I. Gašparovič, poslanec: (2002-06-21):
Ale chcem zareagovať len viac-menej na pána poslanca Šagáta s odkazom pánovi poslancovi Ftáčnikovi, keď hovoril, že je veľmi rád, že pán poslanec Cuper povedal, že je potrebné vyjadrenie Akreditačnej komisie. Vyjadrenie Akreditačnej komisie je potrebné, keď vznikne škola kvôli tomu, aby tu akreditáciu dostala alebo nedostala. Ale ak škola neexistuje, tak Akreditačná komisia sa nemôže vyjadrovať k tomu, či bude alebo nebude. Môže dať svoj názor a návrh, či potrebu má alebo nie, aby takáto škola vznikla, ale nie rigorózne rozhodnutie Akreditačnej komisie, ktoré je záväzné, že škola nemôže vzniknúť. I. Presperín, podpredseda NR SR: Pán poslanec Šagát chce reagovať na tieto faktické poznámky. Nech sa páči. Prosím. T. Šagát, poslanec: Ďakujem za slovo. Dovoľte len krátko. Pán poslanec, ďakujem za vaše pripomienky. Ja to chápem, že nepoznáte systém ďalšieho vzdelávania sestier. A len tento bod by som chcel vysvetliť aspoň minimálne tým poslancom, ktorí počúvajú. Pomaturitné špecializačné štúdium robí doškoľovák desiatky rokov. To znamená, popri zamestnaní sestry si v krátkych sústredeniach spolu so školením na vlastnom pracovisku získavali ďalšiu kvalifikáciu. Na tejto kvalifikácii sa podieľali maximálne režijnými nákladmi na internát a stravu, pokiaľ im to ich zamestnávateľ nerefundoval, čo, samozrejme, pred rokom 1990 bolo absolútne normálne. Tie financie tých nemocníc boli také, že si to mohli dovoliť. Dnes je to horšie a musia sa na tom podieľať. A v našom projekte, pán poslanec, nemienime iný model spoluúčasti robiť, ako je to doteraz. To znamená, vzdelávania je zadarmo, pretože platy učiteľov máme zo štátneho rozpočtu. A pokiaľ sa vyčíslia náklady na internát a na stravu, že presahujú náš rozpočet, tak vtedy sa určujú ročne príplatky na túto hotelovú službu, by som povedal. Môžeme dať čísla. Ja ich spamäti momentálne neviem. Vy ste matematik, tak by som nerád dal, lebo si to číslo môžete zapamätať, aby som vás neklamal. My vieme, koľko stoviek sestier ročne školíme a len sa zmení forma vzdelávania. A my keby sme nerobili to u tých zamestnaných, ako by to... (Zaznel zvuk časomiery.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Ďalej v rozprave vystúpi pán minister Kováč. Prosím. R. Kováč, minister zdravotníctva SR: Vážený pán predsedajúci, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, dovoľte aj mne vystúpiť v rozprave, pretože si myslím, že je to problém, ku ktorému je minister zdravotníctva oprávnený vystúpiť, keďže ide o vzdelávanie pracovníkov zdravotníckych. Chcem povedať, že stanovisko, ktoré vydalo ministerstvo zdravotníctva, sa opiera jednak o hlboký rozbor predloženého návrhu, ktorý sme opakovane konzultovali s predkladateľmi, jednak o diskusie, ktoré sme počas celého procesu viedli s dekanmi lekárskych fakúlt na pôde nášho ministerstva a s ďalšími zainteresovanými. A preto považujem toto stanovisko za dostatočne kvalifikované. Chcem povedať, že zo zákona o kompetencii ústredných orgánov štátnej správy ministerstvu zdravotníctva pripadla úloha byť zodpovedný za zdravotnú starostlivosť. Táto zodpovednosť za starostlivosť však so sebou nesie komplexné dôsledky. To znamená, z tejto zodpovednosti vyplýva nutnosť formulovať požiadavky na potrebu počtu, kvality, štruktúry zdravotníckych pracovníkov na základe vzdelania a špecializácie. Je premietnutá aj do zákonnej povinnosti ministerstva stanoviť minimálnu sieť lekárov. Ale to znamená, že musíme povedať, akých špecialistov minimálne musíme mať, aby sme poskytli zdravotnú starostlivosť na tej úrovni, ktorú vyžaduje zákon. A musí to povedať ministerstvo. Žiadna iná organizácia na to nemá právo, aby toto povedala, lebo zákon nám to takto určuje. Vychádzame z toho, že personálne obsadenie alebo personálna skladba a štruktúra zdravotníckych pracovníkov je súčasťou zdravotnej politiky štátu. A my nikde nehovoríme o tom, že nemôže byť nadbytok v niektorej medicínskej profesii, ale hovoríme o tom, že máme minimálnu sieť, ktorá zabezpečuje zdravotnú starostlivosť pre občanov, a pod túto sieť sa ani špecialistami v počte, ale ani celkovým počtom lekárov nesmieme dostať, inak je ohrozené poskytovanie zdravotnej starostlivosti. V súvislosti s poskytovaním zdravotnej starostlivosti zdravotnícky pracovník je povinný sa vzdelávať. Je povinný sa vzdelávať do tej miery, že to je jediná profesia, ktorou po ukončení vysokej školy nie je schopný a nie je mu zo zákona povolené samostatne pracovať. Nesmie. To neexistuje v žiadnej inej profesii. Spomínať tu nejaké iné vysoké školy rezortu ministerstva spravodlivosti a ďalšie je vecou neznalosti toho, ako u nás chránime kvalitu poskytovania zdravotnej starostlivosti, ako chránime pacienta. Požiadavka na celoživotné vzdelanie je požiadavkou, ktorá ochraňuje pacienta, pretože mu poskytuje najvyššiu možnú starostlivosť. Dokonca zákon č. 277/1994 Z. z. hovorí o tom, že za vzdelávanie zdravotníckych pracovníkov je zodpovedné ministerstvo zdravotníctva. My sme zákonom o lekárskom povolaní určili lekárom tak tvrdú podmienku na celoživotné vzdelávanie, že ak ho nevykonávajú, stratia svoje povolanie. Niečo takého neexistuje nikde ani u statikov, ani u architektov, čo tu spomínal pán poslanec Osuský. Jedine zdravotnícki pracovníci, lekári, farmaceuti, sestry v prípade, že nedodržia podmienku celoživotného vzdelávania, prídu o svoje povolanie. A preto si myslím, že absolútne oprávnená požiadavka je vytvoriť pre túto povinnosť aj zákonný priestor na to, aby mohla byť naplnená. Podľa nášho názoru takýmto naplnením je konštrukcia vysokej zdravotníckej školy. A teraz sa dotknem troch problémov. Prvý problém je či má vzniknúť postgraduálne vzdelávanie ako vysokoškolské vzdelávanie, po druhé, či to má byť vzdelávanie na štátnej vysokej školy, a nie verejnej vysokej škole, po tretie, či má takáto inštitúcia vzdelávať aj ošetrovateľky. K tomu štvrtému problému sa nikto nevyjadril, takže nebudem ani ja k nemu nejako hovoriť, pretože nikto ho neoponoval, a to je zriadenia fakulty verejného zdravotníctva. Dotknem sa najprv problému ošetrovateliek. Mám taký pocit, že v tejto sále niektorí naši páni poslanci podceňujú povolanie ošetrovateľky. Povolanie ošetrovateľky a pôrodnej asistentky je v celom svete váženým povolaním, samostatnými študijnými odbormi. Sú urobené v mnohých a mnohých univerzitách svetového významu. A my dnes hovoríme o nejakom ošetrovateľstve. A pridružujeme to ako povolanie k nejakým iným fakultám. Akreditačná komisia, žiaľ, sa správa rovnako. Nepovoľuje univerzitám či v Prešove, či v Nitre zriadiť samostatné fakulty ošetrovateľstva, i keď počty študentov, ktoré budú na týchto fakultách ročne sa musieť prijať, prevyšujú potreby alebo počty študentov na mnohých iných fakultách. A tým priznávame samostatnú existenciu, ale nechceme priznať samostatnú existenciu fakultám ošetrovateľstva. To je podľa môjho názoru dehonestácia tohto povolania. Podľa analýz, ktoré sme urobili, potrebujeme ročne vychovať okolo 1 600 až 1 800 ošetrovateliek, aby mali bakalársky stupeň. To znamená, od momentu, keď naše vysoké školy dosiahnu túto možnosť, musia vychovať takýto počet. Ale ja chcem upozorniť, že tu je štáb okolo 40 000 sestier, ktoré nemajú tento stupeň vzdelávania, a my im bránime vo voľnom pohybe pracovnej sily po Európe, lebo Európa im neuzná súčasné vzdelanie strednej zdravotníckej školy. A ja si myslím, že to je veľká chyba. Preto ponúknutie externého štúdia je jedna z podmienok ošetrovateľských fakúlt, týmto sestričkám, ktoré vykazujú kvalifikovanú prácu, len nemajú ten dokument v ruke o ukončení vzdelania, aby sme aj im umožnili to, čo umožňujeme všetkým novým mladým sestrám, to znamená plnú kvalifikáciu a pohyb na pracovnom trhu Európy. Otázka je, prečo by mal práve doškoľovák vychovávať sestry. Nuž odpoveď je jednoduchá. Vzdelávanie, vyššie vzdelávanie sestier sa na tejto inštitúcii robí 35 rokov. Je tam špičkový personál, ktorý vie túto funkciu zvládnuť. Dnes je táto škola obviňovaná – prečo to chcete robiť, veď to budeme robiť my. Ja sa pýtam: Prečo sa 10 rokov žiadna univerzita neusilovala o zriadenie fakulty ošetrovateľstva? S výnimkou Trnavskej univerzity, kde sa ošetrovateľstvo študuje na Fakulte zdravotníctva a sociálnej práce, nikto iný to nezakladal. Martin to má, ale nie samostatnú fakultu. Martin to má ako súčasť Lekárskej fakulty ako študijný odbor. Ale nikto nechcel samostatnú fakultu. A teraz keď príde SPAM s požiadavkou zriadiť na tejto vysokej škole samostatnú fakultu, tak náhle je veľké zdesenie. A náhle to chce robiť každý. A ja sa teraz pýtam: Kto má väčšie odborné a morálne právo vzdelávať sestry, tá inštitúcia, ktorá doteraz robí 35 rokov, alebo iná verejná univerzita, kde na fakulte filozofie alebo inej sa založí katedra ošetrovateľstva? Kto poskytuje väčšie odborné záruky? Myslím, že tá odpoveď je pre každého jasná, že to treba naozaj urobiť na tej fakulte, ktorá má naozaj na to odbornú spôsobilosť. A o tom netreba pochybovať, že ju má. Vznikla tu veľmi vážna otázka financovania. Vážené dámy a páni, kto z vás, čo tu teraz narieka a horké slzy roní o financovaní, sa pýtal, ako bude financovaná fakulta alebo vzdelávanie ošetrovateliek na Prešovskej univerzite? Kto tu položil takú otázku? A ako to je zabezpečené v štátnom rozpočte? Kto sa pýtal, ako budeme hradiť toto štúdium v Nitre, či to bude navýšenie štátneho rozpočtu? Nikto nevzniesol tú otázku. A viete prečo? Lebo tá otázka je nezmyselná, pretože my sme už pri prechode kompetencií stredných zdravotníckych škôl, tam, kde sa ráta so zriadením fakulty, kde už máme od Akreditačnej komisie povolenie, nechali finančné prostriedky nie previesť pre prvé ročníky vyšších odborných štúdií, nie previesť na kraje. Sú na ministerstve školstva, aby bolo zabezpečené štúdium ošetrovateliek na úrovni vysokoškolského štúdia. Tie peniaze sú tam. A keď sme napísali v tomto projekte, presnejšie v našom vyjadrení, že nebudeme potrebovať finančné prostriedky, nuž nebudeme, pretože na zdravotníckych školách klesne počet poslucháčok a objavia sa poslucháčky na univerzitách. To je jednoduché riešenie. A čudujem sa, že práve pán poslanec Ftáčnik, ktorý toto dobre vie, pretože sme to preberali pri koncepcii vzdelávania stredných zdravotníckych kádrov, o tomto hovorí ako o zásadnej požiadavke. Tým by som, ak dovolíte, skončil problematiku ošetrovateľstva a prešiel k samotnému problému postgraduálnych štúdií, kde prvá otázka je , či to má byť vysokoškolské štúdium, a druhá otázka, rezortná vysoká škola prečo. Či to má byť vysokoškolské štúdium nespochybňuje v tejto chvíli, myslím si, s výnimkou niektorých poslancov nikto, pretože ho nespochybňuje ani jeden dekan lekárskej fakulty. Na stretnutí, ktoré sme mali, povedali všetci, áno, uznávame, je to tretí stupeň vysokoškolského štúdia. Problém bol v tom, že požiadavka bola, aby tento stupeň robili lekárske fakulty, aby postgraduálne štúdium robili lekárske fakulty, aby to nerobila samostatná vysoká škola, a to napriek tomu, že aj dnes sa toto štúdium musí robiť v spolupráci s lekárskymi fakultami. Ja chcem povedať, aby bol jasný príklad, nuž preto, že mi nevieme vzdelať plastického chirurga v oblasti liečenia popálenín, lebo nemáme kliniku, nemáme na SPAM žiadne pracovisko s popáleninami, nebudeme si ho zriaďovať, keď ho má lekárska fakulta a tá má špičkových odborníkov. Keď vieme, že pán prof. Ďuriš je ozaj špičková kapacita, tak ako hovoril pán poslanec Osuský, tak, samozrejme, sa podieľa na výchove internistov na celom Slovensku aj pregraduálne, na výchove medikov v pregraduáli a na výchove lekárov internistov v postgraduáli. Myslím si, že to je správne a budeme to vyžadovať. A všetkých odborníkov, ktorí sú v oblasti medicíny, budeme veľmi radi využívať na to, aby odovzdávali svoje skúsenosti, pretože nám naozaj ide o pacienta. Teda otázka, či je alebo nie je to vysokoškolské štúdium, myslím si, bola zodpovedaná, nakoniec je daná zákonom a pre nás musí byť rozhodujúci ten zákon, ktorý ju kvalifikuje ako vysokoškolské štúdium. A teraz nastáva otázka tá posledná, prečo to má byť rezortná vysoká škola. Ja už som začal s tým a zdôvodňoval som, aké kompetencie, povinnosti v oblasti vzdelávania má rezort v tomto vzdelávaní v zdravotníctve. Ja si neviem predstaviť, aby niekto na seba prebral kompetencie a zodpovednosť a nemal v ruke nástroj ako tieto kompetencie a zodpovednosť naplniť. To je nepredstaviteľné, to je naozaj neriešiteľná situácia. Preto som presvedčený, že je potrebné, aby vstúpil do toho rezort a aby to bola rezortná vysoká škola. Že v tej rezortnej vysokej škole budú porušené všetky akademické princípy, nie je pravda. Veď keď si niekto prečíta dôsledne zákon, tak ako je postavený zákon o vysokých školách, tam s výnimkou možno dvoch otázok o všetkom rozhoduje akademický senát, rovnako ako na verejnej vysokej škole, len tam má ingerenciu navyše oproti rezortnej vysokej škole minister, inými slovami, štát, a to najmä preto, že štát je zodpovedný za to, že vysvedčenie, ktoré vydá o atestovanom lekárovi, to znamená o lekárovi, ktorý je schopný samostatne pracovať, nie o absolventovi lekárskej fakulty, ale o lekárovi, ktorý samostatne bude pracovať bez toho, že by ho za chrbtom strážil nejaký jeho starší kolega – a toto vysvedčenie má byť platné vo všetkých krajinách Európskej únie –, garantuje štát, pretože to je požiadavka z Európskej únie na štát, aby sme garantovali tieto skutočnosti. Myslím si, že keď sa hovorí o tom, že táto škola vznikla len preto, že nie sú naplnené ambície niektorých ľudí – dokonca sa tu uvádza, že to sú moje osobné ambície –, ja vás chcem ubezpečiť, že ja budem po skončení mojej funkcie učiť, ale na úplne inej škole, nie na tejto. Takže, prosím vás, takéto veci bolo by treba si odpustiť, lebo to sú emotívne a osobné invektívy, ktoré sú nezmyselné a len poškodzujú podľa mňa vec, ktorá tu je. Je dobre, keď sa hovorí o tejto záležitosti na odbornej úrovni, je dobre keď sa o tejto záležitosti hovorí bez emócií, chladným prístupom. Chcem povedať ešte snáď jednu pripomienku k otázke akreditácie. Nepochybne účasť Akreditačnej komisie v procese schvaľovania nebola mienená ako právo veta, pretože právo veta by vlastne rušilo najvyššie právo poslancov zriadiť vysokú školu a o tom hovorí zákon, že je to tak. Na druhej strane ja priznávam vážny stupeň takmer alebo možno úplne právo veta pri zriadení fakulty. A chcem povedať, že je celkom jasné, že bez akreditácie fakúlt žiadna vysoká škola nemôže vyučovať. Myslím, že ten príklad z Bystrice je v tejto chvíli jasný, pokiaľ nie je akreditovaná fakulta, nemôže graduovať, nemôže teda vydávať diplomy o ukončení štúdia. Tá vec je jasná. A akokoľvek táto škola bude založená zákonom, musí mať všetky fakulty, ktoré predkladá, akreditované. Ja očakávam, že tá akreditácia bude iste vážna, bude sa o nej veľa hovoriť, ale chcem povedať, že v tejto akreditácii škola predkladá návrh na zostavu desiatok profesorov, desiatok docentov, vyše 205 alebo 210 ľudí, ktorí majú vedeckú hodnoť v postgraduáli, v oblasti ošetrovateľstva. Všetko to, čo dnes prednáša ošetrovateľstvo, vyrástlo na tzv. malom SPAM, na malom doškoľováku, všetci tí dnes profesori vyrástli tam, to znamená, je tam dostatočná zábezpeka toho, aby sa tam poskytovala starostlivosť. Bola tu otázka, kde je projekt tejto univerzity, kedy sme ho posielali, pretože treba povedať, že nie SPAM má právo poslať ho na akreditáciu, urobilo to ministerstvo, presnejšie povedané, SPAM ako naša podriadená organizácia cez ministerstvo. Nuž my sme to odovzdali asi týždeň pred zánikom starej akreditačnej komisie, ktorá už nemala čas sa zaoberať týmto problémom. A nie je vina ministerstva zdravotníctva ani predkladateľov návrhu, že nová Akreditačná komisia zatiaľ neexistuje. Vzniká otázka, a s tou sa asi treba vyrovnať: Čo keď nebude Akreditačná komisia schválená vládou ešte rok? Zastaví sa život? Budeme sa musieť s takouto otázkou vyrovnať, lebo život prináša nové a nové problémy, ktoré bude treba riešiť. Ale opakujem znovu, bez akreditácie fakúlt si to naozaj neviem predstaviť, lebo tam je jasná podmienka – nesmieš –, tam je to právo veta – nedostaň, ak nemáš akreditáciu, nemôžeš vzdelávať ľudí, ktorí majú uznaný typ vzdelávania. Teda to je odpoveď, kde je projekt. Ten projekt je asi 8- alebo 9-zväzkový, váhovo možno obsahuje nejakých 12 kíl, neviem, nevážil som to, ale je to mimoriadne ťažký spis, nielen obsahovo, pretože sú tam prebraté komplexne všetky otázky, ktoré sa týkajú školy, a projekt je vlastne včlenený do toho akreditačného spisu, do tej žiadosti. Myslím, že som asi odpovedal vo svojom vystúpení na všetky dôvody, ktoré viedli k tomu ministerstvo zdravotníctva. Opakujem znovu, to nebol náhodilý jav. Proces premeny SPAM na vysokú školu je starý asi od roku 1991. Ja sa ešte vrátim k otázke financovania, pretože pán poslanec Ftáčnik tu nebol. Pán poslanec, nepýtali ste sa, odkiaľ zoberie financie Prešovská univerzita na zriadenie štúdia ošetrovateľstva. Nepýtali ste sa, ako si to urobí Nitra. A ak ste sa na to nepýtali, pýtali ste sa na financie, kde ich zoberie táto škola. Ale na otázku vzdelávania v ošetrovateľstve vám môžem dať odpoveď. Finančné prostriedky určené na vyššie odborné štúdiá na existujúcich stredných zdravotníckych školách, pretože sa tam nebudú u akreditovaných otvárať prvé ročníky, nebudú prevedené na vyššie územné celky, kam patria stredné zdravotnícke školy, ale ministerstvo školstva, ktorému patria tie ošetrovateľské činnosti, resp. ministerstvo zdravotníctva na zabezpečenie týchto ošetrovateľských činností. A pokiaľ sa týka postgraduálneho vzdelávania, to je financované z prostriedkov ministerstva zdravotníctva minulosti a bude financované v rezortnej škole tak ako doteraz. Chcem teda povedať, že my sme naozaj zvážili všetky pre a proti, diskutovali sme veľmi intenzívne v období predloženia tohto návrhu zákona o vysokých školách, z ktorého vyplynul, samozrejme, aj tento návrh, diskutovali sme aj s dekanmi lekárskych fakúlt, nie je to izolované, až potom sme si urobili názor, ktorý som formuloval dnes v tomto stanovisku. Ja vás chcem poprosiť, vážené panie poslankyne a páni poslanci, aby ste podporili tento návrh zákona, pretože je pravda taká, že Národná rada povedala „a“ schválením zákona o vysokých školách, teraz treba povedať „b“, ktorá vysoká škola bude graduovať v postgraduálnom štúdiu. Ďakujem pekne za pozornosť. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán minister. Sú tri faktické poznámky na vystúpenie pána ministra. Končím možnosť prihlásiť sa s ďalšími faktickými poznámkami. Ako prvý je pán poslanec Cuper. J. Cuper, poslanec: Pán minister Kováč, musím povedať, že prvýkrát po dlhej dobe s vami súhlasím. Táto škola musí vzniknúť preto ako rezortná, aby napravila to, čo pán Ftáčnik pokazil. Zrušil totižto jednoducho bakalárske štúdium na všetkých fakultách tým, že povedal, že bude bezplatné. Ale na bezplatné štúdium nedal peniaze, na fakultách chýba 19 mld. korún. Nedal peniaze ani na zvýšenie platov. Jednoducho zamedzil tým pádom študovať tým, ktorí na to majú, aby si ukončili bakalárske štúdium. História je taká, že vám to nezabudne. Jednoducho bola to podľa mňa z vašej strany, obyčajná, veľmi primitívna demagógia. Vy ste dobre vedeli, že nikdy nebude na Slovensku dosť peňazí z vládnych zdrojov na to, aby fakulty zriaďovali bakalárske štúdium. Ale viete dobre, že je demokracia a právny štát a že ja svojich podriadených z katedry neprinútim, aby učili nad úväzok v bakalárskom štúdiu. Tým pádom naša fakulta bakalárske štúdium, pokiaľ na to nedá ministerstvo peniaze, a to som presvedčený, že nedá, nikdy už realizovať nebude. Tým ste odpísaný. Toto chcete urobiť aj tým, že ste proti tejto vysokej škole. Pán Ftáčnik, ale druhá vec ma mrzí, neprekrúcajte moje slová. Áno, ja som povedal to isté, čo povedal minister: Akreditačná komisia sa môže vyjadriť po tom termíne, ktorý má zo zákona, aby povedala, či vysoká škola v tom termíne, ktorý má, ročnom môže zorganizovať svoje veci tak, aby bola schopná poskytovať riadne štúdium, ak nie, nedá jej akreditáciu a svoju činnosť vysoká škola končí. I. Presperín, podpredseda NR SR: Pán poslanec Ftáčnik. M. Ftáčnik, poslanec: Sú ľudia, ktorým možno 10-krát povedať, ak nechcú rozumieť, tak nebudú rozumieť. A ťažko sa k tomu nejako inak vyjadriť. Ja chcem povedať, že za bezplatné štúdium hlasovali aj poslanci HZDS, to by si, pán poslanec, si mohol overiť. Hlasovali všetci poslanci HZDS za to. A dôsledky, ktoré z toho vyplývajú sú také, že sa nebude podvádzať na vysokých školách, že niekto má tri úväzky, zarába 750 000 korún popri svojom plate a podobné veci, ktoré sa udiali na právnických fakultách. Jednoducho bude tu poriadok, ale k tomu sa nechcem vyjadrovať. Ja chcem na pána ministra Kováča faktickou poznámkou zareagovať, lebo si myslím, že hovoril vecne a hovoril k tomu, čo treba prediskutovať v tejto veci. Pán minister, ja ak som požadoval alebo chcel, aby bola predložená koncepcia transformácie stredného zdravotníckeho školstva na bakalárske vzdelávanie, tak sa tam mali riešiť aj otázky financií. Prvýkrát z úst ministra tu dnes zaznelo, že sa bude bakalárske štúdium zabezpečovať tak, že sa peniaze určené na vyššie odborné štúdiá, resp. na zrušené stredné zdravotnícke školy, lebo niekde príde aj k ich transformácii, použijú na toto štúdium. Ale nikto nepovedal, koľko je to peňazí. Dodnes to od vás z ministerstva zdravotníctva nikto nevie povedať. Nemajú to predkladatelia vo svojej správe a to súvisí s vyčíslením nákladov na túto vysokú školu. To je len idea. Ja jej rozumiem a trval som na tom, že kým zriadime fakultu v Prešove, v Banskej Bystrici alebo niekde inde, musíme vedieť, odkiaľ na ňu zoberieme peniaze, lebo rezort školstva ich nemal a mali by to byť peniaze, tak ako si, pán minister, naznačil, z tých vzdelávaní v zdravotníctve, ktoré doteraz sa konali na stredoškolskej úrovni, mali sa posunúť na vysokoškolskú úroveň. Toto je teda pripomienka, ktorá podľa mňa je oprávnená. To, že ste koncom mája poslali žiadosť na Akreditačnú komisiu, už to tu vysvetlil pán poslanec Osuský, bol lapsus. Predsa zákon vy predkladatelia a spolu s vami ministerstvo zdravotníctva mali hotový začiatkom mája, inak by ste ho nemohli na májovej schôdzi predložiť na prvé čítanie. Vtedy ešte komisia existovala, dokonca v polovici mája sa konalo jej riadne zasadnutie. Ak ste mali 12 zväzkov projektu, prečo ten projekt nebol predložený poslancom? I. Presperín, podpredseda NR SR: Pán poslanec Švec. J. Švec, poslanec: Ďakujem, pán predsedajúci. Nebudem hovoriť o tom, akým spôsobom sa zákon predkladal, nebudem hovoriť o tých námietkach, ktoré sa týkajú tejto záležitosti, ja mám ďaleko hlbšie záujmy a to je vzdelávanie, vysokoškolské vzdelávanie. V prvom rade chcem povedať, že vyššie formy vzdelávania v zdravotníctve sa konajú aj dnes a konajú sa na inštitúcii, ktorá je za to zodpovedná, ktorá je celoštátnou inštitúciou. Diplomy alebo dekréty, ktoré táto inštitúcia vydáva, nie sú diplomami vysokej školy. A prvá a najdôležitejšia požiadavka je, aby tieto diplomy mali charakter diplomu vysokej školy, pretože iba v tom prípade budú platiť transregionálne. Druhá vec. Počas môjho rektorovania na Univerzite Komenského vzrástol počet študentov z 13 400 v roku 1991 na 25 000 v roku 1997. Dnes má Univerzita Komenského 26 000 študentov. Môj bytostný záujem je, aby čo najviac študentov študovalo na vysokých školách, a preto podporím vznik tejto vysokej školy. Po tretie. Vzdelávanie v zdravotníctve je veľmi komplikovaná vec. Ja ako lekár, teda skončený lekár, medik nemám právo, ako povedal pán minister, vykonávať zdravotnú starostlivosť, pokiaľ nebudem mať atestáciu. Táto atestácia je na lekárskej fakulte potrebná aj preto, aby som mohol začať robiť PhD. Bez atestácie na SPAM nemôžem vykonávať vedeckú výchovu a nemôžem sa uchádzať o titul PhD. Preto je potrebné, aby dekrét, ktorý vydáva SPAM, bol dekrétom vysokej školy, pretože v tomto prípade by postup týchto dvoch podmienok bol neakceptabilný. I. Presperín, podpredseda NR SR: Reagovať bude pán minister na faktické poznámky, prosím. R. Kováč, minister zdravotníctva SR: Ja chcem reagovať na faktickú poznámku pána poslanca Ftáčnika. Pán poslanec, naozaj neviem, ktorý zákon prikazuje predkladať protokol alebo žiadosť o akreditáciu fakulty poslancom. Ja som to tu ešte nevidel nikdy. To je po prvé. Po druhé, som nevidel ani, že aby projekt vysokej školy sa predkladal poslancom. Nebolo to tu nikdy zvykom. Ani som nevidel, ktorá vysoká škola ho predkladala. Ale myslím si, že to nie je v tejto chvíli problém. Ja by som predsa len zareagoval na to, čo ste vlastne povedali, a to, čo ste hovorili a čo stále hovoríte doteraz. Súčasný stav keď existuje centrálna inštitúcia riadená ministerstvom zdravotníctva, monopolná, všetkým vyhovuje, len im nevyhovuje to, aby mala charakter vysokej školy. A akonáhle nadobudne charakter vysokej školy, tak už nevyhovuje ani tá centrálna, ani jediná, ani monopolná, ani riadená ministerstvom zdravotníctva. Keď si to zoberiete z logického hľadiska, tomuto niet čo rozumieť, pretože tieto dve veci naraz nemôžete obhajovať. Takže ja si práve preto myslím, že riešenie je – ja ďakujem pánu poslancovi Švecovi za jeho poznámku, ktorá bola veľmi trefná – aj v súlade s tým, že je potrebné vydať relevantný dokument o ukončení štúdia, ktorý platí v celom svete, pretože dnes – prepáčte, SPAM vydáva vysvedčenie o druhej atestácii, o urobení skúšok – to nie je predsa dokument, ktorý bude platiť v celom svete. A my sme povinní z hľadiska prístupového procesu zabezpečiť slobodný pohyb osôb aj pre lekárov, ktorí musia mať relevantné vysvedčenie. Ja som práve preto zhlboka presvedčený, že takýto diplom tohto charakteru, ako hovoril pán Švec, je absolútne správny. A myslím si, že dosť dlho pôsobí v oblasti európskych skúseností vysokého školstva, aby mohol byť jeho názor braný ako názor veľmi vážny. A mali by sme si vážiť, keď ho tu prednesie. Ja ďakujem vám všetkým a opakovane vás prosím, aby ste tento návrh zákona podporili. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne. Vyhlasujem rozpravu o tomto bode programu za skončenú. (Hlasy z pléna.) Pán poslanec Švec, to bola reakcia na vás aj od ministra. Minister reagoval v rámci faktických poznámok, môžeš to aj takto povedať, no tak aj tak sa to dá. Páni poslanci, pýtam sa, či chce vystúpiť za navrhovateľov pán poslanec Rakús. Nech sa páči. A. Rakús, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážení kolegovia, ten počet, ktorý z nás tu zostal, je už taký, že asi ani nemá zmysel dopodrobna analyzovať všetko, čo odznelo v rozprave. Napokon si myslím, že na všetky podstatné otázky odpovedal pán minister. Myslím, že z tých, ktorí opozične voči návrhu vystúpili, je tu jedine pán poslanec Ftáčnik a na neho práve tie odpovede od pána ministra smerovali. Ja by som na záver teda chcel len povedať, že vlastne táto diskusia ukázala, akoby tu jestvovali dva nezmieriteľné tábory, jeden, ktorý je presvedčený o tom, že vznik takejto vysokej školy je správny, a druhý, že jej vznik je nesprávny a že tie názory odlišné sú prakticky nezmieriteľné a že keď sa nám vyčíta, že sme o tom rok alebo dva roky nediskutovali, že vlastne aj táto diskusia ukázala, že takéto vzájomné sa presviedčanie asi by nemalo prakticky nijaký efekt. Ja najmä po vystúpení pána poslanca Osuského som mal chuť povedať, že by som sa vlastne mal cítiť ako zbitý pes, pretože on tak emočne argumentoval. Ja som si len tak značil, tak nezačal som hneď, tak asi 30-krát použil taký výraz ako – nehorázne, smiešne, lož, hanebná lož, drzosť a podobne. Viete, nuž takýto spôsob argumentácie, aj keď možno emočný, je pôsobivý, ale myslím si, že to nie je spôsob argumentácie korektný a dostatočne vecný. Takže ani nepovažujem za nejako významné a zvlášť už na tomto zúženom fóre a zvlášť keď tu ani pán poslanec Osuský nie je prítomný, aby som voči jeho konkrétnym argumentom vystupoval. Ja by som na záver chcel vyjadriť ešte jeden názor. Ja som od roku 1998 členom tej Európskej únie medicínskych špecialistov a veľmi dôverne poznám, ako sa tá problematika v tejto inštitúcii, ktorá je oficiálnou inštitúciou Európskej únie pre túto problematiku, pre zjednocovanie lekárskych odborov a pre tú organizáciu špecializácií, vyvíja. Musím povedať, že je to v zhode s predstavami tejto inštitúcie, a teda aj Európskej únie. A myslím si, že ak takéto riešenie prijmeme, tak nieže sa nedostaneme do sporu, ale možno prijmeme isté avantgardné riešenie, ktoré bude vzorom aj pre mnohých ďalších. Ďakujem vám pekne a ešte raz prosím o podporu. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pani spravodajkyňa poslankyňa nechce vystúpiť. Prerušujem rokovanie o tomto bode programu. Páni poslanci, poslankyne, pôjdeme ďalej, ďalším bodom programu je druhé čítanie o vládnom návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 202/1995 Z. z. Devízový zákon a zákon, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov, v znení neskorších predpisov a ktorým sa mení zákon č. 229/1991 Zb. o úprave vlastníckych vzťahov k pôde a inému poľnohospodárskemu majetku v znení neskorších predpisov . Vládny návrh zákona ste dostali pred prvým čítaním ako tlač 1464 a spoločnú správu výborov schválenú gestorským výborom máte ako tlač 1464a. Vládny návrh zákona odôvodní minister financií Slovenskej republiky František Hajnovič. Prosím, pán minister, aby ste sa ujali slova. F. Hajnovič, minister financií SR: Ďakujem. Vážený pán predsedajúci, vážená Národná rada Slovenskej republiky, dovoľte, aby som stručne v druhom čítaní uviedol vládny návrh novely Devízového zákona. Vládnym návrhom novely Devízového zákona sa realizujú záväzky, ktoré vyplývajú pre Slovenskú republiku z Európskej dohody o pridružení Slovenskej republiky k Európskym spoločenstvám, z Dohody Slovenskej republiky s OECD a záväzkov, ktoré Slovenská republika prijala v rámci negociačného procesu za kapitolu 4: Slobodný pohyb kapitálu. S účinnosťou od 1. januára 2003 sa uvoľňujú operácie s finančnými derivátmi a zrušuje sa možnosť zavedenia limitu na vývoz a dovoz slovenskej alebo cudzej meny v hotovosti. Následne s účinnosťou od 1. januára 2004 sa umožní tuzemcom otvárať a viesť účty v zahraničí a odstránia sa doterajšie obmedzenia pri investovaní a nadobúdaní nehnuteľností v zahraničí. Predkladanou novelou Devízového zákona sa zavŕši liberalizačný proces devízového režimu, a to najneskôr ku dňu vstupu Slovenskej republiky do Európskej únie s výnimkou poľnohospodárskej a lesnej pôdy, kde Slovenská republika uplatnila 7-ročné prechodné obdobie v rámci negociačného procesu s Európskou komisiou v kapitole 4: Slobodný pohyb kapitálu. Obmedzenie pri nadobúdaní poľnohospodárskej a lesnej pôdy sa navrhuje neuplatňovať u občanov z členských štátov Európskej únie, ak pracujú na poľnohospodárskej pôde najmenej tri roky a zároveň majú na území Slovenskej republiky zaregistrovaný prechodný pobyt. Vážená Národná rada Slovenskej republiky, dovoľte, aby som vás požiadal o podporu tejto vládnej predlohy. Ďakujem. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán minister. Prosím, aby ste zaujali miesto pre navrhovateľov. Prosím pána poslanca Martina Kujana, aby ako určený spoločný spravodajca z výboru pre financie, rozpočet a menu predniesol stanovisko gestorského výboru. Prosím. M. Kujan, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážené panie kolegyne, vážení páni kolegovia, milí hostia, dovoľte mi, aby som uviedol spoločnú správu Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre financie, rozpočet a menu, ktorý ako gestorský výbor podáva Národnej rade Slovenskej republiky v súlade s § 79 ods. 1 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky túto spoločnú správu výborov Národnej rady Slovenskej republiky o prerokovaní uvedeného návrhu zákona. Národná rada Slovenskej republiky uznesením č. 2079 zo 14. mája 2002 pridelila vládny návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 202/1995 Z. z. Devízový zákon a zákon, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov, v znení neskorších predpisov a ktorým sa mení zákon č. 229/1991 Zb. o úprave vlastníckych vzťahov k pôde a inému poľnohospodárskemu majetku v znení neskorších predpisov (tlač 1464), týmto výborom Národnej rady Slovenskej republiky: Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre financie, rozpočet a menu, ústavnoprávnemu výboru, Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre hospodárstvo, privatizáciu a podnikanie, Výboru Národnej rady pre pôdohospodárstvo a Výboru Národnej rady pre verejnú správu. Uvedené výbory prerokovali predmetný návrh zákona. Gestorský výbor nedostal do začiatku rokovania o uvedenom vládnom návrhu stanoviská poslancov Národnej rady podané v súlade s § 75 ods. 2 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky. K predmetnému návrhu zákona zaujali výbory Národnej rady Slovenskej republiky tieto stanoviská: Odporúčajú Národnej rade Slovenskej republiky návrh schváliť s pozmeňujúcimi a doplňujúcimi návrhmi: Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre financie, rozpočet a menu uznesením č. 1039 zo dňa 13. júna 2002, Ústavnoprávny výbor Národnej rady Slovenskej republiky uznesením č. 974 zo dňa 11. júna 2002, Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre hospodárstvo, privatizáciu a podnikanie uznesením č. 805 zo dňa 11. júna 2002 a Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre pôdohospodárstvo uznesením č. 415 zo dňa 5. júna 2002. Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre verejnú správu neprerokoval predložený návrh zákona, lebo v zmysle § 52 ods. 2 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku v znení neskorších predpisov nebola prítomná potrebná nadpolovičná väčšina všetkých jeho členov. Z uznesenia výborov Národnej rady Slovenskej republiky uvedených pod bodom III tejto správy vyplynuli pozmeňujúce a doplňujúce návrhy v počte 11, ktoré uvediem pri hlasovaní. Gestorský výbor na základe stanovísk výborov k predmetnému vládnemu návrhu zákona vyjadrených v uzneseniach uvedených pod bodom III tejto správy a v stanoviskách poslancov gestorského výboru vyjadrených v rozprave k tomuto návrhu zákona v súlade s § 79 ods. 4 a § 83 zákona Národnej rady Slovenskej republiky o rokovacom poriadku odporúča Národnej rade Slovenskej republiky vládny návrh zákona schváliť s pozmeňujúcimi a doplňujúcimi návrhmi. Predmetná správa výborov Národnej rady Slovenskej republiky o vládnom návrhu zákona bola schválená uznesením gestorského výboru č. 1073 z 18. júna 2002. Výbor ma určil za spoločného spravodajcu výborov, predniesť spoločnú správu výborov na schôdzi Národnej rady Slovenskej republiky, navrhnúť Národnej rade Slovenskej republiky postup pri hlasovaní o pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhoch, ktoré vyplynuli z rozpravy a dať hlasovať o predmetnej správe ihneď po ukončení rozpravy k nej podľa § 83 ods. 2, § 84 ods. 2, § 86 zákona č. 350/1996 Z. z. Vážený pán predsedajúci, ďakujem, skončil som, otvorte rozpravu k predmetnému návrhu zákona. Ďakujem. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne, pán poslanec. Otváram rozpravu o tomto bode programu. Písomne nie je nikto prihlásený do rozpravy. Ústne sa hlási pán poslanec Farkas. Končím možnosť prihlásiť sa do rozpravy ústne. Dávam slovo poslancovi Pálovi Farkasovi.