D. Jarjabek, poslanec: (2008-10-23):
Ešte raz, neberiem nikomu jeho názor. Náš mediálny priestor treba úplne a dôsledne ponechať komerčným aktivitám, ale v tom istom parlamente sme sa zatiaľ väčšinou dokázali dohovoriť na tom, že nekomerčné médiá poskytujúce verejnosti služby, ktoré nie sú pre súkromníkov zaujímavé, jednoducho zatiaľ potrebujeme. To bola istá celoparlamentná zhoda ešte nedávno. Preto STV a SRo prežili aj dve vlády vedené politikmi, ku ktorým sa kolega pán poslanec Galbavý hlási. Možno si ešte niekto z vás spomenie na návrh zákona č. 335/1998 Z. z. zo 6. novembra 1998, ktorým sa menil a dopĺňal zákon Slovenskej národnej rady č. 254/1991 Zb. o Slovenskej televízii v znení neskorších predpisov a zákon Slovenskej národnej rady č. 255/1991 Zb. o Slovenskom rozhlase v znení neskorších predpisov. Tak ako dnes kolega Galbavý, predkladal ho vtedy pán poslanec Budaj a zámer bol vtedy rovnako jasný ako dnes. Vtedy sa to však dialo v inej situácii. Bolo krátko po nástupe novej vládnej koalície, návrh mal podporu neústavného riadiaceho orgánu, tzv. koaličnej rady, a pre úplnosť dodajme, že bol aspoň úsporný, lebo v jednom balíčku riešil všetky vtedajšie mediálne predstavy koalície. Predtým ako vaša, hovorím o roku 1998, povestná deväťdesiatka, to bolo hneď po voľbách, kým vám poslanci nezačali utekať, povedal som presne z tohto miesta po tom predložení návrhu, ktorý predkladal pán poslanec Budaj: „Chcem na záver skonštatovať, že táto novela zákona nerieši nič okrem účelových personálnych výmen. No a myslím si, že sme sa všetci na záver veľmi zhodli na tom v tom zmysle, že vlastne vy túto novelu robíte kvôli výmene manažmentu Slovenskej televízie a my vám veríme, že ju kvôli tomu robíte.“ Tak sa aj stalo. Ten vývoj potom bol veľmi zaujímavý, prišli noví riaditelia a dnes Slovenská televízia na rozdiel od vtedajšej Slovenskej televízie bojuje o existenčné prežitie, ale teraz už nie na základe nejakej ideológie, ale na základe obyčajných peňazí, ktoré jej chýbajú. Pán kolega Galbavý na tej schôdzi nastúpil ako náhradník za poslanca Vaškoviča, takže sa na to možno aj pamätá. Kolega Galbavý sa rozhodol podniknúť dnes pokus o reprízu, keďže od čias, keď disponoval 90 hlasmi, ho delí dosť veľká priepasť, skúša to v tejto chvíli inak. Nie jednoduchou hrubou silou, ako bývala koalícia zvykla presadzovať svoje legislatívne predstavy. Od roku 1991, keď sme po prvý raz zákonom zadefinovali Slovenskú televíziu a vytvorili Radu Slovenskej televízie ako kontrolný orgán, mala Rada Slovenskej televízie 9 členov. Nech už bolo, ako bolo, nikdy som nezaznamenal, že by sa Rada Slovenskej televízie sťažovala, že 9 členov je málo, že by potrebovala personálne posilniť. To až kolega Galbavý dnes náhle prišiel na číslo 15 ako ideál početnosti televíznych radcov. Ale tá pätnástka je tam možno preto, aby sme sa bavili o nej, nie o tom, ako ju kolega Galbavý chce dosiahnuť. Podľa jeho návrhu by sme totiž dvoch členov Rady STV mali zvoliť my v parlamente, troch by vymenoval prezident, jedného vláda, jedného ombudsman, jedného predseda Slovenskej akadémie vied, jedného Rektorská komisia, jedného Správna rada Národného strediska pre ľudské práva, jedného Správna rada Ústavu pamäti národa, jedného Národný olympijský výbor, jedného zase Červený kríž, jedného Slovenská advokátska komora a jedného Rada pre vysielanie a retransmisiu. Zaujímavé je, že kolega Galbavý naďalej ponecháva zodpovednosť na Výbore Národnej rady Slovenskej republiky pre kultúru a médiá. Nuž kladiem si otázku, prečo mám ja ako poslanec, prečo my ako členovia výboru alebo kolektívna Národná rada máme zodpovedať za to, čo budú robiť v Rade Slovenskej televízie ľudia, na ktorých zodpovednosť za dianie v rade končí vždy návrhom na členov rady? Ak by to malo byť tak, ako navrhuje kolega Galbavý, potom treba na kohosi preniesť aj zodpovednosť za vývoj v našich verejnoprávnych médiách. Žeby sme to posunuli napríklad Rybárskemu zväzu alebo trebárs Lekárskej komore, keď už na ich členov kolega Galbavý zabudol? Jednoducho nie je možné, aby sa preniesla zodpovednosť takýmto spôsobom na parlament, keď vlastne kreovanie ľudí sa kreuje na základe týchto spoločností, ktoré majú dodať členov do Rady STV bez toho, aby bolo jasné, aké kritériá, ja neviem, vzdelanostné, neviem, akékoľvek majú títo členovia rady mať. Mohol by som teraz začať vyratúvať, na čo všetko kolega Galbavý zabudol. Aké významné skupiny populácie ignoruje či neberie do úvahy. Prečo napríklad Advokátska komora má mať na Slovenskú televíziu priamy dosah, ale záujem ani mladých ľudí, ani dôchodcov, ktorí nepochybne patria k najčastejším divákom Slovenskej televízie, nebráni podľa Galbavého návrhu ani noha. Prečo olympijský výbor áno, ale masové telovýchovné organizácie nie? Prečo je povinnosťou prezidenta vybrať jedného z troch nominantov spomedzi predstaviteľov cirkví a nakoniec, prečo len z troch, ale niekoho, kto televízii rozumie, tam nemusí nominovať nik. A ak už chceme Radu Slovenskej televízie a Slovenského rozhlasu kádrovať, prečo Ústav pamäti národa áno, ale Slovenská informačná služba napríklad nie? Ale to nemá zmysel. Tak sa dostaneme iba ak k predstavám spred rokov, že každý koncesionár by mal mať právo navrhnúť niekoho, koho považuje za vhodného zástupcu do Rady STV a potom by sa korešpondenčne mohli všetci koncesionári k takejto kandidátke vyjadriť. Naozaj to sú úvahy, ktoré sa priamo nabádajú po takomto návrhu zákona preto, lebo to skutočne sa prenášajú isté veci až do absurdnosti. Myslím si, že ak kolega Galbavý cítil potrebu niečo so zákonom o STV urobiť, a verím, že úprimne sa, samozrejme, snaží niečo s tým zákonom o STV urobiť preto, lebo ten zákon nie je dobrý, podľa môjho názoru mal sa zahĺbiť predovšetkým nad tým, ako do zákona dostať pravidlo, že členovia Rady STV alebo SRo by mali byť ľudia, ktorí o televízii a verejnej službe čosi vedia, jednoducho ako zákonom garantovať kompetentnosť rady, nielen jej kompetentnosť, a teda nielen jej kompletnosť. Veď pre dozornú komisiu sme sa bez nijakých zvád jednoducho dohodli na podmienke právnického alebo ekonomického vzdelania. A ukazuje sa, že to bol dobrý krok. A okrem toho si myslím, že dnes situácia v médiách je úplne iná, ako bola situácia pred 10 rokmi, keď vznikali ako prvé náznaky, alebo vznikali zákony o verejnoprávnych médiách, resp. ich novelizácie, dnes sa naozaj toto špecifikum ako posunulo do tej miery, že by sa mali členovia rady, manažmenty a tak ďalej atď. skôr profesionalizovať, ako vyberať z náhodných okoloidúcich, aby som to parafrázoval. Pán poslanec, chápem vašu motiváciu, veď ak by náhodou táto, s prepáčením, motyka vystrelila, podarilo by sa vám dosiahnuť, že Rada STV bude istý čas nefunkčná. No a kto bude prvý burcovať verejnosť z hľadiska nefunkčnosti Rady a Slovenskej televízie? No myslím naozaj, že v tejto chvíli vy ako opozičný poslanec a máte na to prvé plné právo. Chápem aj etický podtext vášho návrhu. My sme sa napriek všetkému pred dvomi rokmi neznížili k tomu, aby sme skopírovali váš postup po nástupe k moci. Nevpochodovali sme do verejnoprávnych médií s dozorcami koncentračného strediska na 28. poschodí, nevymenili sme pod rúškom nočnej tmy obe mediálne rady tak, ako v nich koalícia mala pohodlnú štvorpätinovú väčšinu, no a tak sa pokúšate, aby v zozname novelizácii zákonov bola aj tzv. novela zákona o STV z čias Ficovej vlády, aby ste mohli ľahšie dýchať. My sme sa rozhodli ctiť platný zákon a nemeniť ho účelovo. A myslím, že ešte aj opozícia musí uznať, že táto vláda teda nie je nijakým „liblingom“ médií, a ani tých verejnoprávnych. Dámy a páni, myslím, že takéto novely zákona o STV a zákona o Slovenskom rozhlase, ako predložil kolega Galbavý, to je isté, s prepáčením, vypúšťanie hmly, ktorá má prekryť efekt, že je veru najvyšší čas, aby sme prišli s komplexnou legislatívnou úpravou postavenia verejnoprávnych médií a ich financovania. Iste, môžeme ešte nejaký mesiac sa tváriť, že verejnoprávnosť STV spasí, ak do rady zasadne všeobecne uznávaná spoločenská osobnosť, najlepšie dobre medializovaná, ale to je skutočne už teraz málo. Základný problém, teda napätie medzi reálnou potrebou vysielania STV a SRo a zdrojmi, ktoré v súlade s kúpyschopnosťou našich občanov je možné zinkasovať formou poplatku za verejnú službu alebo koncesionárskeho poplatku, ten sa takouto kozmetikou vyriešiť nedá. Jednoducho navrhujem preto, aby sme tento zákon neprerokovávali. Ďalej dovoľujem si ešte procedurálne navrhnúť, aby ste môj príspevok chápali aj ako príspevok k tlači 809 s rovnakým záverečným návrhom nepokračovať v rokovaní o tomto návrhu zákona. No aby som bol presný, podľa § 73 ods. 3 písm. b) zákona o rokovacom poriadku, aby sme nepokračovali ďalej v rokovaní o návrhu zákona. Ďakujem za pozornosť.