P. Paška, poslanec: (2004-11-30):
Dámy a páni, povedať razantné nie ako spôsob vyriešenia problému je niekedy veľmi jednoduché. Dnes sme otvorili v Národnej rade Slovenskej republiky rozpravu o probléme, ktorý rezonuje ako súčasť nášho nového bytia v spoločnom európskom dome. Dospieť k jednoduchému riešeniu bude obzvlášť ťažké a náročné. Chcem povedať, že argumenty za aj proti evidentne nemajú žiaden vyhranený ideologický rámec a tábory, ktoré sa takto vytvorili, nevedú za ne boj na život a na smrť. Napriek tomu je v polemike okrem nich ešte stále veľa emócií a niekedy až príliš veľa obyčajných ľudských zjednodušení. Nepochybne aj dnes tu odznieva škála názorov a argumentov, ktorých analytická hodnota je možno protichodná, no musím teraz hneď v úvode povedať, že si ich všetky nesmierne vážim a rešpektujem, pretože bez nich by sila kompromisu, ktorý v tejto problematike preferujem, nebola opodstatnená. Ak nebudeme príliš komplikovane sumarizovať škálu postojov, ktoré rozdeľujú politické strany, ale aj vedenia krajín, možno frakcie v Európskom parlamente, môžeme tu a teraz konštatovať, že sa na stole politických reprezentácií európskych krajín ocitli akési dve pomyselné základné odpovede na otázku, ktorú sme si postavili, a to, či Turecko do Európskej únie áno alebo nie. Zjednodušene: „áno, ale“ a „nie, ale“. Tretí postoj, ktorý cítiť z argumentov, hovoriaci áno a hneď, napriek tomu, že v osamotenej podobe existuje aj u nás, asi nebude predmetom vážnej pozornosti aj preto, že nenašiel miesto v spoločných aktoch Európskeho parlamentu a Európskej únie. Dámy a páni, možno by sa dali argumenty za a proti zjednodušene zatriediť do niekoľkých skupín na základe geografických, kultúrnych, civilizačných, náboženských, ekonomických, politických parametrov. Aj práve na základe komunikovania týchto kritérií vznikla kostra troch pilierov prístupových vyjednávaní definovaných v odporúčaní Európskej komisie k začatiu rozhovorov. Pre mňa je veľmi dôležité pochopiť obsah týchto pilierov. Prvý pilier je spolupráca na posilnenie a podporu reformných procesov v Turecku, čo je plnenie kodanských kritérií. Druhým pilierom je pilier o špecifickom prístupe k prístupovému rokovaniu, kde sa vyžaduje jednohlasnosť – a to chcem zdôrazniť – a rozhodovanie s plnou participáciou všetkých členov Európskej únie. A tretí pilier v podobe politického a kultúrneho dialógu a s posilňovaním úlohy občianskej spoločnosti. Z obsahu troch pilierov, ktoré Európska komisia vo svojom návrhu definovala, jasne vyplýva, že proces je otvorený a nemôže byť dopredu garantovaný, a preto všetky prejavy skepsy a obáv reprezentantov striktných názorov sú podľa mňa neopodstatnené. Samozrejme, za predpokladu, že motívom nie sú priamo alebo podprahovo iné dôvody. Preto sa domnievam, že odmietnuť dnes po rokoch koketovania a postupne čoraz otvorenejších náznakov pri pristupovaní Turecka by bola podľa mňa zrada princípov, na ktorých Európska únia stojí. Bola by to strata dôveryhodnosti nielen preto, že ambícia spoločného priestoru ešte nie je naplnená, ale aj strata dôvery občianskej verejnosti samotnej inštitúcie Európy. Napriek tomu chcem povedať, že rozumiem a vážim si aj názory, ktoré sú prejavom nedôvery a obáv. Nech už sú to obavy, ktoré vyjadrujú nedôveru v kultúrne a historické ponímanie vzťahu Turecka a Európy, nakoniec je to obsahom aj správy, ktorú predložilo ministerstvo zahraničných vecí, kde však treba povedať, že takého úvahy by sme našli aj v historických vzťahoch už existujúcich členov Európy. Treba povedať, že sú reálne a majú opodstatnenosť. Sú popísané v správe. Alebo či sú to obavy z konfliktu náboženstiev, tu chcem pripomenúť nedávny zápas o zmienku o Bohu v preambule európskej ústavy, všetky majú svoj priestor na obhajobu a ochranu v definovaných pilieroch prístupu, chcem to veľmi vážne zdôrazniť. Nakoniec ekonomické princípy, ktoré stáli kedysi na začiatku ako základ myšlienky spoločnej Európy a dnes sú jedným z parametrov rozširovania, podliehajú tiež primeranej miere kompromisu. Jasným príkladom je Bulharsko a Rumunsko, o ktorých hovoríme, že zavŕšia vstup v roku 2007, pričom je jasné, že niektoré alebo väčšina ekonomických kritérií Turecka je možno na vyššej úrovni ako Rumunska, ako to konštatujú niektoré ekonomické analýzy. Aj pohľad na návrh uznesenia Európskeho parlamentu jasne ukazuje, že asi ťažko na Slovensku vymyslíme čosi, čo by zásadným spôsobom vyvrátilo tendenciu, ktorá v Európe prevláda. Mám pri sebe návrh uznesenia Európskeho parlamentu, ktorý je v jednotlivých bodoch nesmierne obsiahly, ale čo je dôležité, dokumentuje a je dôkazom toho, že azda ani jediná pripomienka, nech už bola vecná alebo vyjadrovala mieru emócie, pocitu, alebo dokonca obavy, nebola zohľadnená a aby nemohla byť zovšeobecnená v ochrannom princípe jednotlivého piliera, ktorý je zadefinovaný ako základná rámcová konštrukcia otvorenia prístupových rokovaní a prípadného zavŕšenia. Stálo by za to možno tento návrh uznesenia prečítať, ale je pomerne rozsiahly. Chcem na tomto mieste využiť príležitosť a položiť otázku pre tých, ktorí hovoria „nie, ale“. Ak však je privilegované partnerstvo, ak to bude privilegované partnerstvo, čo bude jeho skutočným obsahom? Aké zásadné charakteristiky a princípy spoločného európskeho priestoru pre Turecko obmedzíme? Čo to bude? Voľný pohyb tovaru, osôb, služieb? A čo sloboda a občianska spoločnosť, dodržiavanie ľudských práv? Aká bude miera motivácie občanov Turecka preberať všeobecné hodnoty spoločného európskeho priestoru? Považujem takéto riešenia za snahu uniknúť pred zodpovednosťou a je to z pohľadu riešenia taký istý holub, dámy a páni, na streche ako v podobe vyjadrenia „áno, ale“, len zatiaľ a možno nikdy na tú strechu nepristavíme rebrík. Dámy a páni, sú známe stanoviská Európskeho parlamentu, návrhy Komisie a predpokladané stanovisko Rady. Aj preto chcem v závere konštatovať, že ešte ani poriadne neuschol atrament na ratifikačných podpisoch v krajinách Európskej únie, ktoré sa rozhodli, že sa s nami podelia o solidaritu a hodnoty slobody a demokracie, a už vytŕčame ramená a chceme sebe a ostatným dokazovať, akí sme dôležití. Aby som bol správne pochopený, toto nie je prejav, ktorým chcem naznačiť, že mi nezáleží na suverenite Slovenska, chcem však, aby sme svoj prínos pre Európu dokazovali v schopnosti prevziať bez zvyšku model občianskej a sociálnej prosperity, a nie spôsobom, na ktorý síce máme právo, ale nie povinnosť. Nie tak dávno sa na stretnutie vrcholných predstaviteľov nášho Slovenska a jednej zo susedných krajín objavila určitá miera dešpektu voči Slovensku práve pre prezentovanie stanoviska v inej veľmi citlivej záležitosti v rámci európskeho priestoru. Dámy a páni, buďme rozvážni a nepodliehajme zbytočným emóciám tam, kde sa dá použiť racionálne a pragmatické riešenie. Návrh uznesenia vlády pre mňa takým po analýze, ktorá predchádzala jeho príprave, určite je, a preto ho odporúčam prijať. Ďakujem pekne. (Potlesk.)