Fecko, Martin, poslanec NR SR (2018-09-18):
Ďakujem pekne. Pani predsedajúca, pán navrhovateľ, pán spravodajca, kolegyne, kolegovia, vážení hostia, dovoľte, aby som aj ja trošku prispel ku diskusii k tejto novele zákona. A v prvom rade musím povedať, vlastne prečo vznikli Obyčajní ľudia. Mal som tú česť byť pri ich zrode a neľutujem to. Pretože vznik iniciovala jedna neprávosť, ktorá sa volá nemožnosť kandidovať nezávislého poslanca do Národnej rady Slovenskej republiky. Keď môžu kandidovať do komunálu, do vyšších územných celkov, mi povedzte, prečo nemôže človek kandidovať do Národnej rady ako nezávislý? To bol hlavný motív, ktorý nás viedol, tých prvých štyroch, Eriku Jurinovú, Jozefa Viskupiča, Igora Matoviča a Martina Fecka, aby sme povedali, že toto je trošku anomália, a chceli sme to zmeniť. Či sa nám to podarilo, alebo nie, to už nech rozhodnú voliči. Neboli sme na jedno použitie. Mali sme tu takéto strany, ktoré boli štandardné, skončili na smetisku dejín. Mám tu česť a ďakujem občanom už tretie volebné obdobie zastupovať občanov, ktorí nám dali krúžky. Nám dali krúžky a naši poslanci išli stále z posledných miest. Budem dávať aj takýto pozmeňujúci návrh, v ktorom aj tento absolútny krúžok, budem sa mu venovať. Keby bola politika o tom, či pôjdeme na pivo alebo na poldeci a či prídeme zajtra alebo pozajtra domov, tak kašlem na ňu. A myslím, že každý by asi takto reagoval. Ale, žiaľ, politika je to, že keď sa tu nájde 76 poslancov a si povedia, že niečo odsúhlasia, teraz si vymyslím, že zrušia mesto Levoča, tak ho zrušíme, kolegovia. A môže sa každý postaviť na hlavu v Levoči, lebo tu sa rozhoduje. Vážení občania, tu je ten sál zákonnosti Slovenskej republiky a akých poslancov pošleme, tak sa v republike žije. Áno, je to obraz voličov, koho si tu poslali, koho si zvolili. A to je jedno, či je to vpravo, vľavo, v strede, liberál, konzervatívec, progresívec, sociálny. To je jedno. Proste sme tu. Takže, vážení, tento zákonodarný zbor by mal byť čo? No výkvet slovenského národa. Pravda či nie? Keď nie, povedzte mi. Mal by tu byť výkvet národa slovenského, že voliči si nás zvolili. Musím ešte jedno povedať. Je nás tu síce zopár, musíme si dať dvojciferný, ale je to zopár, nevadí. Každá doba je historická. Každým dňom píšeme históriu. A viete, ako ja vnímam túto dobu našu, kde my sme teraz v tomto živote v roku 2017, 2018? Že od 1. 1. 1993 má konečne Slovák list vlastníctva na svoju krajinu. To, že to nešlo referendom a to išlo politicky, to už nebudem rozoberať. Dobre. Oukej. Mohli sme byť tisíc rokov pomaďarčení. Nie sme. Mohli sme byť 60 rokov počeštení. Nie sme. Slovák je tu! Máme krajinu! Krásnu krajinu máme. Môžeme sa porovnať s Novým Zélandom, s Amerikou. Máme perfektných ľudí! A my si nevieme sami vládnuť, aby sa Slovák mal dobre? Tak to mi teda vysvetlite? Tak to mi teda vysvetlite, že potom aké máme právo medzi národmi sveta fungovať, keď my zisťujeme, že tu nám vybuchuje, tu je problém s niekým, tam je nejaká korupcia. Veď to je nonsens! Tak sa pýtam a vyzývam občanov, lebo obyčajne, keď poviete, že nepôjdem voliť, lebo už nemám koho, tak to je to najhoršie, čo urobíte. To je to najhoršie. Lebo keby prišlo voliť 90 % voličov, ktorých máme asi 4,2 mil., keď si dobre pamätám, keby prišlo 89 % voliť, aby zvolilo niekoho, tak poviem, dobre, tak máme múdry alebo hlúpy národ. Aj keď príde iba 40 % voliť, 50 %, do Europarlamentu iba 13 %, tak, vážení, potom je to problém. Potom je to problém a občania, vyzerá, že strácajú nádej. A politika by nemala byť o tom, aby sme im brali nádej. Ale mala by byť o tom, aby sme im tú nádej dávali. A ja by som bol najradšej, ako to povedala svojho času pani Radičová, keď som mal tú česť byť ešte v roku 2010, že tu by mali byť štátnici a nie politici. Lebo politik to vidí na 4 roky a štátnik na 30 rokov, na 50 rokov, ako tu bude žiť Slovač a slovenský národ alebo nebude žiť. A toto by som chcel dosiahnuť možnože aj tým mojím takým malým pričinením a dúfam, že aj vás, kolegovia a kolegyne, by som chcel poprosiť, aby sme nenechali za nami spúšť, keď budeme opúšťať lavice tejto sieni zákonnosti, ako hovoril kolega Mičovský, ktorý už teraz neni s nami. Takže, vážení, ja takto vnímam svoj mandát politika a som rád, že voliči, a mne je jedno, ktorí sú to, keď príde s problémom, aj zo strany SNS chodia za mnou voliči. Ja som volil SNS, ale prídem za vami. Možnože aj za vami chodia, že volili Obyčajných a prídu za vami. Ja som rád, však sú naši ľudia predsa, nie? „N“ s veľkým Naši, 42 milióna, 5,5 mil. slovenského národa, ktorého tu zastupujeme. A to sú ešte aj tí nevoliči, ktorí budú o päť rokov, možnože o aj tri roky voliť. Takže, vážení, musíme pre všetkých robiť. Nie iba pre tých, ktorí sú ako naši voliči alebo vaši voliči. A preto ja hovorím, že keď má byť problém riešený, tak ten problém musí byť riešený vecne, časovo zvládnuteľne, nieže to dáme na veky vekov, že to budeme riešiť jak reštitúcie a ďalšie veci, kde nie a nie ukončiť. A to by sme mali my politici na tejto scéne, ktorá sa volá Národná rada, zvládnuť. Pani predsedajúca, asi 19. hodina, takže asi prerušíme. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)