A. Belousovová, podpredsedníčka NR SR: (2008-04-02):
Vráťme sa však k zákonu. Chcem oceniť, že zákon je profesijne napísaný veľmi dobre. Ciele výchovno-vzdelávacieho procesu sú stanovené veľmi správne. Systém a sústava školstva sú riešené v tomto zákone komplexne. Je mi ľúto a je to, myslím si, na škodu nášho školstva, že školský zákon v takejto komplexnej a premyslenej podobe nebol prijatý už pred šiestimi alebo ôsmimi rokmi. Času nato bolo dosť. Dnes sme mohli byť s naším školstvom už oveľa, oveľa ďalej. Samozrejme chápem, že niektoré veci musia aj časovo dozrieť, aby spoločnosť a v tomto prípade oblasť školstva sa pohli ďalej do roviny uspokojenia súčasných a budúcich potrieb spoločnosti. Faktom však je a zostáva, že za vlády Mikuláša Dzurindu hlavne v druhom funkčnom období mohli byť a mali byť v oblasti prípravy a realizácie školského zákona urobené viaceré opatrenia a vôbec, malo byť urobené viac. Tie potreby školstva boli už jasne vyrysované a ukazovali sa už vtedy. Musím však povedať, že vám, pán exminister Fronc, ale nielen vám osobne, ale hlavne celkovo členom vašej koalície, a nehovorím len o KDH, vašim koaličným partnerom hlavne chýbala nielen vôľa, ale hlavne odvaha urobiť reformu školstva. Keďže nešlo, pochopiteľne, o lukratívnu privatizáciu, ale, naopak, išlo o výdavky z rozpočtu a verejné výdavky, tak jednoducho školský zákon musel ísť stranou. Summa summarum, nebola to priorita vašej vlády za celých osem rokov. Navyše je stará pravda a dokázali to aj vaše opozičné vystúpenia, že ľahšie sa kritizuje, ako sa tvorí. Chcem v tejto súvislosti oceniť aj samotnú prípravu školského zákona, keď nebol vytváraný od nejakého zeleného stola, ale do jeho prípravy boli zapojení nielen odborníci, ale široká odborná verejnosť. Táto príprava bola zároveň široko rôznym spôsobom medializovaná, takže svoj názor mohli vyjadriť riaditelia škôl, učitelia, zriaďovatelia škôl, ale aj občania a rodičia. Je to dôkaz skutočnej demokratickosti celej prípravy tohto školského zákona. Myslím si, že zámer ministra bol dobrý, pretože takýto spôsob prípravy pomohol zlepšiť samotný návrh školského zákona a zároveň odstrániť aj obavy, že školy sa do 1. septembra 2008, odkedy má zákon nadobudnúť účinnosť, nestihnú pripraviť. Samozrejme, že vďaka demokratickosti prípravy a širokej medializácii Ministerstva školstva Slovenskej republiky na tieto obavy sa v zákone reagovalo. Je to tam. Nebudem to podrobnejšie rozoberať, myslím, že čas bude v druhom čítaní. Podrobne je to špecifikované napríklad v § 161 takým spôsobom, že ak to mám súhrnne zhrnúť, účinnosť tohto zákona je síce od 1. septembra 2008 s tým, že niektoré opatrenia definované v jednotlivých paragrafoch sa budú realizovať postupne s faktickým ukončením až v školskom roku 2011/2012. Možno teda konštatovať, že táto obava odpadá a takto demokraticky sa postupovalo pri celej príprave zákona bez jeho spolitizovania. V tejto súvislosti mi nedá ešte nespomenúť, a musím to spomenúť s ľútosťou, že v našich vraj nezávislých médiách, za ktorých nezávislosť bojuje opozícia, sa prezentovala školská novela zákona alebo novela školského zákona, alebo tiež školská reforma, čo je podľa mňa jeden z najvýznamnejších zákonov vôbec tejto vlády a koalície tohto volebného obdobia len ako zákon o „ubližovaní národnostnému školstvu“. Preto by som chcela zdôrazniť, že tento zákon o výchove a vzdelávaní, alebo ako zvykneme hovoriť školský zákon rieši školstvo a zásadne rieši školstvo, celé školstvo od všetkých školských zariadení a celý obsah tohto školstva na Slovensku s výnimkou vysokých škôl, pretože vysokoškolský zákon prijatý bol. Ja by som rada novinárom, ak tu vôbec nejaké pozostatky sú, pretože novinári na Slovensku nie sú zvyknutí na odbornú diskusiu a samozrejme, že len popularizujú a medializujú to, čo má príchuť nejakého bulváru, že, vážení kolegovia aj páni novinári, toto je školský zákon, takáto hrubá buchla, môžete si hneď v § 1, kto by mal záujem, prezrieť predmet úpravy. Že to nie je zákon o menšinovom školstve a ubližovaní Maďarom, ako bolo prezentované, tu máte vypísané, čo všetko toto rieši od postavenia škôl, proste od obsahu škôl, od celej štruktúry, všetkých školských zariadení. Takže toto je práca, za ktorú ministerstvo školstva na čele s naším ministrom Mikolajom treba jednoznačne pochváliť, lebo je to kus roboty, ktorá mala byť urobená summa summarum  už veľmi dávno. Som rada, že návrh zákona inkorporuje aj právo Európskej únie a iné medzinárodnoprávne dokumenty vrátane tých, ktoré sa týkajú jazykových práv menšín. Čiže nikto nikomu v tomto zákone neubližuje. Preto pokladám za zavádzajúce rôzne vyhlásenia hlavne politikov SMK, ale aj maďarských médií, myslím tých médií pôsobiacich v Maďarskej republike, že navrhovaný školský zákon obmedzuje menšinové a jazykové práva, alebo je zameraný, nedajbože, na asimiláciu slovenských občanov maďarskej národnosti. Takéto tvrdenia sú totálne klamstvo a absolútna hlúposť, spolitizovanie. Zákon vo svojich ustanoveniach deklaruje, že vyučovacím a výchovným jazykom je štátny jazyk Slovenskej republiky. To je bežné na svete. Všade v demokratickej, každej krajine je štátny jazyk integrujúcim prvkom a musí byť integrujúcim prvkom v tej ktorej spoločnosti. Zároveň však tento zákon deťom, žiakom, občanom patriacim k národnostným menšinám zabezpečuje práva osvojenia si okrem štátneho jazyka aj právo na výchovu a vzdelávanie v ich jazyku za podmienok stanovených predloženým návrhom. Nie je tu pani poslankyňa Szögedi, ale keď som ju počula s reakciou na faktickú poznámku, že povedala, že nechajte na nás, myslela tým asi politikov SMK, že ako ich naučíme slovenský jazyk. No, preboha, hádam nie. Ako predsa toto je zodpovednosť, nech je pri moci hociktorá politická strana, toto je zodpovednosť štátu a štátnej politiky. Žiadnej politickej strany. Ak to myslela ako pani učiteľka, tým skôr, lebo medzinárodné hodnotenia dokazujú hroznú úroveň znalosti slovenčiny a proste sú potom títo občania maďarskej národnosti hendikepovaní. Na základe uvedenej deklarácie je mi nepochopiteľné správanie niektorých poslancov Národnej rady Slovenskej republiky maďarskej národnosti alebo za maďarskú menšinu prezentované v médiách, ktoré nesúhlasia s navrhovanou možnosťou a právom slobodného dotvárania školských vzdelávacích programov samotnými školami v hraniciach stanovených zákonom, čo je tiež absolútne normálne. Že nejaké vymedzenie predsa musí byť. Alebo s navrhovaným procesom schvaľovania učebníc. To potom ako chcete? Z akých učebníc sa budú učiť? Alebo v rozličných častiach Slovenska z rozličných? Dokonca, čo je už, myslím si, že politický hazard, sa títo politici uchyľujú k výzvam k občianskej neposlušnosti vo vzťahu k schváleniu tohto zákona. Zrejme sa asi naozaj niekde stala v minulosti chyba vo vzdelávaní, nakoľko nielen naši žiaci základných škôl, ale aj niektorí páni poslanci nevedia čítať text s porozumením. Samotný zákon totiž nestanovuje počty vyučovacích hodín jazyka národnostnej menšiny. Budú ich upravovať predsa rámcové učebné plány, ktoré sú iba pomenované ako súčasť štátnych vzdelávacích programov v § 6 predkladaného návrhu zákona. Zákon teda len vytvára legislatívny priestor na ich tvorbu, ktorý do jeho prijatia neexistoval a táto šanca ich aplikácie pre školy sa naskytne prvýkrát v histórii iba týmto zákonom. Čiže naozaj je to rozviazanie rúk. Ako je mi známe, na tvorbe rámcových učebných plánov sa zúčastňovalo približne tristo pedagogických zamestnancov z celého Slovenska. To neútočíte proti ministrovi, ale útočíte proti tým pedagógom, ktorí naozaj dali dušu a svoje dlhoročné skúsenosti pri príprave tohto zákona. Podieľali sa na príprave pedagogickí zamestnanci škôl aj s vyučovacím jazykom národnostných menšín. Čiže aj tí mohli zakomponovať a určite zakomponovali svoje skúsenosti. Takzvané voliteľné hodiny v uvedených rámcových učebných plánoch umožňujú školám prostredníctvom školských vzdelávacích programov aj zvýšenie počtu vyučovacích hodín jazyka národnostných menšín. K problematike učebníc by som chcela uviesť, že učebnica podľa odbornej pedagogickej literatúry je definovaná ako základná učebná pomôcka pre žiaka a zároveň aj pre pedagogického zamestnanca. Jednotný proces schvaľovania učebníc má za cieľ udržať kontinuálnosť vzdelania žiakov, ktorí musia mať šancu na osvojenie si základného učiva bez rozdielu, kde majú trvalé bydlisko. Poviem príklad. Zákon predsa musí počítať aj s prípadmi, keď sa rodičia alebo iní zákonní zástupcovia detí a žiakov presťahujú z rozličných osobných dôvodov alebo z dôvodu získavania práce z východu na západ alebo z juhu na sever, alebo naopak. Predsa sú to občania Slovenskej republiky a celá Slovenská republika je ich vlasťou. Nikto nemôže žiadať, aby boli vháňaní do len nejakého územného priestoru, aby si ich mohla lepšie pásť ako také ovečky nejaká politická strana. Žiak zaradený do povinného vzdelávania sa nesmie nachádzať v situácii, keď po presťahovaní zistí, že jeho spolužiaci sa učia niečo iné a úplne z iných učebníc. Pre jeho individuálny vzdelanostný rast by bola totiž táto situácia katastrofou. Výchova a vzdelávanie vždy bolo a bude štátne politikum. Nebráňme sa týmto výrazom. Štátne politikum. To jest, štát bude vždy niesť najväčšiu zodpovednosť za vzdelávanie svojich občanov na štátnych školách, ale aj mimo nich. Preto je všade na svete úplne normálne, že štát chce vedieť, ako a z čoho sa jeho občania vzdelávajú, aké výsledky dosahujú a ako sa uplatnia na trhu práce. Z tohto dôvodu sa zvýšili aj kompetencie orgánov miestnej štátnej správy, pretože tá vlastne zastupuje štát nižšie smerom k občanovi na úseku školstva a štátnej školskej inšpekcie. Navrhovaný zákon má za cieľ vytvárať jednotné podmienky pre vzdelávanie detí a žiakov, ale i pre školy a školské zariadenia bez rozdielu ich zriaďovateľa. Keď niektorí kritizovali vlastne tú akoby... (rušíte ma, pán kolega)... ako zásah štátu nejako negatívne, tak ja chcem povedať ešte jednu poznámku. Veď ide o výchovu občanov štátu. Štátu, teda občanov určitého spoločenstva, ktorý má jednotný názor na určité hodnoty. A v nepomernom rade medzi tieto hodnoty patrí aj výchova k lojálnosti alebo k vlastenectvu. Teda štát má právo, ale aj zodpovednosť za výchovu svojich občanov. Je preto nesystémové vytrhávať z týchto jednotných podmienok a kritérií školy a školské zariadenia len na základe príslušnosti vzdelávania národnostných menšín, nakoľko to uškodí hlavne ich žiakom pri ich ďalšom vzdelávaní a v nepomernom rade na uplatnení na trhu práce. Svet sa, a predsa aj Európa zmenšuje. Prečo naozaj getizovať budúcich občanov inej národnosti ako slovenskej v rámci Slovenska. Je namieste preto otázka. Prečo politici SMK takto klamú a prečo sa podieľajú na organizovaní odporu predstaviteľov rôznych organizácií Maďarov na Slovensku. Myslím si, že odpoveď je jasná. Pozadie je vyslovene politické. Nerozporujú totiž ciele a vzdelávanie, tie sú v § 4, ktoré okrem iného uvádzajú potrebu získať kompetencie v oblasti komunikačných schopností, ústnych a písomných spôsobilostí, komunikácie v štátnom jazyku, sociálne a občianske kompetencie a kultúrne kompetencie. Plné znenie je v príslušnom paragrafe. Faktom je, že dnes mnohé deti maďarskej národnosti, ktoré navštevujú školy s vyučovacím jazykom maďarským, slovenčinu neovládajú. To nehovorí ani Slovenská národná strana, ani ministerstvo, to hovoria aj tí, ktorí nás monitorujú a hodnotia dosť objektívne zvonku. Páni poslanci z SMK, ak vystupujete proti zrovnoprávneniu slovenčiny ako štátneho jazyka, opakujem znovu nie z navyšovaniu slovenčiny, ale zrovnoprávneniu slovenčiny ako štátneho jazyka s jazykom maďarským, vlastne chcete, aby ste postupne z detí maďarskej národnosti vychovali druhotriednych občanov Slovenskej republiky, ktorí podstatne ťažšie si budú hľadať svoje miesto a uplatnenie na Slovensku. Ale veď aj pre tieto deti je predsa Slovensko, Slovenská republika ich vlasťou. Vaše politikum s dlhodobým cieľom je o tom, že takýto občan potom ľahšie podľahne vašej etnickej politike. Sociálnu politiku, ako ukázali výsledky osem rokov vášho pôsobenia, totiž nemáte žiadnu. Zároveň pokiaľ ide o výučbu s používaním štátneho jazyk, často kričíte o akejsi jazykovej diskriminácii a o porušovaní medzinárodných noriem, čo pravda ale nie je a vy vedome zamlčujete, že podľa tých istých noriem štátny jazyk aj na národnostne zmiešanom území Slovenska nemôže byť diskriminovaný a tlačený do polohy menšinového jazyka. Druhý okruh vašich protestov sa týka údajne nemožnosti používať iné učebnice než predpísané a tie školské vzdelávacie programy. Tiež vám musím povedať jednoznačne aj tvrdo, že opäť klamete. Prečítajte si pozorne paragrafy zákona č. 5 až 10. Nič také, čo hovoríte, tam nie je. Je tam základ, čo musí byť ako minimum o celom štáte z hľadiska výchovy jednotné. A to sa bude kontrolovať a musí kontrolovať. Ďalšie rozšírenie je v rukách škôl, obcí a zriaďovateľov. Musím povedať, že toto je z vašej strany dosť zákerná politika, zákerná hlavne k slovenským občanom maďarskej národnosti. Odmietaním celoštátnych učebníc a učiva, ktoré len v miere nevyhnutnej zabezpečujú obsahovú jednotnosť vzdelávania v štáte, sa vlastne pokúšate nasadiť klapky žiakom, teda budúcim občanom Slovenska z obavy, že ak si osvoja aj iné vedomosti než tie, ktoré sú podľa vás žiaduce, oni vám mandát na to nedali rozhodovať za nich, budú ako občania už dospelí kreatívnejší, rozhľadenejší a nebudú bez výhrad prijímať vaše politické názory a ciele. Ide predovšetkým o spoločensko-vedné predmety, ako je zemepis, dejepis, občianska výchova, estetika a tak ďalej. Vaším cieľom je spraviť touto politikou už z dnešných žiakov budúcich vazalov vašej politiky. Chytré, ale nepekné a kontraproduktívne. Už dnes vám práve z tohto titulu klesajú preferencie a mali by ste si všímať, že takúto politiku odmieta aj značná časť občanov Slovenskej republiky maďarskej národnosti, ktorí chcú žiť v pokoji a v zhode s ostaným obyvateľstvom. Možno preto ste aktivizovali aj predstaviteľov rôznych maďarských inštitúcií, aby hrozili protestnými akciami. Fakt je, že sa so svojimi výzvami striedajú v médiách naozaj s pravidelnosťou svätých na Pražskom orloji. Len po prvé, ich výzvy sú protizákonné, pretože základné školstvo a účasť na vyučovacom procese sú povinné tiež zo zákona. Po druhé. Preverte si to, pretože my takéto odozvy máme, väčšina rodičov maďarskej národnosti, ktorí majú školopovinné deti, s takýmito protestmi a s takouto politikou nesúhlasia. Musím však povedať, že hrozbou takýchto aktivít si robíte z detí nástroj svojej politiky. Je to politika nielen zákerná, ale predovšetkým, použijem hrubý výraz, ľudsky odporná. Deti nie sú nato, aby ste ich používali ako nejaké baranidlá v politickom boji. Záverom svojho vystúpenia by som chcela vysloviť ešte pevné presvedčenie, že argumenty uvedené v mojom vystúpení pochopia teda kolegovia poslanci a podporia predkladaný návrh zákona v prospech našich voličov, ale myslím tých všetkých voličov našich politických strán, ktorí sedíme tu v parlamente. Nakoľko tento zákon by mal byť, keďže ide o taký druh zákona vnímaný úplne apoliticky z jednoduchého prostého dôvodu, že sa týka detí všetkých občanov našej vlasti bez ohľadu na národnosť. Vo svojom vystúpení som sa preto snažila argumentovať hlavne proti politizácii tohto zákona a znehodnocovaniu práce mnohých pedagógov, ktorí sa na jeho príprave podieľali. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)