F. Šebej, poslanec: (2001-10-31):
Prispôsobím sa trendu a nebudem teda ani ja vystupovať celkom koherentne k predloženému materiálu, ale ku všetkým témam, ktoré sa tu načali. Začnem ... (Hlasy  z pléna.)  No nie, ja len konštatujem, že urobím to isté čo predrečníci a budem hovoriť od veci. (Hlasy z pléna.) Nie, ale robím to kvôli tomu, že predrečníci načali niekoľko tém, ktoré považujem za dostatočne dôležité na to, aby sme o nich naozaj hovorili. Začal by som najprv, by som povedal, z tej futuristickej pozitívnej stránky a rád by som sa vrátil k tomu, čo načal pán poslanec Tkáč a síce k úlohe parlamentu v procese komunikácie krajiny s Európskou úniou, či už je jej členom alebo kandidátskou krajinou. Naozaj si myslím podobne ako on, že príklad škandinávskych krajín je nasledovaniahodný. Naozaj si myslím, že v Európskej únii, ak si národné parlamenty nezachovajú istú kontrolnú úlohu, a to veľmi dominantnú kontrolnú úlohu nad tým, s čím vlády prichádzajú na pôdu Európskej únie, tak hrozí, že v Európskej únii sa nielen roztopia národné identity, ale v Európskej únii jednoducho bez kontroly budú  vládnuť úradníci, pretože ako vieme, tá z európskych inštitúcií, ktorá má legitimitu získanú priamou voľbou, zase nemá legislatívne právomoci. Naozaj si myslím podobne ako pán poslanec Tkáč, že by bolo dobré, keby v budúcnosti slovenský parlament zriadil analogickú inštitúciu, ako je povedzme vo Fínsku, v Dánsku, v grand committee, proste inštitúciu, ktorá by jednoducho mala konečné slovo nad tým, s čím predstavitelia našej vlády odídu na pôdu Európskej rady, čo tam budú presadzovať, s čím smú a s čím nesmú súhlasiť. Toto ale má zmysel až vtedy, keď budeme členmi Európskej únie. Ale podľa mňa má zmysel už, aby v budúcom volebnom období sme o prinajmenej zárodočnej podobe alebo možno aj v takej sofistikovanejšej podobe takéhoto parlamentného výboru alebo takéhoto telesa uvažovali. Ťažko si predstaviť jeho funkciu, ale v tomto štádiu vyjednávaní, a ako iste viete, Slovensko už z  29 kapitol uzavrelo dvadsať, zostáva nám deväť. Ony sú pomerne komplikované a ťažké, ale je reálna šanca, že do konca tohto volebného obdobia, a teraz hovorím úplne bez úsmevu, že za účasti koaličných, ale i opozičných strán sa nám podarí dosiahnuť taký stav práva a jeho implementácie, teda acguis communautaire na Slovensku, že v čase volieb budú možno zostavovať, donegociovať a uzavrieť dve, tri kapitoly. Viac nie. Ale i preto si myslím, že by bolo dobré v budúcom volebnom období sa zamyslieť nad tým, aká bude rola parlamentu po vstupe Slovenskej republiky do Európskej únie. Toľko teda k vízii, ktorú predostrel pán poslanec Tkáč. Ja s ňou naozaj súhlasím, ja si myslím naozaj, že to riešenie, ktoré je v škandinávskych krajinách, je také, o ktoré by sme sa mali usilovať. Tá druhá vec je, ako to vyzerá s tou jeho poznámkou, že sa parlament vzdal svojej kontrolnej funkcie a že to adresujú naše právne úpravy v rámci novely ústavy, ktorú sme prijali, konštatovali odborníci Európskej únie. Bolo by fajn, pán kolega, keby ste ich pomenovali tých odborníkov. Bolo by fajn, keby sme poznali aj kredit tých odborníkov, pretože je dobrou tradíciou britských súdov, že keď niekto pred nimi vystúpi ako odborník, tak sa súd dozvie, aj proste aká je váha toho odborníka. Ja sa nazdávam, že tá právna úprava nezobrala parlamentu z rúk ani štipku moci a je len na nás, že koľko z tejto kontroly si chceme zobrať do svojich rúk a koľko nechceme. S tým súvisí aj poznámka na to, ako funguje výbor pre európsku integráciu. Pán kolega, sme v tom výbore spolu a ten výbor je len taký dobrý, ako sme my všetci v tom výbore, alebo takí zlí. Ja len podotýkam, že prinajmenej teda ten výbor  robí všetko, čo môže v rámci kompetencií, ktoré si vydobyl. Výbor nemá spravidla prikazované zákony a konštatujem, že po výbore pre európsku integráciu z predchádzajúceho parlamentu som nenašiel ani jeden jediný papier, ani jedno jediné uznesenie. Ako keby ten výbor vôbec neexistoval. Náš výbor existuje aj s pomocou, samozrejme, opozície a ten výbor podľa môjho názoru nie že by nemal svoje nedostatky, ale čosi predsa len robí. Čo sa nám nepodarilo urobiť je, že napriek tomu, že sme si vyhrnuli rukávy a zriadili sme subkomisiu pre kontrolu efektívneho využívania fondov Európskej únie, tak sme nezabránili tomu, čo sa stalo. Vy viete veľmi dobre, že sme o tom vo výbore niekoľkokrát hovorili a mali sme signály, že nie všetko asi je s kostolným poriadkom v úrade Rolanda Tótha. Ale neboli sme, samozrejme, ani vyšetrovacím orgánom, ani sme nemali kapacitu čokoľvek dokázať. Tvrdím, že bude problém, nie, ale chceli, chceli, bude problém aj pre vyšetrovacie orgány spätne vystopovať finančné toky a niektoré veci sa jednoducho dokázať nedajú, pretože sa odohrajú medzi dvoma osobami za zatvorenými dverami. Druhá vec je, ako je to s kontrolou parlamentov nad jednotlivými negociačnými pozíciami v jednotlivých kapitolách, ktorú načal pán poslanec Tkáč. Tam musím povedať, že ten stav aký je teraz je výsledkom našej kolektívnej úvahy o úlohe parlamentu pri formulovaní negociačných pozícií. Súc poučení, veď tým sme začali na začiatku volebného obdobia, súc poučení skúsenosťami tých krajín, ktoré už vyjednávať začali, teda Čechmi, Maďarmi, Poliakmi, rozhodli sme sa, že vypracovanie negociačnej pozície je prísne odborná činnosť, ktorú robí rezort a parlament s tým má byť len oboznámený. Parlament to nemá rozvrtávať, lebo nemá na to odborné kapacity. Ani jednotlivé parlamentné výbory na to nemajú odborné kapacity, ale tu by som sa opäť pripojil k pánovi poslancovi Tkáčovi a povedal by som, že by bolo veľmi užitočné, keby sa tie zostávajúce ťažké negociačné kapitoly v priebehu rokovania diskutovali aj v príslušných odborných výboroch. Teda poľnohospodárstvo v poľnohospodárskom výbore a tak ďalej len na prospech veci. Nie preto, že by tie výbory zabezpečili, že by tá pozícia Slovenska v tej kapitola bola kvalifikovanejšia alebo že by sme vydupali viac. Ale možno, že by tá rozprava v konkrétnom odbornom parlamentnom výbore predsa len čosi dokázala zmeniť na tej pozícii a možno, že by aj sa ľahšie vyjednávalo v určitých okamihoch našim vyjednávačom, keby sa mohli oprieť o parlament. Toto považujem za veľmi užitočný návrh a vrelo ho podporujem. V tejto súvislosti by som sa ale rád zastavil, ako som to už urobil vo svojej faktickej poznámke k diskusnému príspevku pána kolegu Tkáča, pri prechodnom období v oblasti voľného pohybu osôb. Neviem, či to uniklo alebo neuniklo vašej pozornosti, ale ja som bol ten, ktorý sa veľmi tvrdo ozval proti postoju Európskej únie. Ja som bol ten, ktorý na rôznych miestach aj na konferencii COSAC predsedov výborov pre európsku integráciu a výborov pre európske záležitosti Európskej únie povedal Günterovi Verheugenovi, že to považujem za nekorektné a nefér, aký postoj zaujala Európska únia voči kandidátskym krajinám. Povedal som aj to, že sloboda pohybu osôb je základným atribútom toho, aby sa človek cítil v Európe ako Európan, povedal som aj to, že ťažko sa cítiť občanom Európy, ak sa v tej Európe nemôžem ako rovnoprávny človek usadiť a pracovať, povedal som aj to, že keď budú voľby v roku 2004 do Európskeho parlamentu, tak si neviem celkom dobre predstaviť, ako sa nadchnem ja a moji spoluobčania pre tieto voľby do orgánu, do parlamentu, ktorý sídli v meste, ktoré možno navštíviť len ako turisti. To všetko sme si povedali. Pravda je ale taká, že v kapitole voľný pohyb osôb zvyšné európske štáty, ktoré s tým problém nemajú, ustúpili tlaku Nemecka a Rakúska a jednoducho prijali akési kompromisné riešenie, ktoré, hoci už o tom bola reč, by som rád priblížil. To riešenie nie je dobré, mám niečo proti nemu, považujem ho za nekorektné a malicherné až nemravné. To riešenie vyzerá tak, že Európska únia súhlasila s tým, že ak o to požiadajú, povedzme, Rakúsko alebo Nemecko, že bude možné zaviesť dvojročné prechodné obdobie a trojročné prechodné obdobie, ktoré sa bude môcť dvakrát predĺžiť pri revízii o ďalšie dva roky a dva roky, čiže dohromady to môže byť sedem rokov, ale že to zavedú iba krajiny, ktoré sa tak rozhodli, nie celá Európska únia. Viaceré krajiny, napríklad Veľká Británia, ale i ďalšie vyhlásili, že ony nezavedú žiadne prechodné obdobie. Ja viem o tom, že tá požiadavka Rakúska a Nemecka nebola diktovaná skutočnou hrozbou masívnej migrácie lacnej pracovnej sily zo Slovenska, Čiech, Maďarska, Poľska do Nemecka, ale bola diktovaná iracionálnymi obavami, pretože všetci veľmi dobre vieme, že všetci, ktorí chcú pracovať v Rakúsku, už tam pracujú. Nejaká veľká masa ďalších tam nepríde. A bola diktovaná, samozrejme,  populistickou agendou rakúskych a nemeckých politikov. Napriek tomu to, s čím súhlasila Slovenská republika je len to, s čím súhlasili už predtým Česi a Maďari a Slovinci a z prostredia Európskej komisie  prichádzajú absolútne dôveryhodné správy o tom, že s týmto sa už nedá pohnúť. To sa už ďalej nedá renegociovať, pretože je to výsledok, ktorý je diktovaný aj logikou  blížiacich sa volieb trebárs v Nemecku alebo ďalších volieb v Rakúsku. Ja k tomu chcem povedať len jedno do našich vlastných radov, že po prvé, nepodozrievajme našich negociátorov, že sú nekvalitní alebo že nie sú dostatoční patrioti a nebojujú dostatočne za záujmy Slovenska. Myslím si, že by sme im krivdili, myslím si, že robia, čo môžu, to po prvé. A po druhé, by som rád povedal, že keď sa pozeráme krivým okom na neférovú požiadavku Európskej únie, bolo by dobré, keby sme si na to spomenuli  v okamihu, keď my budeme v Európskej únii a na dvere únie budú klopať, povedzme, Moldavčania alebo Rumuni, potom by sme si mali spomenúť, že akí veľkorysí dokážeme byť my, keď v slovenských krčmách sa bude rozprávať o tom, že sem príde lacná pracovná sila odkiaľsi. Či nebudeme my žiadať ochranu nášho pracovného trhu alebo keď nie priamo my, čo tu sedíme, tak povedzme Konfederácia odborových zväzov, ktorá má zjavne tieto sklony. To je len poznámka. Ešte by som rád okomentoval tú drobnú poznámku, že členské štáty porušujú asociačnú dohodu, čo sa týka kvót pre zamestnávanie našich ľudí. Áno, porušujú. Bohužiaľ, je potrebné na túto tému vyvolávať rokovania. Ja viem, že to nie je jeden štát, ale je to veľa štátov. Ony sa každý správajú tak trochu inak. Toľko asi k tomu, čo sa tu povedalo. Ja by som ináč ako predseda výboru pre európsku integráciu skutočne apeloval teraz na naše nie politické, ale skôr by som povedal až patriotické cítenie a rád by som vás požiadal, aby ste vyjadrili podporu tomuto dokumentu, lebo podľa mojej mienky je to slušný pracovný dokument, slušný plán práce na prijímanie acquis communautaire, čiže právo Európskej únie. Ďakujem za pozornosť.