Šimkovičová, Martina, poslankyňa NR SR (2019-03-27):
Pani kolegyňa Blahová hovorila o prípade, ktorý sme riešili aj na výbore. Bolo to vtedy, kedy sa pasovala do úlohy nie poslankyne, ale sociálnej pracovníčky, takže vieme všetci, o ktorom prípade hovorí a hovorila. Pri rozhodovaní o návratových konaniach sa pomerne často stretávame s tým, že sa nedostatočne zohľadňuje už spomínaný najlepší záujem maloletého dieťaťa a preferuje sa len splnenie podmienok pre návrat dieťaťa. Avšak podľa čl. 3 ods. 1 Dohovoru OSN o právach dieťaťa sa garantuje dieťaťu právo na posúdenie a rešpektovanie jeho najlepších záujmov pri akýchkoľvek postupoch, opatreniach, rozhodnutiach uplatňovaných vo všetkých legislatívnych, administratívnych, súdnych konaniach a rozhodnutiach, ako aj vo všetkých politikách, vnútroštátnych právnych predpisoch, programoch, projektoch relevantných pre deti, s dopadom na deti. V návratových konaniach často dochádza tiež k nedostatočnému posúdeniu vôle maloletého dieťaťa, ak vie samo vyjadriť svoj názor. Vypočutie maloletého dieťaťa má často len formálny charakter a príslušný slovenský súd rozhoduje len na základe kritéria obvyklého pobytu. Ak maloleté dieťa má vôľu ostať na území Slovenskej republiky, jeho názor nebýva zohľadnený, čo spôsobuje najčastejšie psychosomatické problémy maloletého dieťaťa. Z hľadiska aplikácie Haagskeho dohovoru eliminujúce dôvody návratu maloletého dieťaťa podľa čl. 13 Haagskeho dohovoru musia byť vnútroštátnymi súdmi zistené a objasnené natoľko dostatočne, aby hrozba vážneho nebezpečenstva fyzickej alebo duševnej ujmy, prípadne neznesiteľná situácia z príkazného návratu boli s čo najväčšou mierou pravdepodobnosti vylúčené. Navyše vnútroštátne súdy sa musia uistiť, že krajina návratu sa presvedčivo; poskytované primerané záruky a v prípade známeho rizika sú zavedené aj konkrétne ochranné opatrenia. Problémom v našich súdnych konaniach v týchto tzv. únosových veciach je ten, že nielenže naša legislatíva neumožňuje obnovu konania, ale rodič má iba šesťtýždňovú lehotu, aby na súde dokázal pravdivosť svojich tvrdení, že vydaním by bol poškodený najlepší záujem dieťaťa, a toto je častokrát nemožné. Každý prípad sa posudzuje individuálne. Veď predsa v našej novele je prípustnosť, čiže to znamená, nehrozia žiadne nezákonnosti. Nehrozí tu ani žiadna lavína nových konaní, pretože nebudú predsa všetky vyhodnotené ako prístupné k novému konaniu. Toto je päťminútová záležitosť, teda súd rozhodne o tom, či otvorí obnovu konania. Návrh podáva advokát a ten vysvetlí svojmu klientovi, či vôbec má zmysel o obnovu konania žiadať. Vidí realitu, vie posúdiť, či sú nové skutočnosti naozaj také a či vôbec sú, aby sa o obnovu konania aj žiadalo. Problémom je však skôr súčasná legislatíva, že máme tu deti, ktoré chcú ostať na Slovensku, napríklad odkedy sa celá kauza začala, sa zmenili okolnosti, dieťa vyrástlo, zmenilo aj názor, ale my ako štát s tým už nemôžeme nič urobiť a dieťa bude vydané do zahraničia, pretože naša legislatíva nepripúšťa ani za týchto nových okolností nové konania. Už sa raz rozhodlo a síce sa naťahuje čas a dieťa tu ešte nejakú dobu je, ale jedného dňa príde k naplneniu rozsudku a dieťa je vydané do zahraničia, aj keď medzitým je situácia už úplne iná a aj dieťa si želá niečo úplne iné, ostať tu na Slovensku. Ak má Slovensko vydať dieťa do zahraničia, logické by bolo, aby súd preskúmal aj pomery, do ktorých to naše dieťa má ísť. To sa však, bohužiaľ, nedeje. Naše súdy na toto nemajú kompetenciu. Mohol by asistovať CIPS a myslím si, že asi by aj mal. My ani nevieme, kam to dieťa vlastne posielame, do akých pomerov. A ak sa bavíme napríklad o islamských krajinách a podobne, tak tam je to naozaj, skutočne na zváženie. Ďakujem za pozornosť a poprosím vás ešte raz, aby ste hlasovali za tento návrh zákona. Ďakujem.