Kažimír, Peter, podpredseda vlády a minister financií SR (2012-07-25):
Dámy a páni, cesta pravdy je dlhá a kľukatá a tŕnistá a boľavá. A ja som si vypočul ako na minulej schôdzi pri prvom čítaní, pri tomto čítaní, veľa, veľa takých výčitiek a veštenia z gule o tom, ako, ako to všetko katastrofálne dopadne, či už pre štát alebo hlavne teda pre klientov bánk. Napriek tomu všetkému oceňujem v zásade konštruktívny a odborný prístup, to znamená, všimol som si a oceňujem, oceňujem schopnosť aj nesúhlas formulovať veľmi jasným postojom, v zásade podloženým rôznymi životnými situáciami z minulosti. Ja vám ale tiež musím pripomenúť minulosť, lebo s bankovým odvodom som ja prešiel ako opozičný poslanec, tamto hore som sedel rok a pol, nerád, som prežil s bankovým odvodom naozaj časť toho minulého volebného obdobia, keď si veľmi dobre pamätáte, keď bankový odvod, opozičná strana SMER – sociálna demokracia búchala naň, búchala naň vyše roka, rok a pol. Bankový odvod mohol byť zavedený v legislatíve Slovenskej republiky s účinnosťou od 1. januára nie tohto roku, ako sa tak deje, ale od roku 2011. No ale preto, že to navrhoval SMER, pretože to bolo dvadsaťkrát, tridsaťkrát vyššie ako, ako v Európe, pretože prirodzene z hľadiska politického spektra máme sklon a náklonnosť k tým alebo k oným skupinám obyvateľstva, podnikania a podobne, bankový odvod v roku 2011 nebol zavedený. Ak si pamätáte, bol tu, bola to alternatíva voči zvýšenému, zavedeniu zvýšenia dane z pridanej hodnoty z 19 na 20 %, veľmi figliarsky zavedená dočasne, až teda po dosiahnutie cieľa troch percent a následne v zákone zakomponované zníženie na 19 % s tým, že po nás, po nás potopa. Kľúčové, prečo sme to vtedy navrhovali, bolo to, aby sme, aby sme sa vyhli zvyšovaniu dane z pridanej hodnoty, tobôž plošne o jedno percento, ktoré podľa nás, a nielen podľa nás, tiež si dovolím využiť odborné, odborné fakty, daň z pridanej hodnoty je na rozdiel od všetkých iných typov daní a odvodov, poplatkov, o ktorých tu hovoríme, má plošný a degresívny charakter. To znamená, ak má niekto nejaký spotrebný kôš, nejaké potreby, daň z pridanej hodnoty spôsobuje niekedy až fatálne, fatálne zníženie životnej úrovne, zníženie disponibilných príjmov ľudí, ktorí majú naozaj nízke príjmy. Čiže tu platí, tu platí, že všetci máme naozaj jeden žalúdok, všetci máme tie základné potreby bývania, platenia energií, tých základných, tých základných, platenia základných výdobytkov, na ktoré sme si, na ktoré sme si zvykli. Čiže to je odklon od toho, čo hovoríte zase vy, opozícia, že zdaňovať spotrebu je spravodlivé. Čiže v tomto my nemáme rovnaký pohľad na svet. Aj práve preto sme vám navrhovali alternatívu zavedením bankovej dane vtedy, alebo bankového odvodu. Bolo to aj kvôli tomu, že tak ako nariekame často, že Brusel, Európa, všetko harmonizuje, od rožkov, banánov až po dane, podľa možností aj priame, tak v tejto oblasti nastala vlastná tvorba jednotlivých krajín. A naozaj sa nám stalo, že za posledné dva, tri roky desať krajín Európskej únie, dnes už vyše desiatich krajín, zaviedlo takýto bankový odvod, a nám sa naozaj stalo na Slovensku, prípad z roku 2012, repatriácia dividend, dividendy, ktoré boli posielané naspäť svojim matkám, že tri najväčšie banky poslali vyše 180 mil. eur svojim podvyživeným mamičkám do Viedne, Milána a ďalších, do Bruselu, do svojich proste centrál. Odtiaľ tieto matky platili svojim štátnym rozpočtom, v krajinách, kde sídlia, bankové odvody. Prvý, kto s tým prišiel, bolo práve Rakúsko. To znamená, z nášho pohľadu nebolo normálne, aby rakúsky bankový kapitál, ktorý je kľúčový zahraničný investor v bankovníctve na Slovensku, odvádzal bankový odvod rakúskemu štátu a tam končil v štátnom rozpočte. Dobre, je, môže byť nižší, môže byť iný, ale princíp tu je zachovaný. Takto to fungovalo. Preto sme hovorili, urobme to aj my. A urobme to čím skôr, pretože nastane harmonizácia, do ktorej sa my už nezmestíme, lebo buď ste, buď ste rýchlejší a zavediete si vlastné národné pravidlá, ktoré v zásade sedia s celkovým rámcom, o ktorom sa hovorí v Európe, ale ak nie, ak počkáte až do zásadnej harmonizácie, potom vás zrežú, potom vás dajú proste do takého, do takej podoby, v akej, aká je väčšinová, aká vyhovuje väčšinou tým najsilnejším. Takže ja vám môžem kľudne vyčítať, že to, že bankový odvod je zavedený až od 1. januára tohto roku, je výsledok vašej tvrdohlavosti, vášho prístupu, že ste uprednostnili vtedy zvýšenie dane z pridanej hodnoty a že ste možno z hľadiska vlastného nastavenia parametrov obrali túto krajinu v minulom roku o 80 mil. eur, lebo tak je nastavený, tak bol nastavený bankový odvod na tento rok. Čiže rádovo 80 mil. eur v minulom roku mohlo byť v štátnom rozpočte, mohlo byť týchto peňazí viac a možno by ste nemuseli cvičiť, ja neviem, napríklad tých, ktorí prenajímajú garáže, a boli vybuzerovaní, aby sa išli v januári minulého roku zaregistrovať na odvody, zdravotné odvody z prenájmov, následne ste tieto zrušili. A mnoho ďalších pokusov, omylov, ktoré vaša vláda v minulosti predviedla. Veľmi pitoreskný je aj príklad kolegov zo SaS, ja si veľmi dobre pamätám, zásadne boli proti zavedeniu dane, bankovej dane. Následne predviedli piruetu, lebo súhlasili s bankovým odvodom. No tak, ako v rámci politického marketingu je to fajn. Nás stále usvedčujete z výborného marketingu, tvrdím, že toto je nepodarený marketing, lebo ste súhlasili so zavedením bankového odvodu. A s bankovou daňou ste, samozrejme, nikdy nechceli mať nič spoločného. Čo je pravdou? Pravdou je, že v čase, v čase krízy a v rokoch po nej absolútna väčšina sektorov našej ekonomiky stratila svoje výrobné programy, stratila zamestnanosť a stratila aj ziskovosť. Pravdou aj je, že bankový sektor podľa konkrétnych čísiel, ktoré zverejňuje Národná banka Slovenska, patrí medzi tých, ktorí sa najskôr otriasli, a nárasty zisku boli medziročne, pamätáte si to, vyše, bolo to 100 %, 105 % medzi rokmi desať a jedenásť, 80 % medzi jedenásť a dvanásť. Čiže je jednoznačne potvrdené, že bankový sektor sa najskôr otriasol a využil tú situáciu, pretože má tú asymetrickú polohu, o ktorej sme tu predtým hovorili, a sme odkázaní na bankové služby. Nikto nevykopáva v tejto krajine vojnovú sekeru voči bankám. My len tvrdíme, že bankový sektor, aj keď náš bankový sektor je klasický konzervatívny bankový sektor a neorientoval sa ani v minulosti na špekulatívne investičné bankovníctvo, je, je geneticky cez svoje matky spojený dedičným hriechom s tým, čo sa v Európe stalo. Veď matky našich bánk majú plné skrine toxických aktív, toxických dlhopisov, ktoré sa riešia v rámci problémov, o ktorých tu takisto niekedy veľmi, veľmi vzrušene debatujeme. Či už je to záchrana španielskych bánk, či je to záchrana Grécka. A všetko, viete, že všetko so všetkým je vo vesmíre, a vo finančníctve obzvlášť, spojené. Takže ak máme tú príležitosť spájať príjemné s užitočným, tak hovoríme, že bankový odvod je etický. Máme etický nárok na to, ak potrebujeme konsolidovať finančné, verejné financie a potrebujeme dostať do verejných príjmov viac peňazí, pretože sme v situácii, v akej sme, máme etický nárok na to, aby sme zaťažili aj bankový sektor. Zároveň hovoríme, že sa tvárime, že sa nie tvárime, že sa správame zodpovedne, ak hovoríme, že vytvárame tzv. rezolučný fond a sme úplne v súlade s tým, o čom sa hovorí v Európe, vo všetkých krajinách Európy, ktorá jasne vraví, že ak v budúcnosti nastanú, nastanú krízy v bankových sektoroch jednotlivých krajín, krajiny musia byť pripravené. Pretože je tu príklad, príklad Portugalska, evidentný príklad Írska, výkladná skriňa pravicových reforiem, ktorá doplatila na napojenie na bankový sektor. Táto krajina sa dostala do 40-percentného deficitu preto, že zachraňovala banky z hľadiska, zo svojich verejných financií. Európa sa dohodla na tom, že je potrebné ex ante vytvárať, po prvé, schémy a poistenia a ochrany vkladov, a ex ante vytvárať tzv. rezolučné fondy, balíky peňazí, ktoré sa zhromažďujú buď vnútri, alebo mimo verejných financií. Sú tu rôzne prístupy, ktoré majú byť použité na to, aby sa zachraňovali banky v rámci, v rámci vlastných finančných systémov danej krajiny. Čiže ak hovoríme o bankovom odvode, ktorý naozaj donesie dosť veľa peňazí, dvesto mil. eur je dosť veľa peňazí. Je to napríklad to jedno percento dane z pridanej hodnoty navyše. V tomto roku a v budúcom roku, ak sme cez pozmeňovacie návrhy cez poslancov SMER-u zmenili tento zákon tak, že sme jasne dali aj investorom v bankovníctve signál, že to nie je nekonečný odvod, že nemá závisieť iba od takej alebo onakej farby vlády alebo nálady takého alebo onakého člena vlády, ale že dávame jasné pravidlá. To znamená, kepujeme ho, limitujeme ho na úrovni 1,45 % celkových bilančných aktív celého nášho sektora, čo dnes predstavuje hodnotu asi 1 mld. eur, a hovoríme o tom, že ak dosiahne kumulatívnu hodnotu 500 mil., pol miliardy eur, tak tento odvod poklesne z 0,4 % na 0,2 %, a pri hranici 750 mil. eur klesne na 0,1 %. Váš pôvodný návrh, úplne pôvodný návrh bol na úrovni 0,2 % pre korporátne vklady. V tejto krajine, odkedy si to pamätám, ja si toho až tak veľa nepamätám, je, bol zavedený odvod do Fondu ochrany vkladov vo výške 0,2 %. Čiže po dosiahnutí hranice 500 mil. eur sa vracia systém do úplného, ale úplného normálu z hľadiska tvorby zisku. Ak hovoríme o tom, že tento odvod ukrojí zo zisku, z plánovaného zisku asi jednu tretinu, z plánovaného zisku bánk, je to veľká hodnota. A banky sa s tým musia nejakým spôsobom vysporiadať. A ak hovoríme, že sa s tým musia vysporiadať, tak v prvom rade berieme do úvahy pravidlá kapitálovej primeranosti. Vždy sme hovorili, že budeme absolútne spolupracovať s dohľadom, v tomto prípade Národnou bankou Slovenska, ktorá robí pravidelne každý rok takzvané stress testy bánk. Ak by sa v našom bankovom systéme vyskytlo viac bánk, ktoré nebudú spĺňať pravidlá kapitálovej primeranosti, budeme musieť z hľadiska zákona zareagovať. Priznávam to, je to tak. Zároveň sme pozmeňovákom v parlamente zaviedli možnosť prepojenia rezolučného fondu s Fondom ochrany vkladov. Odmietam odhalenia, obrovské odhalenia toho, že my vypíname Fond ochrany vkladov, lebo tu robíme nejaké kšeftíky, ako to povedal kolega z SDKÚ. No je to proste prirodzené, Fond ochrany vkladov je momentálne mimo verejných financií. Rezolučný fond sa na základe legislatívy, aj návrhu SDKÚ v minulom volebnom období, začal vytvárať vnútri verejných financií. To znamená, vytvárame rezolučný fond vo vnútri verejných financií, lebo zároveň nám to, áno, priznávam, pomáha ku konsolidácii. Zároveň v tomto zákone je uvedené, že tieto prostriedky môžu byť požičané do Fondu ochrany vkladov a tým pádom môžu byť riešené nároky, ktoré môžu vzniknúť v budúcnosti voči Fondu ochrany vkladov. Čiže neexistuje riziko, že by Fond ochrany vkladov bol prázdny, pretože peniaze, ktoré idú do štátnych finančných aktív, sú nedotknuteľné. Iba na základe rozhodnutia parlamentu a zmeny zákona by mohli byť použité. Áno, na základe metodiky ESA 95 prispievajú ku konsolidácii. Priznávam, to je to, čo hovorím, že spájame príjemné s užitočným. Ak hovoríme o poplatkoch, minulý týždeň sme tu mali v rámci uhorkovej sezóny v médiách trojdňovú seansu o tom, ako stúpajú poplatky v bankách. Rýchla analýza regulátora dokázala ale niečo úplne iné. Poplatky v tomto roku stúpli v priemere o 1,3 percenta. Poplatky z úverových produktov poklesli. Úvery, teda úroky na úverových produktoch, poklesli. Úroky na vkladoch stúpli. Objem poskytnutých úverov stúpol. Objem prijatých vkladov stúpol. Všetko sú to pozitívne znaky o tom, aká je situácia v bankovom sektore. A ja neprijímam argumentáciu, že keď vy ste zaviedli nejaký odvod, tak vtedy sa nestalo nič, to znamená, v žiadnom prípade to neškodilo, a ak my pracujeme s bankovým odvodom, tak to spôsobí úplnú katastrofu, Armageddon, ako som to tu proste počul a počúvam ešte aj v médiách. Nie je to pravda, i keď povedal som, cesta pravdy je kľukatá a je jasné, že je jasné, že sú banky, ktoré sa proste budú snažiť pracovať aj s možným prenášaním odvodu do poplatkov. Ale ja vám takisto musím pripomenúť, že vo vládnom návrhu minulej vlády ste odmietli ustanovenie, ktoré dnes sa volá § 6, ktoré zakazuje bankám prenášať tieto levys, tieto odvody priamo do poplatkov a cien služieb. Odmietli ste to s tým, že je to populistické opatrenie. Je na bankovom regulátorovi, aby sa s týmto opatrením vysporiadal. Je jasné, že to nie je príjemná úloha. Žiadna takáto úloha nie je príjemná, ale ak naši kolegovia, ktorí sa už niekedy cítia viac ako Frankfurťania ako Slováci, a kolegovia z Národnej banky majú s tým problém, potrebujú dodatočnú legislatívu, sme k dispozícii. Je parlament určite k dispozícii a je určite k dispozícii vláda. Ak sme hovorili o výške pokút, 330 tis. a 660 tis. eur, je to už v dnešnej legislatíve, teda dohľad má túto možnosť tejto výšky pokút na základe zákona o bankách, už dnes ju stanovovať. To znamená, nemusíte sa obávať, neprídem so žiadnym zákonom o pokutách bankám. Ak ju komunikujeme, je to len edukácia toho, čo sa môže stať. Samozrejme, ak Národná banka bude mať dostatočnú odvahu a odbornosť sa na veci pozerať a dokazovať. A verte mi, že, a viete to veľmi dobre, že legislatíva sa často robí len preto, aby sa zdvihol prst. A ja si pamätám z rokovaní s bankovou asociáciou, že § 6 im mimoriadne nevyhovoval. No prečo im asi ten § 6 tak mimoriadne nevyhovuje? Pretože z neho majú obavy. Pretože nie je jednoduché pre nájomného manažéra banky porušovať zákon. Pretože dnes na základe návrhu zákona, navrhnutého textu zákona banky nesmú prenášať, nesmú prenášať tento odvod do poplatkov a do ceny svojich služieb. Môže to skúsiť a bankový dohľad na to môže prísť a môže neprísť, ale bude tu vždy riziko, že im na to prídu. A platené miesto šéfa banky je veľmi dobre platené na to, aby niekto riskoval. Myslím si, že to je tak. Takže ak hovoríme o celkovom zákone ako o nástroji, marketingovom nástroji, o uľahčenom spôsobe, o tom, že máme viac šetriť a menej zvyšovať dane a poplatky, lebo toto je celý rámec hry, v ktorom to hráme, no, priatelia z opozície, ja vám musím povedať, že ako často šetríte len ústami. Lebo keby to bolo také jednoduché, tak návrh rozpočtu na rok 2012 by vyzeral inak, ako vyzerá, realita v roku 2012 by vyzerala inak, ako vyzerá, východiská rozpočtu na budúci rok by nemuseli byť zdrapom papiera, akým sú. Lebo bolo by príjemné, bolo by príjemné pre nás, a viete veľmi dobre, že by sme to urobili, keby sme po vás našli nejaký plán. Plán, ako máme šetriť inak ako plošne. Vy ste šetrili plošne. Šetrili ste plošne. Došli sme na kraj priepasti. A nehovorím to len ja, hovoria to aj niektorí z vašich radov: plošné šetrenie naďalej nie je možné pri štruktúre štátu tak, ako ju máme nastavenú. Musíme robiť iné zásadné opatrenia, ktoré budú bolieť, pri ktorých tiež budeme všetci kričať, lebo sa to dotkne ľudí v okresoch, na krajoch, v centrálnych orgánoch štátnej správy, pretože tento štát sa nedá ufinancovať v tomto rámci a nedá sa zmeniť len na základe toho, že pritiahnete kohútik. Aby som sa vrátil k odvodu, je to, je to náročný zákon. Je, prijíma sa v prostredí, ktoré je v rámci Európy poškodené krokmi niektorých krajín, ja ich tu nechcem menovať. Je náročné na komunikáciu. Ja vás môžem ubezpečiť, že od času vzniku návrhu tohto zákona sme absolvovali, či už rezort financií alebo spolu aj s premiérom, mnoho stretnutí s kľúčovými predstaviteľmi bankového sektora, investorov a pri emisii dlhopisov, kde táto téma je legitímne spomínaná, a verte mi, že aj definitívna podoba zákona tak, ako je dnes predložená, že v nej reagujeme na niektoré výhrady, obavy, výtky, ak to mám tak nazvať, pretože je pravdou, že bankári sú tí, ktorí o vás vedia šíriť aj to dobré, aj to zlé. Ale aj z komunikácie s bankovým sektorom som presvedčený, že je tu istá pripravenosť, ak sa dá hovoriť dobrovoľne o tom, že je niekto dobrovoľne ochotný platiť dane alebo odvody, môžete ich rôzne pomenovať, že tu je pripravenosť pomôcť pri konsolidácii, pretože je úplne všetkým jasné, bankám. Banka, ktorá má v rámci svojej bilančnej hodnoty 5 mld. eur slovenských štátnych dlhopisov, si je veľmi dobre vedomá, že keby verejné financie tejto krajiny išli dolu vodou, tak sa znehodnotia aj cenné papiere, ktoré držia vo vlastných aktívach, a tým pádom by bola znehodnotená samotná banka. Takže v tomto sme spolu. V tomto sme spolu s týmito bankami a ony si to veľmi dobre uvedomujú, že úloha ozdravenia verejných financií je takisto v záujme našom, ako aj v záujme ich. Ak tu existuje nejaká výzva v oblasti poplatkov, v oblasti doháňania zisku, ktorý bude znižovaný týmto odvodom, tak je tu výzva na to, aby sa banky a bankový sektor viac venoval malému a strednému podnikaniu. Pretože všetky štatistiky hovoria, že banky sa kľúčovo venujú takzvanému retailovému bankovníctvu, ktoré je najziskovejšie. A je najziskovejšie aj z dôvodov, ktoré tu už boli mnohokrát spomínané, z hľadiska fiškálnej gramotnosti, masového prístupu k spotrebovaným službám, aj k obrovskej kapacite, pretože Slovensko a Slováci patria k jedným z najmenej zadlžených v Európe. Čiže ten priestor v tom negatívnom slova zmysle tu, bohužiaľ, je. A to, čo sa nevyužíva, je malá aktivita a možno aj prekážky v prípade skoringu, odmietanie záujemcu o úvery. A tu hovoríme o malom a strednom podnikaní, o podnikateľských úveroch. To znamená, ak si banky chcú doháňať zisk z biznisu, tak odkaz znie: sústreďujte sa na to, čo je možno náročnejšie a riskantnejšie, ale to, čo pomáha aj krajine ako celku, a to je, podpore podnikateľského sektora z hľadiska prístupnosti úverov. Ďakujem.