Číž, Miroslav, poslanec NR SR (2016-11-30):
Vážený pán podpredseda, ďakujem za slovo. Chcem teda povedať, že som tu, tuším, dosť dlho, ale prvýkrát v živote vystupujem dvakrát, aj písomne, aj ústne, nikdy som toto právo nevyužil, len teda jednak ma pán kolega vyzval a už ani, vážení kolegovia ‒ niektorí teda ‒ z opozície, tí, ktorí tak bez akýchkoľvek problémov vyprávate o náhubkoch, o čomkoľvek, absolútne nediskutujete o tom, o čom hovoríme. A je tu ešte jeden drobný problém, že nepochybne, že občanov rokovací poriadok nezaujíma, len bavíme sa o pravidlách fungovania tohto parlamentu a o jeho funkčnosti. A tam to pravdepodobne občanov nejak zaujímať bude, aj keď možno nie bezprostredne. A je nesmierne dôležité, aby sme mali parlament funkčný, aby sme mali rokovacie pravidlá, ktoré umožňujú normálne fungovanie parlamentu. A ja by som v tejto súvislosti, teda nie vám, kolegyne, kolegovia, ale občanom, pokiaľ niektorí pozerajú, aby som ukázal, aké nehorázne lži, a už sa nebojím tohto slova a nebudem politicky korektný, nehorázne lži tu rozprávate. Skúsim prvé. Rozprával som s nemenovaným poslancom, aby som nevyťahoval súkromné rozhovory, o tom, že teda ako sú obmedzené v európskom parlamente, je presne stanovené, na rokovanie bodu je stanovený čas, tento bod sa prerokuje, poviem príklad, za desať hodín. Za desať hodín sa rozdelí čas poslancom podľa toho, ako dostali, akú majú legitimitu pre svoje konanie, aký majú výsledok vo voľbách, a v tomto čase musia všetci poslanci využiť tento čas a ukončí sa rokovanie bodu programu. V Českej republike napríklad je situácia taká, kto ju trošku sleduje, v minulom období, že tam teda nevstupujú nejakým zásadným spôsobom do rokovania parlamentu nejako, len vždycky sa prerokovávajú najprv na základe stanoveného poradia bodu programov, že sa najprv prerokovávajú návrhy vládne a potom sa v rámci stanoveného času na schôdzu rokuje o ďalších návrhoch zákonov. Pokiaľ sa neprerokujú všetky programy, sa jednoducho presúvajú. Viete, koľko bolo poslaneckých návrhov, ktoré boli v českom parlamente za jedno volebné obdobie neprerokovaných na konci volebného obdobia? 576. Tieto nezmyselné veci, ktoré tu vyprávate, aký je duch parlamentarizmu, aké náhubky a neviem, čo sa stalo, neprerokovaných 576. Pán poslanec Klus, odpustite mi, mali ste akože, či sa prihlásiť s procedurálnym návrhom, nemali ste procedurálny návrh. Porušili ste zákon. Ja vám to vyčítam – porušil som zákon. To sú tie veci, pre ktoré potrebujeme pravidlá a musíme ísť vzorom, musíme ich dodržiavať. Keď je raz napísané, že procedurálny návrh je, najprv máte dať procedurálny návrh, povedať, čo žiadate, potom ho máte odôvodňovať. Tak sa to tu rozprávalo, tak sa to tu celé, celé roky uskutočňovalo, pokiaľ neprišla nová atmosféra do parlamentu. Teraz to, čo považujem za dôležité. Takže, ale že v Európskom parlamente je 700 parlamentov, takže tam sa musí určiť ten čas, teda 700 poslancov a viac, a že u nás je teda málo. Tak preto vám chcem povedať, ako sa, ako je rozčlenený čas napríklad v takom Dánskom kráľovstve pre prerokovanie najdôležitejšieho zákona v roku, čo je štátny rozpočet. Takže začal som, dokončím. Poverení rečníci, teda tí, ktorí u nás, preložím, rozprávajú za kluby, 15 minút prvýkrát, v prvom čítaní. Druhýkrát 10 minút. Ostatní poslanci prvé vystúpenie 10 minút, druhýkrát 5 minút. Ministri bez obmedzení, bez obmedzení, bez obmedzení. Druhé čítanie: poverení rečníci za kluby 15 minút, druhýkrát 10 minút. Ostatní poslanci opäť 10 minút a 5 minút druhýkrát. Ministri 30 minút, 15 minút, 10 minút. Tretie čítanie: poverení rečníci prvýkrát 15 minút, druhýkrát 10 minút. Ostatní poslanci 10 minút, druhýkrát 50 minút (pozn. red.: zrejme malo byť „5 minút“). Ministri 60 minút prvýkrát, druhýkrát 30 minút, tretíkrát 10 minút. Nemá to logiku? Veď ten minister vysvetľuje prostredníctvom parlamentu logiku toho, čím chceme zaviazať občanov, čo bude platiť pre financovanie všetkých druhov činností v štáte na najbližší rok. Len pre pána poslanca Poliačika, ktorý potrebuje niečo, pardon, teda Matoviča, to je jedno, pre niektorého (reakcie z pléna), tu potrebujete hodiny času, hodiny času, hodiny času so všetkým, čo k tomu patrí a vyprávať tieto nezmysly o náhubkoch a o niečom. Môžme sa, samozrejme, pozrieť na iné parlamenty. Len tak pre zaujímavosť, v takom francúzskom parlamente, ale ktorý je objektívne väčší, tak vystúpenia k jednotlivým článkom návrhu zákona počas rozpravy nesmú presiahnuť dve minúty. To je náhubok, obrovský. Pán Matovič aj všetci, to, čo ste tu vyprávali, pán Budaj. Dokonca tu pán Viskupič začal vyprávať o tom, že on čítal toto, tento materiál, on teda vie, že to tak neni a že je to tak a onak. Toto sú zásadné veci, páni poslanci, mali by ste skryť to, že nepoznáte tieto veci, že nemáte aspoň jedného človeka v klube, ktorý si naštuduje trošku hlbšie problematiku a príde a prednesie ju. Sme noví, niektorí sme, a my teda máme právo, takže budete tu kontaminovať, vyprávali ste dva dni úplné nezmysly. Ani jeden ste sa nedotkli konkrétneho inštitútu, neurobili ste primeranú komparáciu. Nič. Viete, ako napríklad funguje mechanizmus v takom Holandsku? Tiež to je približne tá krajina, kde môžeme rozprávať o tom, ako to vyzerá. Na záver schôdzí prebehnú výbory, výbory prerokujú návrh rozpočtu, v takom prípade následne snemovňa reprezentantov stanoví celkový rečnícky čas. Povie, tak tento rozpočet na základe toho, jak vyzerala rozprava vo výboroch, stanovujeme čas, ten prerokujeme za toľko a za toľko. A opäť štandardným spôsobom sa takýto čas rozdelí medzi kluby. Pán poslanec Viskupič tu rozprával, prečo hovorím také silné slová ako „lož“ a podobne. Vyprával, že teda to tak celkom neni, že veľká väčšina parlamentov nemá určený čas. Takže, prosím pekne, všetky parlamenty majú právo určiť čas. Cyprus a Bulharsko sú dva jediné, teda Cyprus, Litva a Estónsko sú jediné krajiny, kde rozprava nie je obmedzená k zákonom. Ale všetky ostatné rozpravy sú limitované, čiže ani tam nie je neurčený čas na rozpravu. Vo všetkých ostatných. Teraz v tých európskych parlamentoch, z tej dvadsaťsedmičky, pán kolega, desať má priamo určených, že nediskutujú o tom, že sa bude určovať čas, za koľko sa prerokuje, ale jednoducho dopredu sa určí: na rokovanie jednotlivých bodov je určený čas na celú schôdzu a v rámci tej sa rozdelí čas na rokovanie nasledujúcim spôsobom a rozdelí sa. Ich je desať. Ktoré sú to krajiny? Budú pravdepodobne nesmierne nedemokratické. Ešte raz to prečítam: Belgicko, Dánsko, Grécko, Chorvátsko, Lotyšsko, Poľsko, Rakúsko, Rumunsko, Nemecko. To je nedemokracia, že je čas určený dopredu, čiže to je zapchávanie opozícii úst a tak ďalej. Vážené kolegyne, kolegovia, jak to môžete občanom bezočivo klamať? Bezočivo klamať! To je jediný motív, aby som toto povedal, že som sem prišiel. Takto, samozrejme, možno hovoriť o ďalších. Ešte k niektorým tým ďalším veciam. Ten základný problém, ktorý tu je, a zas pre občanov, že teda predseda parlamentu pristúpil k tomu, že do návrhu dostali, že je zákaz používania názorných a iných prostriedkov. Je veľký problém sem doniesť, ako vyzerali názorné pomôcky pána poslanca Matoviča? Aj dokonca ktoré vychádzali z počítača, ktoré si sem položil a ktoré premietal? Rôzne hanlivé, urážlivé a iné veci. Páni poslanci aj vážení páni povedzme že z Ľudovej strany, máme v § 19 ods. 1 napísané, že každý má právo na dôstojnosť, na zachovanie dobrého mena, na ochranu rodiny svojej a tak ďalej, teda na neoprávnené zasahovanie. Ako chcete týmto spôsobom pri tomto vnímaní aj s pánom Budajom zabezpečiť, že teda bude mať to právo na dôstojnosť, to ústavné právo, ktoré je tam stanovené? To znamená, nebude asi úlohou tohto parlamentu, aby sa nad tým zamyslel, aby vytvoril stav, aby sme mohli mať vôbec dôstojnosť v tomto parlamente a mohli normálnym spôsobom fungovať? Čo je na tom divného? Kolegyne, kolegovia, nočné rokovania. Pertraktované tisíckrát v médiách, pretláčané spravidla vždycky nehoráznosti, ktoré robí vládnuca koalícia. Situácia je taká, že základným právom demokratickej väčšiny, o ktorej tu rozprávali páni poslanci, znovu musím povedať, s hlbokou neznalosťou, lebo klasické právo menšiny a právo väčšiny sú štandardné ústavnoprávne pojmy, s ktorými sa pracuje, študuje sa rozsah a hlavne ich vzájomný pomer a aké sú limity pri menšinových právach, za akých okolností teda, čo musí robiť menšina za predpokladu, že tá väčšina teda jej ten okruh primeraný ustanoví. V medzinárodných zmluvách najtypickejšie je to pri ochrane menšinových práv. A ak si pozriete ktorúkoľvek európsku zmluvu, ktorá hovorí o ochrane menšinových práv, tak tam nájdete, že za práva, ktoré sú tam stanovené pre menšinu, je tam jeden z takých momentov lojalita menšiny vo vzťahu k väčšine. Ako základný problém, lebo stačí na to obyčajný, normálny rozum, že pokiaľ sa nevyvážia tieto pravidlá a nie je tam možnosť plniť všetky základné životné funkcie, ktoré potrebuje tak väčšina, ako aj menšina, za akých okolností to nefunguje a sú permanentné rozpory v danom celku, to je jedno, či v menšinových alebo v iných právach, veď to sú samozrejmé veci organizácie, v sociológii to bez problémov nájdeme, sú to štandardné, nespochybňované, nespochybňované závery. K tým nočným rokovaniam. Takže právo určiť program je opäť základné a najdôležitejšie, pretože nijako inak nemôžeme fungovať, nemáte žiadnu racionalitu, a to je právo väčšiny. Má právo stanoviť program. A má právo, pretože má povinnosť, spravuje krajinu a zodpovedá za spravovanie krajiny. Ak máme v našom rokovacom poriadku, zas nesmierne liberálne a dramaticky je to inak v iných krajinách, právo opozície zvolať pri 30 podpisoch mimoriadnu schôdzu buď po a) k odvolávaniu, vyslovovaniu nedôvery ministrovi, alebo po b) k hocijakému inému problému, ktorý potrebuje opozícia, tak to znamená, ak chcete normálne stanoviť program a oni vám, opoziční, predložia návrh na tieto skupiny, že musia prerušiť rokovanie parlamentu, kedy máte určiť čas, keďže máte limit 7 dní, ktorý je stanovený v rokovacom poriadku? Napríklad sme prerokovali, máme tu situáciu, v parlamente sme prerokovali štátny rozpočet. Prišiel od vážených kolegov z OĽANO návrh počas štátneho rozpočtu, že musíme preberať jednak otázku prerušovania interrupcií, zákazu, a musíme zároveň ešte zabrániť uverejňovaniu nahých dám v Novom čase a iných periodikách. Museli sme prerušiť rokovanie a rokovali sme o týchto veciach počas rokovania o štátnom rozpočte. Necítite tú obrovskú absurditu? Čiže my máme v rokovacom poriadku, ak chceme úprimne hovoriť o tom, a nikto z tých predsedajúcich – a mal som tú česť tam sedieť – netúži žiadne nočné rokovania uskutočňovať. Len mi vysvetlite, ako má fungovať parlament, keď máte schválený program, program parlamentu je stanovený na tri týždne a v prvý týždeň dostanete návrh, že chcete mimoriadnu schôdzu. A do toho celého, samozrejme, právo, aby ste mohli obštruovať, aby ste tu mohli čítať vládne nariadenia hocijakého typu, návrhy vlády, telefónne zoznamy a podobne. Čo to je za nezmysel? Pán Budaj, to, čo rozprávate, z toho srší tak hrubá neznalosť ústavného prostredia a trikrát som sa zdržal, keď ste to vyprával, ale nedá sa, tak vám to takto čestne a do očí hovorím. Takže jak to môže, tak buď si sadneme a naozaj a poďme sa dohodnúť, čo v takom prípade, pokiaľ je riadna schôdza, je schválený riadny program a 30 poslancov sa rozhodne, že chce mimoriadnu inú schôdzu s iným programom. A čo má robiť tá väčšina v takom prípade, aké je etické konanie v takom prípade? Tento problém je 8 rokov, 10 rokov podľa príslušnej novely rokovacieho zákona v médiách, nejaký náznak, že teda predsa len tá koalícia má stanovením toho termínu rokovania nejaký problém, nejaká objektívna informácia, zaznela niekedy? Mnohí to možno, čo vám hovorím, počujete prvý raz. Páni poslanci, v takomto duchu nemá význam pracovať, nemá význam tú permanentnú konfrontáciu, ktorá absolútne k ničomu nevedie. Čítam tu a vieme každý, kto si prečíta, verejnosti odporúčam, pravdepodobne je tento materiál na stránke Národnej rady, že by si ten záujemca... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)