I. Šulaj, poslanec: (2004-03-16):
Namieste je však otázka: Kto zapríčinil predchádzajúci chaos a zmätok vo všetkých oblastiach verejného života? Boli to ľudia z Marsu alebo temné sily, výraz, ktorý bol často používaný po roku 1989? Nositeľom každej myšlienky je človek alebo následne skupina ľudí, ktorí si ju vedia osvojiť. Preto je potrebné sa pozrieť na niektoré základné ekonomické črty predstaviteľa tzv. reformného krídla SDKÚ, súčasného pána ministra financií a podpredsedu vlády pre ekonomiku pána Mikloša. Po prvýkrát sa jeho ekonomický vplyv začína na ministerstve pre privatizáciu. Holandské dražby, ktoré boli typické v období jeho pôsobenia, a následne spôsob zadlžovania bánk v tomto období boli náznakom prvej etapy tzv. Klondiku na Slovensku. V roku 1998 bolo konštatované, že spôsob malej privatizácie, ako aj časy mocenského rozdávania podnikov na Slovensku do roku 1998 pod taktovkou pána Mečiara spôsobili takmer pád slovenského bankového systému. Nevadí. Pán Mikloš spolu s pani Schmögnerovou vymysleli plán oživenia bankového sektora. Najprv vyše 100-miliardovou finančnou injekciou sme banky oddlžili, aby sme ich následne za niečo vyše 30 mld. mohli predať. A tak sme na Slovensku ako asi prví na svete prišli na to, že aj peniaze v reálnom čase sa dajú predať pod cenu. Žiaden z ekonomických expertov v tomto období nespochybňoval nevyhnutnosť oživenia bánk. Uvedená reštrukturalizácia bánk však spôsobila len zvýšenie štátnych dlhov, ktoré v konečnom dôsledku znáša občan a podnikateľská sféra, veď niekto tento drobný omyl musí zaplatiť. Dostávame sa do obdobia ďalšej fázy Klondiku na Slovensku. Veď v súvislosti s reštrukturalizáciou bánk sa na Slovenskú konsolidačnú agentúru presunú napr. i pohľadávky, ktoré majú garanciu štátu. Značná časť uvedených pohľadávok nakoniec skončí v rukách súkromných finančných spoločností, veď Konsolidačná agentúra sa predsa nevie o ne postarať, a to i napriek tomu, že za týmto účelom bola založená. V tejto súvislosti je znova spomínané meno pána Mikloša. V období rokov 1998 až 2002 bol pán Mikloš zodpovedný i za privatizačný proces. A tak sme potrebovali zaplatiť privatizačných poradcov, ktorí nás stáli i miliardové sumy v prípadoch, keď sme predávali vytypované podniky, hoc i len jednému záujemcovi. Nevadí, však sme ich potrebovali na dôsledné a presné prípravy zmlúv, aspoň tak sme boli presviedčaní ekonomickými expertmi. Až následne sme zistili, že tie zmluvy a zmluvné podmienky predsa nemusia byť až tak dobré a výhodné pre štát. Napr. pri privatizácii SPP sme s nemým úžasom prišli na to, že vieme ušetriť na hedgingových operáciách, ktoré nás a daňových poplatníkov stáli minimálne 7 mld. korún. Súčasťou zmlúv sú i odborné, organizačné a riadiace práce, ktoré nás napr. pri tom istom podniku, SPP, stoja do roka viac ako 1 mld. korún a pri druhých podnikoch, napr. elektrárenských rozvodných závodoch, niekoľko sto miliónov korún. Za uvedené zmluvy a spôsob ich plnenia je zase len zodpovedný pán Mikloš. Obdobie od roku 1998 do roku 2002 je poznamenané i ďalšími ekonomickými problémami. Národná banka Slovenska prišla na to, že časť bánk nie je schopná si plniť svoje záväzky a tak idú do bankrotu. Na Slovensku sa však nič nedeje, hoci tí istí predstavitelia NBS posudzovali banky zle a nekoncepčne, zostanú na svojich pozíciách, veď Fond na ochranu vkladov si môže zobrať koniec koncov úver, ktorý budú musieť zaplatiť všetci klienti bánk, nie je predsa mysliteľné, aby ministerka financií, resp. podpredseda vlády pre ekonomiku znášali za uvedenú situáciu zodpovednosť. Najmä neschopnosť zasiahnuť voči subjektom, ktoré porušovali právo v bankovom sektore, poháňa do popredia v tomto období nebankové inštitúcie. A vláda a podpredseda vlády namiesto prijatia ráznej a jednoznačnej legislatívy konštatujú, že sa nerobí dobre, ale zákony tejto krajiny zatiaľ nie sú také, aby mohli postihnúť špekulantov. Neskoré prijatie zákonov o cenných papieroch, ako i ďalších finančných zákonov spôsobilo finančnú ujmu a straty niekoľko tisícom občanov tohto štátu, a teda za uvedenú skutočnosť musí niekto niesť i konkrétnu zodpovednosť. Rok 2002 prináša novú dimenziu do odborného a ekonomického života. S tzv. staronovou nastupujúcou vládou konštatujeme, že naozaj je potrebné reformy, aby sme oživili ekonomiku štátu. Toto všetko sa robí len preto, lebo niekto predtým, niekto imaginárny, tajný (tajný ako zmluva s SPP) zapríčinil ekonomické problémy štátu. (Potlesk.) Za ekonomické výsledky do roku 2002 bol a je podľa môjho názoru stále zodpovedný predovšetkým jeden a ten istý človek, predchádzajúci a súčasný podpredseda vlády pre ekonomiku pán Mikloš a, už teraz ani neviem, či ľavicová alebo pravicová ministerka financií pani Schmögnerová. Každému je jasné, že v roku 2002 boli voliči tohto štátu kupovaní sociálno-ekonomickými výhodami, ktoré nemali reálny ekonomický základ v sile ekonomiky štátu. Preto sa noví ministri predháňajú v tzv. proreformných krokoch. Na ministerstve financií zvíťazila téza rovnej dane. A tak šťastné Slovensko na ceste do Európy zavedie jednu 19-percentnú sadzbu dane z pridanej hodnoty na potraviny, energie, plyn, lieky, tlač, stavebníctvo. Zbytočné sú negociačné podmienky, ktoré boli vyjednané s Európskou úniou za toho istého i súčasného a predchádzajúceho podpredsedu vlády pre ekonomiku. A nech sa Európa dozvie, čo je to ekonomický zázrak na Slovensku. Uvedené kritériá daňovej reformy sú tak jasné, že ich v podstate ani nemusí prerokovať a neprerokovala Národná rada Slovenskej republiky v podobe koncepcie daňovej reformy. Asi je to tak dobré, lebo koncepcia napr. vychádzala zo zrušenia trojdane  a daň z prevodu a prechodu nehnuteľností platí aj v roku 2004. Bola založená na tzv. daňovej neutralite, len sme nevedeli povedať, pre aký subjekt to platí. A teda dnes už ani prvák na obchodnej akadémii neverí tomuto pojmu. Vychádzala z rovnakých princípov zdanenia alkoholu v pive, víne a liehu. Nakoniec sme zvýšili len spotrebnú daň z piva. Bola zameraná na nižšie spotrebné dane z minerálnych olejov, ale tie sme predsa museli neúmerne zvýšiť kvôli výpadku v štátnom rozpočte v roku 2003. Takže možnože je dobré, že sme neprerokúvali koncepciu daňovej reformy v Národnej rade, pretože tá sa neustále mení. Proreformnými krokmi sa môžu pochváliť i ostatní ministri. Zavedenie nesystémových prvkov v zdravotníctve pri platení 20 a 50 korunových poplatkov a platenia za lieky spôsobí vážne problémy zdravotne postihnutým občanom. Prenesenie výkonu verejnej správy na VÚC, mestá a obce bez finančného zabezpečenia činnosti spôsobuje finančnú traumu samospráve, neriešenie fiškálnej decentralizácie len zvyšuje schodok štátneho rozpočtu, rozbitie štátnej správy a jej nové usporiadanie spôsobí chaos pri vybavovaní bežných problémov občana a inštitúcií, reforma sociálneho systému končí vzburami Rómov na Slovensku a tak ďalej a tak ďalej. Všetky tieto tzv. reformy majú však jeden spoločný problém. Môžu vychádzať len z reálnej sociálno-ekonomickej úrovne štátu a svojím vplyvom sa im musí vláda prispôsobiť tak, aby nespôsobili vážny sociálno-ekonomický kolaps štátu. Za to je a vždy musí byť zodpovedný predovšetkým podpredseda vlády pre ekonomiku pán Mikloš. Predovšetkým jeho predstavy sa musia odrážať v štátnom rozpočte a verejných financiách. Preto je potrebné zamerať ďalšiu pozornosť na štátny rozpočet roku 2003. V roku 2003 dosiahli skutočné daňové príjmy štátu sumu niečo vyše 200 mld. korún, čo je o 15,5 mld. korún menej, ako predpokladal schválený rozpočet. Najväčší výpadok daňových príjmov bol zaznamenaný v dani z pridanej hodnoty, ktoré dosiahli v roku 2003 sumu 83,8 mld. korún, čo je o 15,6 mld. korún menej, ako predpokladal rozpočet. V dôvodovej správe v zákone o štátnom rozpočte bolo konštatované, že len z dôvodu zmeny sadzieb DPH v roku 2003 oproti roku 2002, t. j. z 10 na 14 % a z 23 na 20 %, má plynúť do štátneho rozpočtu viac ako 8,3 mld. korún. Uvedené skutočnosti sa nepotvrdili. Veď v roku 2002 boli celkové príjmy DPH v sume 82 mld. korún, čo je oproti roku 2003 len o 1,5 mld. korún menej. Katastrofický stav v plnení daňových príjmov štátneho rozpočtu nepomohla upraviť ani legislatívna zmena zvýšenia dane z minerálnych olejov, piva, tabaku a tabakových výrobkov, aj pokiaľ ide o zdaňovanie zálohových platieb pri DPH. Najväčší vplyv na neplnenie daňových príjmov malo predovšetkým zvýšenie cien, ktoré pôsobilo negatívne na maloobchodný obrat a tržby od obyvateľstva. Medzi podstatné vplyvy v oblasti plnenia DPH mala i komplikovaná legislatíva pri tejto dani, ktorá najprv na začiatku roku vyprázdnila štátnu pokladnicu a v priebehu roka chaoticky menila spôsob vracania nadmerných odpočtov. Ak hovoríme o zmene ekonomických podmienok v priebehu roka 2003, pýtam sa, ak sme zmenili daňové podmienky, akým spôsobom sme upravovali rozpočet. Veď jedno s druhým súvisí. V Maďarsku bol vymenený minister financií za podobné nedostatky vo finančnom hospodárení. Nášho pána ministra zatiaľ zachránila len politicky vynútená zmena daňových zákonov v roku 2003, ktorých výsledkom boli negatívne dopady na životnú úroveň, najmä najslabších vrstiev obyvateľstva. Pán minister Mikloš opäť neprejavil dostatok politickej odvahy a dopad z vlastných chýb pri zostavovaní rozpočtu nepreniesol na bedrá vlády, ktorá bezbreho míňa peniaze daňových poplatníkov, ale zaťažil ním spotrebu obyvateľov, a tým si vykúpil svoje zotrvanie na poste ministra. Výpadok uvedených príjmov bol nahradený nedaňovými príjmami, ktoré dosiahli sumu okolo 33 mld. korún, čo je viac, ako predpokladal rozpočet, o 13,1 mld. korún. Predpokladám, že na uvedené príjmy mali podstatný vplyv príjmy z predaja majetkových účastí štátu, resp. zmeny štátnych aktív. O týchto skutočnostiach už hovorili aj moji predchodcovia. Nejde teda o príjmy súvisiace s novovytvorenou hodnotou v roku 2003, resp. zdanením zisku spotreby alebo majetku, ale len o zmenu formou aktív, a to napr. z obchodných účastí na peniaze. V podstate ide o prejedanie majetku štátu vytvoreného v predchádzajúcich obdobiach. Situácia je obdobná v roku 2004. Pán minister Mikloš si kupuje ekonomický rast vysokou infláciou  so všetkými negatívnymi dopadmi na sociálne postavenie občanov, znehodnocovanie úspor, a tým znižovanie reálnych miezd. Toto všetko vytvára tlak na sociálne istoty občanov nášho štátu, o čom sa už asi všetci presvedčili v tzv. ponovoročných pozdravoch, vo zvýšených zálohových faktúrach na plyn, elektrickú energiu, vodné a stočné a tak ďalej. Aj toto je odraz tzv. reformných krokov v praxi. Osobne sa domnievam, že v absolútnej čiastke vzrástli náklady na jednu priemernú rodinu minimálne o 1 000 korún. Pán minister financií však hovorí o zvýšení nákladov rodinných rozpočtov od 50 do 100 korún na mesiac a osobu, ktoré sú vraj podložené štatistickými údajmi. Smer opakovane tvrdí, že vládna politika je v sociálno-ekonomickej oblasti výrazne antisociálna. Dôležitá je skutočnosť, že vláde sa nepodarilo od roku 2002 zastaviť pokles reálnych miezd. Tieto v roku 2003 klesli o 1,9 % oproti roku 2002. Podľa východiskovej správy k zákonu o štátnom rozpočte na rok 2004 má životná úroveň občanov v roku 2004 znovu zaznamenať pokles v reálnych mzdách o 0,6 % oproti roku 2003. To znamená, že vláda realizuje svoju tvrdú pravicovú politiku na úkor občanov a znižuje im ich štandard sociálno-ekonomického postavenia v spoločnosti. Na druhej strane štát bezbreho míňa peniaze daňových poplatníkov a zvyšuje chaotickými reformami len zadlženosť štátu. Za posledné roky rástli schodky štátnych rozpočtov nasledovne, za rok 2002 to bolo 51 mld., za rok 2003 to bolo 56 mld., za rok 2004 je naplánovaných 78,5 mld. Štátny dlh dosiahne k 31.12.2004 predpokladanú hodnotu približne 500 mld. korún. Znižovanie schodku verejných financií sa deje znova len na úkor občana. Sociálne spravodlivé je, keď bremeno transformácie a reforiem je rozložené rovnomerne tak, že každý z neho nesie takú časť, ktorú je schopný uniesť, koľko uvládze. V tomto zmysle nesú silnejšie plecia viac ako slabšie plecia. V podaní ekonomickej aj sociálnej reformy vlády totiž dochádza k tomu, že keď chudobní a bohatí nesú doslova rovnakú záťaž, chudobný je pod ňou ohrozený doslova existenčne, kým bohatý takúto záťaž možno často ani nepocíti. Rovnomerné rozloženie bremena transformácie reštrikcií a úspor podľa reálnych schopností každej skupiny je podstatou sociálnej spravodlivosti reformnej politiky. Smer nikdy nebol proti reformám a netajil sa tým, že by musel v prípade aktívnej účasti vo vláde presadzovať reformné kroky. Ich presadzovanie v praxi by však vychádzalo z princípu sociálno-ekonomickej únosnosti reforiem, ako aj princípu reálneho uplatnenia v praxi. Musel by sa zmeniť celkový prístup štátu k nakladaniu s finančnými prostriedkami daňovníkov, a to efektívnejším a účelnejším spôsobom. Štát by si musel stanoviť priority, ku ktorým by patrilo poľnohospodárstvo, školstvo, rozvoj cestovného ruchu a výstavba ciest. Veľmi jednoducho sa táto politika dá nazvať od nákupu bavorákov pre štátne orgány po budovanie diaľnic a ciest, ktoré vytvoria synergické ekonomické efekty. To znamená, že je potrebné prejsť od zvyšovania štátnych bežných výdavkov na chod štátnych inštitúcií k proinvestičnej politike a politike podpory niektorých už menovaných odvetví. Reformy v oblasti ekonomiky a sociálneho systému musia byť postavené na základe ich rastového a rozvojového potenciálu, nielen reštriktívne. Mohol by som hovoriť o ďalších veciach, ktoré sú problematické pri posudzovaní ekonomiky a ekonomického vývoja nášho štátu. Mohol by som hovoriť o nefunkčnosti zavádzať štátnu pokladnicu. Mohol by som hovoriť o problematike vyhodnocovania schodku verejných financií k HDP, ktorá je tak prezentovaná v súčasnosti. Mohol by som hovoriť o tom, že vysoké školy napr. doteraz nemajú rozpočet. Mohol by som hovoriť o tom, že prijímame v parlamente nové opatrenia v sociálnej oblasti, ktoré nás budú stáť 840 mil. korún bez zmeny rozpočtovej kapitoly ministerstva práce a sociálnych vecí. Pýtam sa teda, akým spôsobom sme vytvárali štátny rozpočet na rok 2004. Mohol by som hovoriť o chybách pri vyhodnocovaní zahraničnoobchodných transakcií, ale predpokladám, že kolegovia a snemovňa už o týchto skutočnostiach boli informovaní a majú na to svoj vlastný názor. Som si vedomý politickej reality na Slovensku. Musím však konštatovať, že sa nepodarilo vláde a podpredsedovi vlády pre ekonomiku udržať stabilný sociálno-ekonomický vývoj v štáte, a preto ho nemôžem podporiť a ani naša strana ho nemôže podporiť vo funkcii člena vlády a ministra financií a budeme hlasovať za jeho odvolanie. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)