekne.