A. Záborská, poslankyňa: (2001-10-30):
Pred asi rokom a pol som sa stretla s významným anglickým politikom, ktorý sa ma medzi rečou opýtal, že z akej politickej strany pochádza minister spravodlivosti a minister vnútra. Keď som povedala, že z Kresťanskodemokratického hnutia, tak sa ma opýtal, či chceme prísť o posledné percentá, pretože títo dvaja ministri, ak sú dobrými ministrami, nemôžu byť v spoločnosti obľúbení. To znamená, a hlavne nie u opozície. Čiže vaše vystúpenie bolo úplne v poriadku. Ďakujem. M. Andel, podpredseda NR SR: Pán poslanec Cuper chce reagovať na svoju predrečníčku. Nech sa páči, máte slovo, pán kolega. J. Cuper, poslanec: Pani poslankyňa Záborská, ja vám nezazlievam vašu obhajobu pána ministra. Je to dokonca vaša povinnosť a mňa trápi, že nikto z vládnej koalície sa neprihlásil a ani z vašej vlastnej strany, do ktorej minister patrí, na jeho obhajobu. To sme my nikdy neurobili, pani poslankyňa. Vždy sme svojich ministrov aspoň mali tú česť obhajovať. Vy to nerobíte. A zažil som to aj v anglickom parlamente, že jednotliví poslanci vystupujú na obhajobu ministerského predsedu a svojich ministrov. Pokiaľ by išlo o tie neoverené, pani poslankyňa, veď ak pokladáte prehľad bánk za neuveriteľný, tak ste na veľkom omyle alebo výpis z registra obchodný. Ak pokladáte informácie, ktoré uverejňujú noviny nie naše, ale vládne a Nový Čas je takým denníkom, ba dokonca mám informácie, že pán minister spravodlivosti istý čas riadil aj zasadnutia redakčnej rady tohto plátka, ktorý na Slovensku je nie našou zásluhou, ale práve vašou zásluhou mienkotvorným. Dostal veľký priestor a Nový Čas je najčítanejším denníkom. Ak Nový Čas uverejní informácie, tak zrejme asi mal ich overené. Ja som zámerne nehovoril ani meno, hovoril som iba o domácnosti pána ministra, aby si tam urobil poriadok. Je to právo každého opozičného poslanca, tak ako vaše právo je obhajovať pána ministra. Ja som, môžem vás ubezpečiť, mohol hovoriť o ďalších veciach. Ako pán minister tu sľuboval,  že kancelárie, z ktorých vyhnal sudcu Štefanka, z ktorého urobil zbojníka, použil a prerobil pre seba. A sľuboval, že tam bude ubytovňa... (Zaznel zvuk časomiery.) M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Ako posledný z písomne prihlásených poslancov vystúpi predseda ústavnoprávneho výboru pán Orosz. Pán kolega, máte slovo. L. Orosz, poslanec: Ďakujem za slovo, pán podpredseda. Vážený pán minister, vážený pán predseda Najvyššieho súdu, vážené dámy, vážení páni. Pre všetky koncepčné materiály, ktoré sa prerokúvajú v Národnej rade Slovenskej republiky, je možné považovať za optimálny stav, keď sa predkladajú ako výsledok spoločnej práce a konsenzu nielen predkladateľa, ale aj všetkých zainteresovaných inštitúcií a organizácií. Vo vzťahu ku koncepčným materiálom, ktoré sa dotýkajú problematiky súdnictva, by bola táto požiadavka naplnená vtedy, ak by sa takýto dokument predložil na rokovanie Národnej rady ako výsledok spoločnej práce a konsenzu Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky, stavovských organizácií, sudcov a orgánov sudcovskej samosprávy. Žiaľ, nie je tomu tak a to napriek nespornému úsiliu ústavnoprávneho výboru ako gestorského výboru parlamentu pre oblasť súdnictva. Úsilie, aby tomu bolo tak, sme vyvíjali počas celého volebného obdobia. Už na začiatku volebného obdobia pri prerokúvaní pravidelnej správy o stave súdnictva a perspektívach jeho ďalšieho vývoja v apríli roku 1999 sme v tomto smere formulovali uznesenie výboru a v tejto tendencii sme pokračovali počas nasledujúcich rokov. Musím sebakritiky poznamenať, že bez výraznejšieho efektu, a to najmä vo vzťahu k orgánom sudcovskej samosprávy. Čiastočné zlepšenie nastalo zo strany stavovských organizácií sudcov možno aj preto, že sme ich pravidelne prizývali na rokovania ústavnoprávneho výboru, a tým zapojili do tejto aktivity. Flagrantne sa prejavil nedostatok komunikácie a spolupráce orgánov sudcovskej samosprávy s príslušnými útvarmi ministerstva spravodlivosti pri tvorbe a pripomienkovaní dokumentu Koncepcia stabilizácie súdnictva, ktorá je predmetom dnešného rokovania. Tak ako už uviedol pán spravodajca, ústavnoprávny výbor na požiadanie Rady sudcov Slovenskej republiky prerušil v júni tohto roku rokovanie o tomto dokumente a vytvoril priestor na prerokovanie a pripomienkovanie tohto materiálu Rade sudcov Slovenskej republiky. Žiaľ, dodnes tieto pripomienky nemáme na stole, aj keď odvtedy uplynulo viac ako päť mesiacov. Akokoľvek som sa snažil objektívne vnímať kritické vystúpenie pána predsedu Najvyššieho súdu na rokovaní ústavnoprávneho výboru a zrejme to zopakuje aj na rokovaní tejto schôdze Národnej rady Slovenskej republiky, bolo potrebné ich vnímať ako osobné kritické výhrady k tomuto dokumentu a nie výhrady orgánu, ktorý reprezentoval na rokovaní ústavnoprávneho výboru, a to Rady sudcov Slovenskej republiky. Túto skutočnosť zdôrazňujem najmä preto, že všetci veľmi dobre vieme, že je podstatný rozdiel medzi kritizovaním určitého materiálu, jeho kritikou a pozitívnym vkladom do jeho tvorby a obsahu. Je potrebné v tejto súvislosti objektívne konštatovať, že doterajšia právna úprava nedostatočne zaväzuje k spoločnej tvorbe koncepčných dokumentov týkajúcich sa súdnictva všetky zainteresované zložky. Potom je táto spolupráca a súčinnosť často založená na dobrých alebo nedobrých osobných vzťahoch predstaviteľov týchto inštitúcií. V takomto prípade je, samozrejme, formálnoprávne zodpovedná za materiál, ktorý je predložený na rokovanie výboru vláda Slovenskej republiky, respektíve ministerstvo spravodlivosti. Myslím si, že je potrebné tento stav do budúcnosti zmeniť. K takémuto legislatívnemu kroku vytvorila podmienky už novela Ústavy Slovenskej republiky najmä tým, že vytvorila podmienky pre konštituovanie Súdnej rady ako vrcholného reprezentanta súdnictva. Aj preto budem pri rokovaní o vládnom návrhu zákona o Súdnej rade už na zajtrajšom rokovaní ústavnoprávneho výboru navrhovať, aby sa pôsobnosť Súdnej rady rozšírila aj na účasť na tvorbe a pripomienkovaní koncepčných dokumentov týkajúcich sa súdnictva. Aj na základe toho, čo som doposiaľ uviedol, nechcem svoje vystúpenie zamerať na kritiku, prípadne obhajobu dokumentov, ktoré boli predložené na rokovanie Národnej rady, ale skôr sa zamyslieť nad mojím pohľadom na súčasný stav súdnictva a potrebu jeho vnútorných zmien, osobitne z pohľadu právomocí Národnej rady Slovenskej republiky. Je potrebné objektívne povedať, že v oblasti súdnictva sa v posledných troch rokoch najmä v legislatívnej oblasti niekedy nielen z iniciatívy ministerstva spravodlivosti urobilo dosť, pričom nechcem porovnávať toto volebné obdobie s obdobím minulým, aby som sa vyhol politizovaniu. Skúsme stručne zrekapitulovať, čo sa udialo v tomto volebnom období v oblasti súdnictva z hľadiska legislatívnej aktivity Národnej rady a iste aj iniciátora týchto legislatívnych návrhov. Po prvé, bola schválená novela Ústavy Slovenskej republiky, v ktorej je obsiahnutá zmena spôsobu voľby a odvolávania sudcov všeobecných súdov. Vytvárajú sa prostredníctvom novely ústavy ústavné predpoklady na konštituovanie Súdnej rady ako vrcholného predstaviteľa súdnictva. Ústavne sa obmedzuje priestor na vplyv politickej moci nad súdmi a sudcami. Zrušili sa takzvaní štvorroční sudcovia, posilnila sa sudcovská nezávislosť a rozšíril sa ústavný priestor pre sudcovskú samosprávu. Po druhé, nastali podstatné zmeny v trestnom a civilnom súdnom procese, ktoré smerujú k odstraňovaniu prieťahov v súdnom konaní ako jednému z hlavných problémov súčasného súdnictva, či už ide o zmenu systému rozhodovania o námietkach zaujatosti, či ide o obmedzenie zákonných dôvodov na podanie opravných prostriedkov, takzvaný neúplný apelačný princíp, prípadne zavedenie prvkov kontradiktórnosti súdneho konania. Po tretie, schválil sa zákon o sudcoch a prísediacich ako komplexný statusový zákon, ktorý rieši problémy dôchodkového, sociálneho a nemocenského zabezpečenia sudcov, ich platových pomerov, i keď, samozrejme, s určitým časovým odkladom. Ucelene sa upravili základné práva a povinnosti sudcov vrátane povinnosti predkladať majetkové priznania. Zaviedla sa samostatná rozpočtová kapitola Najvyššieho súdu Slovenskej republiky ako prvý krok ku koncepčnému riešeniu tohto problému, ktorý spočíva v samostatnej rozpočtovej kapitole všeobecného súdnictva. Chcem v tejto súvislosti pripomenúť, že iné riešenie vzhľadom na novelu Ústavy Slovenskej republiky ani v rozpočtových pravidlách neprichádza do úvahy. Prijali sa aj legislatívne opatrenia na úseku boja s korupciou, ktoré prirodzene majú vplyv aj na sféru súdnictva, ktorá je vnímaná našimi občanmi ako sféra vysoko korupčná. Nastali zmeny v Občianskom súdnom poriadku, ktoré majú smerovať k posilňovaniu prvostupňovej agendy okresných súdov a k určitému odbremeňovaniu krajských súdov a takisto presunutiu pôsobenia Najvyššieho súdu do sféry zjednocovania judikatúry. Súhlasím s tým, že čiastkovo sme boli svedkami aj opačných tendencií. V tomto výpočte by som mohol pokračovať, ale to nie je cieľom môjho príspevku, to je skôr úloha pána ministra ako predkladateľa týchto dokumentov. Chcem ale zdôrazniť, že aj ja, a ako predpokladám, aj väčšina z vás a podstatná časť verejnosti nie je spokojná so stavom súdnictva Slovenskej republiky. Problém vynútiteľnosti práva a efektívnosť výkonu súdnictva je dnes jedným z najzávažnejších problémov Slovenska, ktorý môže mať a má negatívne dôsledky na sociálno-ekonomický vývoj krajiny, jej ekonomickú prosperitu a napriek všetkému pozitívnemu, čo sa v poslednom období udialo, sa môže stať i prekážkou naplnenia našich integračných ambícií. Príčiny tohto stavu sú jednak objektívne, ale aj subjektívne. K objektívnym príčinám nepriaznivých javov a tendencií v súdnictve ja osobne považujem najmä nasledovné skutočnosti. Po prvé, problémy súdnictva, o ktorých dnes hovoríme, nevznikli zo dňa na deň, ide o dlhodobo nahromadené problémy späté s transformáciou spoločnosti. Ich riešenie prekračuje časový horizont jedného volebného obdobia. Podstatné je ale to, aby sa naštartovali pozitívne, a pritom nezvratné tendencie, v ktorých bude nutné a potrebné pokračovať bez ohľadu na to, kto bude pri moci. Po druhé, problémy súdnictva sú vo veľkej miere spôsobené nedostatočným materiálno-technickým a finančným zabezpečením súdnictva. Súčasné ekonomické možnosti štátu neumožňujú vyriešiť všetky problémy hneď, či už ide o zabezpečenie súdov a sudcov výpočtovou technikou, dostatkom odbornej literatúry, dostatkom kvalifikovaného obslužného a pomocného personálu i kvalitnými rozvojovými projektmi, ku ktorým nesporne patrí i projekt súdneho manažmentu. Inou vecou je stanovenie priorít na riešenie týchto problémov. Za to nesie vždy zodpovednosť vládnuca garnitúra a tu je kritika opozície namieste. V období transformácie spoločnosti sa zrejme dosť dobre nemožno vyhnúť ani častejším zmenám legislatívy, ktorá reaguje na nové spoločenské problémy a tie sa nutne musia prejaviť negatívne aj na činnosti súdnictva. K subjektívnym príčinám nepriaznivého stavu v súdnictve ja osobne považujem najmä nasledovné. Po prvé, nadmerné zasahovanie exekutívy a zákonodarnej moci do súdnictva, ktorému sme sa napriek zlepšeniu v tomto volebnom období nevyhli ani v uplynulých rokoch. Nechcem ísť do detailov, je to fakt. To je možno vecou opozície a myslím si, že opoziční poslanci o tom hovorili. Po druhé, za subjektívnu príčinu je potrebné považovať aj niektoré neuvážené legislatívne zásahy do organizácie a činnosti súdnictva, ku ktorým ja osobne zaraďujem aj reorganizáciu súdnictva vykonanú v minulom volebnom období, možno nie celkom domyslené kroky pri naštartovaní činnosti súdnych exekútorov, ktoré bolo nutné korigovať v priebehu tohto volebného obdobia, nedostatky zákona o konkurze a vyrovnaní a odkladanie legislatívnych opatrení na úseku trestného a civilného súdneho procesu. Toto ide na vrub súčasnej vlády. Po tretie ale považujem za subjektívny faktor súčasného stavu v súdnictve aj celkovú kvalifikačnú, vzdelanostnú a ľudsko-etickú úroveň sudcovského stavu, jeho výkonnosť a schopnosť odolávať korupčným tlakom a vysporiadať sa s nesporne zložitými podmienkami na výkon rozhodovacej agendy. Či chceme alebo nie, aj v tejto rovine treba hľadať príčiny súčasného stavu súdnictva. Pritom si je ale potrebné uvedomiť, že ide o sféru, ktorú pri rešpektovaní sudcovskej nezávislosti dosť dobre nie je možné ani žiaduce zo strany exekutívy či zákonodarnej moci priamo ovplyvňovať. Budem v tejto súvislosti parafrázovať slová predsedu advokátskej komory na rokovaní ústavnoprávneho výboru k dnes prerokúvaným dokumentom, keď zdôraznil, že sudcovia hľadajú často príčiny nepriaznivého stavu vývoja súdnej agendy všade inde, len nie u seba. Legislatívnymi opatreniami, ktoré sme vykonali v tomto volebnom období, sme ponúkli sudcovskému stavu i orgánom sudcovskej samosprávy veľkú dôveru i zodpovednosť. Bude aj na nich, ako sa s nimi vysporiadajú. Popri nesporne potrebných legislatívnych, riadiacich, organizačných a iných opatreniach zo strany exekutívy a zákonodarnej moci bude potrebné väčšiu pozornosť venovať aj zvyšovaniu zodpovednosti sudcov za výsledky ich činnosti a možno byť z hľadiska legislatívy nekompromisnejší v prípadoch ich osobného zlyhania. Možno už pri zajtrajšom rokovaní o zákone, o novele zákona o sudcoch a prísediacich sa ponúka možnosť dať do legislatívy požiadavku, že ak sudca sa dopustí trestného činu v súvislosti s výkonom svojej funkcie, navždy je vylúčený z radov sudcov, nikdy viac sa nebude môcť uchádzať o túto funkciu. Aj keď existuje celý rad argumentov na kritiku toho, čo je obsiahnuté v dokumentoch, ktoré prerokúvame, i k opatreniam, ktoré sa vo sfére súdnictva v tomto volebnom období vykonali, je potrebné zároveň i oceniť pozitívne kroky. Len tak môže byť náš pohľad objektívny, a tým i konštruktívny. Ďakujem za pozornosť. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. S faktickou poznámkou sa prihlásil pán poslanec Cuper. Končím. Pani poslankyňa Tóthová. Končím možnosť podania ďalších prihlášok. Pán kolega Cuper, nech sa páči, máte slovo. J. Cuper, poslanec: Vážený pán predsedajúci, ďakujem za slovo. Pán kolega Orosz, vyzerá to dosť humorne, keď ľavicový predseda parlamentného výboru obhajuje pána ministra a ministrovi pravicoví súputníci sedia, ale chcel by som len predsa povedať, že neboli ste vo svojich informáciách celkom objektívny. Ak by ste mali hovoriť o tom, že chápete ako subjektívne vystúpenie v ústavnoprávnom výbore v Častej - Papierničke pána predsedu Najvyššieho súdu Harabina, tak absolútne do kategórie neprijateľných bolo vystúpenie pána ministra vo vzťahu k predsedovi istej stavovskej organizácie u nej nezávislého súdnictva Slovenskej republiky pánovi Urbanovi, ktorý naopak bol k ministrovi a k rezortu veľmi slušný. Pokiaľ by išlo o ďalšie časti vystúpenia, ja viem, prečítali ste to, čo je v súdnictve nové zo strany legislatívy. To je nielen zásluha tohto ministra. Objektívne povedané, predpoklady na legislatívne úpravy boli vytvorené už sčasti za predchádzajúceho ministra spravodlivosti. Minister spravodlivosti len niektoré veci predložil a dopracoval. Ale celková koncepcia a negatívne zásahy pána ministra Čarnogurského a najmä jeho najvyššieho úradníka pána Lipšica do fungovania súdnej moci sú negatívne a neprospeli rozvoju nezávislej súdnej moci na Slovensku. Na tom ako opozícia si môžem nástojiť a máme na to dostatok dôkazov, aby sme to aj tvrdili na týchto zasadnutiach. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Slovo má pani poslankyňa Tóthová.