P. Paška, poslanec: (2006-02-07):
Pán kolega Lintner, ja, samozrejme, chápem vašu polohu. Boli ste dnes prvý a neviem, či nezostanete jediný, ktorý sa zastal pána ministra Zajaca. Je to úplne logické. Ste spolu takpovediac na jednej lodi. Boli ste na jednej lodi, ktorá mala pred tým politický mandát. Teraz ste spolu na lodi, ktorú sme párkrát veľmi otvorene pomenovali, že nemá politický mandát. A asi by som sa správal na vašom mieste, pokiaľ by niektorý z mojich politických kolegov bol v situácii pána ministra Zajaca, úplne identicky. Dovoľte však, samozrejme, vysloviť pochybnosti nad niektorými vašimi postojmi a pokúsiť sa použiť určité argumenty. Minimálne tá argumentácia o tom, ako pán minister Zajac je ten človek, ktorý mal tú odvahu a ktorý išiel do obrovských problémov, a že to je ten dôvod, prečo by sme ho mali ctiť a chrániť. Nuž áno, veď ja som sa tým vôbec nikdy netajil a niekoľkokrát som povedal, že minimálne za tú buldočiu povahu pána ministra kedykoľvek pochválim a že tá jeho schopnosť ísť za svojimi vecami je chvályhodná až do momentu, keď sa ciele, ktoré si naexponoval, povýšili na fetiš. A ja som aj v úvode svojho vystúpenia dnes hovoril o tom, že taká obrovská šanca, aká bola pri jeho nástupe, keď existoval odborný, politický i spoločenský konsenzus v tom, že treba so zdravotníctvom niečo urobiť, sa možno už nebude ani opakovať. A teraz dovoľte možno taký vulgárny príklad, veď taká sociálna adaptabilná osobnosť má minimálne 800 a viac, nechcem používať tieto čísla, kontaktov a vzťahová miera empatie a schopnosti komunikovať je vyjadrená aj súhrnnom počtu vzťahov, cez ktoré vie človek komunikovať. A zdá sa, že tak ako pán minister išiel po svojich cieľoch, postupne strácal práve túto schopnosť. Nuž a k tej obhajobe veľkých myšlienok a cieľov, no prepáčte, a odpustia mi všetci tí, ktorí by si mysleli, že to chcem zneužiť, veľkí konštruktéri veľkého Sovietskeho zväzu obracali toky liek a všetci im tlieskali, pretože to bolo v záujme vznešených cieľov, zamestnanosti a rastu hrubého domáceho produktu. Dnes už nemáme ani Sovietsky zväz a obracanie toku riek viedlo k tomu, že Kaspické more vyschlo a je za nimi púšť. Ja, samozrejme, nechcem, aby sme hovorili, že toto je spôsob, ktorým by sme sa mali uberať. Jednoducho však skúsme reflektovať objektívne, čo je pozitívne a čo je negatívne. K tým 20 miliardám, Milan Urbáni odišiel, to nepovedal správne. Ja som sa raz pýtal pána ministra financií, ako to funguje, ako to, že zrazu sú peniaze. On mi povedal, že zdroje, ktoré išli na oddlženie slovenského zdravotníctva cez Veriteľa, sú zdrojmi štátnych finančných aktív. Nuž ale, nehnevajte sa, aj predchádzajúca vláda zhruba už od roku 1999 – 2000, keď došlo k stabilizácii úrokových sadzieb, disponovala obrovským objemom štátnych finančných aktív, a nič sa nedialo. Napriek tomu, a odpustia mi priatelia z SDKÚ, že to bol ich minister, ktorý vyhlasoval, že do roku 2000 bude ukončená transformácia zdravotníctva za prvej Dzurindovej vlády a že bude uskutočnené oddlženie. Nič sa neudialo. A takisto zodpovedal pán Mikloš ako podpredseda vlády za ekonomiku a za financie. Jednoducho je to otázka politickej vôle a schopnosti dať peniaze vtedy, keď je to potrebné. Osobne si dovolím tvrdiť, že by to bolo bývalo oveľa lacnejšie, keby sa oddlžovanie dialo kontinuálne, priebežne, napriek tomu, že stále tu poletuje ten mýtus o tom, že zdravotníctvo je čierna diera, do ktorej sa lejú peniaze a že niekam odchádzajú. Toto je, prosím vás, mýtus, ktorý založil, opravte ma, ak sa mýlim, prvý nezdravotnícky minister v Čechách, to bol, myslím, pán Stránský, ktorý prišiel z rezortu dopravy a on povedal, že to je cedník, ktorý treba najprv zapchať a potom treba do toho naliať peniaze. A odvtedy toto zostáva ako závažný argument, že do zdravotníctva netreba dávať peniaze. Do zdravotníctva bezpochyby treba dávať peniaze! Pán Lintner, už som to dnes raz povedal a pokojne to poviem, súkromní poskytovatelia hrajú veľmi významnú úlohu v slovenskom zdravotníctve a Boh uchovaj, aby na nich niekto siahol. Práve naopak, naša ambícia je, ako som to už povedal, vytvoriť rovnosť, paritu princípov a prístupu k zdrojom v legislatíve. Ja, samozrejme, s vami súhlasím, ale nesúhlasím s tým, že by bol rozdiel v kvalite vlastníctva. Rozdiel je v kvalite riadenia a manažmentu, v ničom inom, a v rovnosti prístupu. K tomu HDP. To je druhý mýtus, ktorý sa tu používa, chudobná krajina. Prosím vás, to je matematický model. Hrubý domáci produkt je hrubý domáci produkt a podiel na hrubom domácom produkte je podiel na hrubom domácom produkte. Ak je to obvykle 6 %, tak 6 % z toho je toľko peňazí. Tá tendencia, už som ju dnes pomenoval, má na Slovensku úplne inú charakteristiku a nemá to nič spoločné, či je krajina taká alebo hentaká. Je to otázka politických priorít. Tak to jednoducho povedzme a nehanbime sa povedať, áno, táto pravicová vláda povedala, že zdravotníctvo nie je jej prioritou a že objem zdrojov, ktorý je normálne v demokratických európskych krajinách počítaný ako podiel z hrubého domáceho produktu, musia nahradiť ľudia zo svojich vrecák a jasne to vidíme na náraste spoluúčasti. K tej ekonomizácii som už dnes naozaj tiež hovoril. Takisto je to jeden z mýtov. Každý zodpovedný politický reprezentant a každá zodpovedná vláda a každý zodpovedný minister a úrovne manažmentov v zdravotníckych zariadeniach sa musia správať zodpovedne a hospodárne. Je to opäť otázka nastavenia legislatívnych podmienok a vymožiteľnosti týchto podmienok a ochrana týchto podmienok. A úplne na záver. No ja som síce nebol, vy ste zrejme narážali na kolegov, ktorí tu nie sú, takže keď ste hovorili o tom rozvrate verejných financií tým, že by tá platba mala byť na úrovni ekonomicky aktívnych. Nechcem to komentovať, chcem len zdôrazniť postoj Smeru – Sociálnej demokracie. Princíp solidarity je, bohužiaľ, vyjadrený takisto veľmi jednoduchou matematickou schémou a hlavné úlohy v tejto schéme hrajú ekonomicky aktívni, to sú tí všetci, ktorí robia a zo svojho príjmu zo zákona musia platiť odvody, a potom sú to tí, ktorí nemôžu platiť už z rôznych dôvodov, a v civilizovaných spoločnostiach berie za nich zodpovednosť štát a jednoducho princíp solidarity je vyjadrený v schopnosti neprodukovať nadmernú mieru deficitu tým, že platby ekonomicky aktívnych sú neprimerane vysoké tak, aby deformovali podnikateľské, ekonomické a finančné prostredie, a platby ekonomicky neaktívnych sú také nízke, že neumožňujú vytvoriť matematický priemer. A toto je niekde problém Slovenska, kde skupina, ktorá paradoxne naozaj je väčšinou hradená zo strany štátu, určitou úrovňou platieb sa však podieľa vysokou, obrovskou mierou sa podieľa na čerpaní tých zdrojov a jednoducho tento model nefunguje. Ale ja vás chcem ubezpečiť, že nikdy som v našej koncepcii niečo podobné nenavrhol ani nenavrhnem, pretože v tomto s vami plne súhlasím. To jednoducho by asi nebolo možné, pretože nakoniec sú to stále tie isté peniaze, len idú z ľavého vrecka alebo z pravého vrecka. Úhrn okruhu verejných financií je definovaný ako skladačka zo zdrojov, ktoré sú buď z odvodov, alebo z daní, a je to otázka len prerozdelenia a politického postoja. Takže toľko. Znovu chcem zopakovať, ja vám, samozrejme, rozumiem, je to úplne normálne, určite by sme tak konali všetci, len znovu chcem zdôrazniť, problém nášho návrhu na odvolanie pána ministra je práve v tom, že na rozdiel od tej veľmi optimistickej vízie a úvodného exponovania celého projektu a celého programu transformácie sme niekde po skoro viac ako troch rokoch niekde úplne inde a riziká a tendencie sú také negatívne a hrozia takými škodami, že si myslíme, že pán minister by mal zo svojho postu odstúpiť.