Mikloško, Jozef, poslanec NR SR (2015-03-13):
Samozrejme, mrzí ma, že tieto dva zákony naozaj nešli spolu nejako, alebo že si pred tým nesadli, neporozprávali, ten problém je tu a naozaj tých športovcov treba podporiť. Zdá sa mi, že ten druhý zákon je komplexnejší. Zdá sa mi, že 35 alebo 40 rokov podporovať ľudí, ktorí ešte majú život pred sebou, sa mi zdá trochu skoro. Zdá sa mi múdrejšie a humánnejšie podporovať ich vtedy, keď sú už odkázaní na penziu a vtedy niekedy majú veľmi nízku penziu a potom proste je to tragické, veľa takýchto prípadov poznám. Čo sa týka dopingu, tiež bezúhonnosť, ja by som povedal, že keď nespáchal trestný čin. S dopingom bolo všeličo a všeličo ešte bude. Ja som bol prvý predseda antidopingového výboru pred deväťdesiatym druhým. Hlboko som sa do toho ponoril, videl som, že v tom boli nielen politickí funkcionári, ktorí to prikazovali, ale aj tréneri, funkcionári, športoví lekári aj samotní športovci. Tá miera viny tam bola strašne rôzna. A odvtedy sa všeličo zmenilo, ale dnes sú už iné možnosti, ako rôzne podporné príspevky brať. Čiže doping je veľmi háklivá vec, a teda ja by som povedal, že tá bezúhonnosť, ako sa chápe u nás, znamená, že nemá trestný čin. Ďalej by som povedal, že keď som bol vo federálnej vláde, tak vtedy sme riešili napríklad problémy iných ľudí. Napríklad Zátopek nám vysvetlil, aký má dôchodok, proste minimálny, mal tri zlaté na olympiáde v Helsinkách, vláda vtedy musela jednať o výnimke pre neho, lebo vtedy takto vyzeral a do dnešného dňa to v mnohých prípadoch takto je. Chcem upozorniť na to, čo tu už, myslím, pán Martvoň spomenul, že naozaj mnohí naši ľudia, autority, osobnosti, najmä keď sú v seniorskom veku, celkom na nich zabúdame. V Taliansku, tam keď niekto je autoritou, známou osobnosťou, tak celý život ho budú uznávať aj ako starého, proste autorita, tak začínajú všetky oslovenia auditórií. U nás to tak nie je, keď zídeš z očí, zídeš z mysle. Je to niečo celkom iné. Vtedy sme riešili profesora Švejcara, ktorý mal sto rokov, predtým bol známy lekár, svetoznámy a mal minimálny dôchodok. Vláda to riešila, udelila mu taký, ktorý bol iný. Spisovatelia napríklad, naši slávni spisovatelia napíšu knižky a dnes nedostanú prakticky žiadny honorár, musia si sami zohnať peniaze, aby im knihu vydali, a teda tiež sú chudáci v penzii. Mnohí aj iní umelci, výtvarníci, sochári, vedci, napríklad Heyrovský alebo ďalší, ktorí dokonca boli nositeľmi Nobelovej ceny alebo niečoho, dôjdu do penzie a vlastne sú to normálni ľudia, čo nie je správne, lebo oni vedia, čo to je pracovať, študovať. Športovci vedia tiež, čo je to pot, krv, sebazaprenie, slzy a tak ďalej, fair play, práca, žiadna protekcia, žiadny klientelizmus, žiadne zavolanie, proste si to museli vydrieť. V dnešnom svete to tak vôbec nie je, vždy nejaký telefón, nejaká protekcia, neviem čo. Ja by som ešte povedal jednu poznámku, že olympionici a paralympionici, samozrejme ich človek obdivuje, aj knihu sme takú dostali o paralympionikoch, je to veľmi zvláštna, zaujímavá, dôležitá kategória, kde naozaj títo ľudia obrovskou drinou a sebazaprením a tréningom a neviem čím dosahujú tieto výsledky, len predsa by som trošička olympionikov, paraolympionikov rozdelil. Lebo napríklad som sa nedávno dozvedel, že v stolnom tenise napríklad pred súťažou lekári vyšetria jednotlivé postihy tých účastníkov a podľa toho ich zaradia do rôznych kategórií, potom je desať kategórií v stolnom tenise podľa toho, kto je ako postihnutý. Čiže asi sa celkom nedá porovnať konkurencia, obrovská konkurencia na olympiáde, kde naozaj sú rozbehy, medzibehy a tak ďalej, a súťaží v paralympijskom športe, ktoré sú tiež veľmi dôležité, treba sa im hlboko pokloniť, ale proste olympionici sú predsa len trošička ďalej. Ja tento zákon podporujem, len nezabudnime aj na iných ľudí z iných oblastí, iné osobnosti, iné autority, ktoré tu boli, nielen celebrity a missky, ale práve títo vedci, umelci spisovatelia, lekári a tak ďalej, tiež na nich musíme nejakým spôsobom nezabudnúť. Škoda, že tieto dva zákony sa nejako nedali. Vzhľadom na tú penziu sa mi zdá dôležitejšie podporovať tých seniorov, keď naraz sú úplne odkázaní, ako mladých, ktorí ešte môžu vo svojom živote veľa dokázať. Takže 14.00, trocha som to skrátil, ale tým pádom to dnes možno aj môže skončiť. Ďakujem.