D. Lipšic, podpredseda vlády a minister spravodlivosti SR: (2004-01-21):
Takisto pán poslanec hovoril o čl. 5 ods. 2 v poslednej vete, ktorá sa týka podnikania verejného funkcionára. O tom bola dlhá diskusia, nakoniec prevážilo väčšinové stanovisko, na základe ktorého by výnimka mala nastať v tých prípadoch, kde pokračovanie vo výkone profesie je podmienkou na jej ďalšie vykonávanie. Má to nejaké racio, ale nebránim sa ani vášmu pozmeňujúcemu návrhu, pán poslanec. Racio to má v tom, že, podľa mojej mienky, nie je dobré, keď máme len profesionálnych politikov. Paul Johnson vo svojej knihe Dejiny 20. storočia napísal, že najväčšou tragédiou na mnohých kontinentoch v minulom storočí, či to bola Európa, Ázia, Južná Amerika, Afrika, boli profesionálni politici, ktorí nemali žiadnu inú profesiu ako výkon politickej práce. A preto má význam, aby slobodné profesie, či sú to lekári, veterinári, právnici, architekti, stavební inžinieri, mohli vykonávať aj svoju profesiu, aby si zachovali zručnosti, aby sa do nej mohli vrátiť. Ale nechám pozmeňujúci návrh na hlasovanie parlamentu. Taký bol prevažujúci názor skupiny poslancov, ktorý má svoje racio, ale ja osobne nemám problém s vypustením poslednej časti čl. 5 ods. 2. Čo sa týka druhého pozmeňujúceho návrhu pána poslanca Husára, ktorý sa týka čl. 8 ods. 1, je to pozmeňujúci návrh pod bodom 3, tak tým vlastne navrhuje zrušiť postzamestnanecké obmedzenia, lebo by sa už netýkali dvoch rokov po skončení funkcie, len výkonu funkcie. Ale obmedzenia počas výkonu funkcie sú predsa obsahom čl. 4, nie čl. 8, tam rozpor nie je žiaden, oveľa prísnejšie sú obmedzenia počas výkonu funkcie, ako, samozrejme, po jej skončení a má to racionálny dôvod. Takisto pán poslanec navrhol, ako tretí pozmeňujúci návrh, aby sa v čl. 4 ods. 2 písm. e) širšie formuloval zákaz sprostredkovať obchodný styk, a povedal, že obchodný styk podľa jeho názoru je akákoľvek činnosť vykonávaná podľa Obchodného zákonníka. Znamená to, že by už verejný funkcionár potom nemohol uzavrieť zmluvu o úvere, ktorá patrí medzi absolútne obchody podľa § 261 Obchodného zákonníka? To by asi bol dôsledok absurdný. Preto je ten text podľa mojej mienky správny a špecifický, že zakazuje verejnému funkcionárovi sprostredkúvať v rámci obchodného styku obchod s nejakým subjektom verejnej moci. Tak to je formulované aj dnes a je to presná formulácia, ktorá by tam podľa mojej mienky mala zostať. Pozmeňujúci návrh, ktorý je pod poradovým číslom 2, by naozaj mohol viesť k absurdným dôsledkom. Čiže k pozmeňujúcim návrhom pána poslanca Husára, si myslím, že bod 1, kde navrhuje vypustiť definíciu, s tým nesúhlasím, podľa mňa by mal právny poriadok obsahovať definície, je to práve v záujme právnej istoty osôb, ktoré sú adresátmi konkrétnej právnej normy. Čl. 2 obchodný styk som povedal, tam by to mohlo viesť k úplne absurdným dôsledkom, aj podľa interpretácie pána poslanca. Bod 3 znamená zrušenie postzamestnaneckých obmedzení, ktoré sa týkajú - to by som chcel zdôrazniť - exekutívnych funkcií, kde majú aj svoj reálny význam. Bod 4 sa týka otázok podnikania, to nechávam na zváženie, samozrejme, snemovni, obidva argumenty majú svoje racio a nebránim sa ani pozmeňujúcemu návrhu, ktorý predniesol pán poslanec Husár. Dovoľte mi vyjadriť sa k pozmeňujúcemu návrhu pána poslanca Horáka, ktorý je veľmi dôležitý a významný, pozmeňujúci návrh, s ktorým však kategoricky nesúhlasím. Ide o návrh, ktorý by vypustil z jurisdikcie celého zákona územnú samosprávu. Dnes prebieha proces decentralizácie a samosprávy hospodária s obrovským majetkom, s obrovskými rozpočtami, či sú to vyššie územné celky alebo sú to naše mestá. Je veľmi dôležité, aby aj majetkové pomery predstaviteľov samosprávy podliehali kontrole verejnosti a aby existovala právna úprava, ktorá bude zamedzovať konfliktu medzi osobným záujmom a záujmom verejným. Nevidím absolútne žiaden legitímny dôvod, aby predstavitelia samosprávy, či regionálnej alebo obecnej, boli z návrhu ústavného zákona vyčlenení. K pani poslankyni Tóthovej. Ja si myslím, že je dobré, ak právny poriadok definuje pojmy a ja som ani jednu kritiku nepočul, v čom sa vám definícia verejného záujmu nepáči, len tvrdíte, že nie je možno vhodná pre celý právny poriadok. Ale nič nebráni zákonodarcovi, aby v prípade, ak potrebuje inú definíciu pre špecifický zákon, upravil ju v špecifickom zákone. Podľa mňa, pani poslankyňa, je lex specialis smerodajný, ale nepočul som ani jednu výhradu konkrétnu, okrem všeobecnej, prečo by táto definícia verejného záujmu nebola vhodná aj pre oblasť správneho práva. Čo sa týka čl. 11 ods. 2 prezumpcie straty funkcie, tá, pokiaľ viem, je aj v platnom ústavnom zákone, ktorý ste pripravili v legislatívnej rade vlády pod vaším vedením. A ten problém, na ktorý ste poukázali s tou zmluvou - nemusíme čítať spolu, máme to pred sebou -, ten sa týka niečoho iného! Ten sa týka medzinárodnej zmluvy, ktorá priamo ustanovuje možnosť konkrétneho verejného funkcionára obrátiť sa na medzinárodný orgán so žiadosťou o preskúmanie rozhodnutia. Takou zmluvou nie je Rímsky dohovor, pani poslankyňa, pretože Rímsky dohovor nikomu nezaručuje právo na verejnú funkciu. Čiže ten argument sám osebe je nezmyselný. Poviem vám, o čo ide! Ide o prípad, konkrétny, guvernéra Národnej banky Slovenska, pretože po vstupe Slovenskej republiky do Európskej únie môže byť odvolanie z funkcie guvernéra NBS definitívne právoplatné až po preskúmaní Európskym súdnym dvorom, ak guvernér NBS využije svoje právo a podá žiadosť o takéto preskúmanie rozhodnutia. To znamená, musí byť špecifická norma v medzinárodnej zmluve upravujúca takúto možnosť. Takú normu Európsky dohovor o ľudských právach, ako dobre viete, neobsahuje. Čo sa týka pripomienok legislatívnych, tie boli tiež len veľmi všeobecné. Samozrejme, že druhé čítanie je aj na to, aby sa návrh zákona vylepšil, a ak máte problém s legislatívnymi pripomienkami, ja by som bol rád, keby ste ich predložili. Týmto spôsobom sme sa, žiaľ, veľmi ďalej nepohli. Spomenuli ste tiež, že nie ste z tých, ktorí zákon nechcú. Veď taký nie je nikto, veď predsa všetci tvrdia, že zákon chceme. Otázka je, aký zákon a, samozrejme, že definitívne rozhodne až hlasovanie tejto snemovne. Na záver sa vyjadrím k pozmeňujúcemu návrhu pána poslanca Madeja, ktorý považujem tiež za pozmeňujúci návrh, ktorý výrazne zoslabuje navrhovanú právnu úpravu tým, že vypúšťa z návrhu ústavného zákona najprísnejšiu sankciu, ktorou je strata mandátu. Strata mandátu je naviazaná na rozhodnutie ústavnej väčšiny v parlamente a na preskúmanie Ústavným súdom. Sú tam absolútne garancie, ktoré naša ústava poskytuje, aby nebolo možné uloženie tejto sankcie zneužiť. Po druhé, sankciu straty mandátu bude možné uložiť len pri recidíve, to znamená, ak už verejný funkcionár raz porušil svoje povinnosti, potvrdil to Ústavný súd, ak sa naňho obráti a až pri recidíve bude možné pristúpiť k zániku mandátu ako k najvyššej sankcii. Ja sa pýtam, aká bude potom najvyššia sankcia? Je jedna iná alternatíva, ktorú som poslancom ponúkal, ktorá je štandardná v Taliansku, v Španielsku, vo Francúzsku a ktorá spočíva v tom, že opakované porušenie zákona je definované ako samostatná skutková podstata trestného činu v Trestnom zákone. A po odsúdení hrozí samozrejme nielen strata mandátu podľa našej ústavy, ale aj iný trest, ktorý predpokladá Trestný zákon. Táto forma bola prevažnou väčšinou poslaneckých klubov odmietnutá. Takže jediné, čo zostáva, je, aby strata mandátu bola v návrhu ústavného zákona zahrnutá a prijatie pozmeňujúceho návrhu pána spravodajcu by znamenalo výrazné zoslabenie razancie a vykonateľnosti ústavného zákona. Čo by som bol najmenej rád, by bolo, keby sa ústavný zákon stal mŕtvou literou, ako sa ňou stal zákon z roku 1995, ktorý ani raz nebol realizovaný v praxi. Na záver sa ešte len vyjadrím stručne k pozmeňujúcemu návrhu pána poslanca Minárika, ktorý predstavuje podľa mojej mienky racionálny a z môjho pohľadu maximálny kompromis v dvoch kritických oblastiach. Jedna sa týka podávania majetkových priznaní aj za tretie osoby a tam je návrh, aby sa to týkalo len manžela, manželky a neplnoletých detí žijúcich s verejným funkcionárom v spoločnej domácnosti. Ak sme vedeli takúto povinnosť zakotviť sudcom, prokurátorom, vysokým štátnym úradníkom, v podobnej verzii policajtom a colníkom, mali by sme ju vedieť dať aj sami sebe. Je to podľa mojej mienky principiálne rozhodnutie. Je to štandardné v Írsku, v Taliansku, v Británii, v Poľsku, nie je to nič osobitné, priamo k tomu vyzýva dohovor OSN o boji proti korupcii podpísaný v Meride minulý mesiac v decembri. Druhý kompromisný návrh, ktorý predložil pán poslanec Minárik, sa týka otázok kvóra konsenzu, ktorým bude parlament vyslovovať súhlas s uložením sankcie, a ten kompromis spočíva v tom, že by na úrovni výboru Národnej rady rozhodoval výbor nadpolovičnou väčšinou všetkých členov a na úrovni pléna potom väčšinou ústavnou. To znamená, práve preto, aby opozícia nemala dojem, že je zneužiteľný zákon voči jej poslancom. Ale prijať verziu, ktorá je v spoločnej správe, že budú rozhodovať 3/5 všetkých poslancov - aj výbor, aj plénum, znamená procesné zablokovanie zákona a jeho nevykonateľnosť tak, ako je to v prípade platného ústavného zákona. Návrh ústavného zákona nie je ideálny, preto sa tvoril, ako pán poslanec Husár vo svojo vystúpení včera uviedol, dlhé mesiace. A dlhé mesiace sa rodili kompromisy a ešte dnes ten konsenzus stále nie je istý. Ale je to návrh, ktorý môže prispieť k dôvere verejnosti v politický systém. Dnes aj Slovensko prežíva krízu dôveryhodnosti verejnosti v politický systém a osoby, ktoré ho reprezentujú. Ja si myslím, že je dôležité, aby parlament prijal ústavný zákon, ktorý tieto obavy sčasti vyvráti, a preto si vás dovoľujem požiadať o podporu vládneho návrhu ústavného zákona o konflikte záujmov vo verzii, ktorá bude niečo reálne znamenať a bude vykonateľná. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)