B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-05-30):
M. Ftáčnik, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážené panie poslankyne a poslanci, dovoľte vyjadriť sa veľmi stručne k predloženému návrhu zákona. Na úvod chcem oceniť prácu poslancov Vladimíra Faiča a Vladimíra Bajana, ktorý predložili tento návrh zákona, a to z jednoduchého dôvodu, že v čase, keď sme v tomto parlamente prerokúvali zákon č. 416/2001 Z. z., to znamená zákon o prechode pôsobností zo štátnej správy na samosprávu, nebolo možné domyslieť všetky detaily a podrobnosti tohto prechodu najmä v takej zložitej oblasti, akou je školstvo, kde prechádza na samosprávu viac ako 9 000 škôl a školských zariadení. To je jeden obrovský proces, ktorý sa spustí teraz k 1. 7. tohto roku. A domyslieť všetky detaily a podrobnosti sa jednoducho v tom krátkom čase, ktorý bol na prerokovanie zákona č. 416/2001 Z. z., nedalo. Preto táto novela rieši niektoré otázky, ktoré zostali otvorené, ktoré zostali nedomyslené. A myslím si, že za to je potrebné poslancom poďakovať. Rovnako precízna práca výboru pre vzdelanie, vedu, mládež a šport umožňuje, aby sme prostredníctvom schválenia spoločnej správy dostali taký tvar, ktorý skutočne umožní reformu verejnej správy v oblasti školstva usmerniť takým spôsobom, ako si to sama reforma vyžaduje. Z môjho pohľadu ostala otvorená ešte jedna otázka, ktorú však asi nie je možné doriešiť dnes a na tejto pôde. A to je otázka spoločných obecných úradovní. Ja som hlboko presvedčený, že vykonávať pôsobnosti, ktoré dostane samospráva v oblasti školstva nebude schopná každá jedna obec. Máme 1 500 obcí, ktoré majú školu alebo školské zariadenie. Niektoré z nich sú maličké, majú 200, niektoré 500 obyvateľov. Tam tá administratívna kapacita, schopnosť zvládnuť zodpovednosť v oblasti hospodársko-správnej, resp. zriaďovateľskej funkcie, ktorá už je zákonom č. 416/2001 Z. z. presunutá na samosprávu, nebude taká veľká, aby tieto obce dokázali tieto veci riešiť samy. Som teda presvedčený, že by mali zlúčiť svoje sily a vytvoriť spoločné obecné úradovne, ako to predpokladá § 20a zákona o obecnom zriadení, kde by v týchto spoločných obecných úradovniach vykonávali tie administratívne činnosti, ktoré sú spojené s prevádzkou škôl, s investičnou činnosťou a s tým, za čo budú zodpovedať obce od 1. júla tohto roku. Konzultoval som túto otázku s predsedom Združenia miest a obcí Slovenska. Jeho stanovisko bolo také, že v polovici júna sa zíde Rada ZMOS-u, ktorá by sa mala vyjadriť k otázke spoločných obecných úradovní vo vzťahu k školstvu. Zatiaľ odporúčal, aby sme túto otázku v tomto zákone neriešili, aby sme posúdili ešte raz, akým spôsobom tieto administratívne kapacity rozmiestniť, a našli možno riešenie na júnovej schôdzi, ak bude potrebné legislatívne riešenie. Ak bude možné využiť len zákon o obecnom zriadení a ten paragraf o medziobecnej spolupráci, tak sa to bude riešiť silami samosprávy. Dovoľte druhú poznámku, k otázke národností. Tento zákon o. i. vracia uvádzanie národnosti na vysvedčenia. Ja som bol niekoľkokrát obviňovaný ešte ako minister školstva, že ja som bol ten, kto zrušil uvádzanie národnosti, čo vyvolalo zmiešané reakcie rodičov. Mnohí protestovali, pretože si myslia, že by národnosť na vysvedčeniach mala byť uvedená. Chcem tuná celkom zrozumiteľne uviesť, že som postupoval v zmysle zákona. Existuje stanovisko splnomocnenca pre ochranu osobných údajov, ktorý uvádza, že národnosť nie je možné uvádzať na vysvedčení, pokiaľ to neustanovuje osobitný zákon. Práve zákon č. 416/2001 Z. z. vypustil zo sledovania údajov, ktoré má možnosť zhromažďovať škola, otázku národnosti. A preto bol vydaný pokyn, aby v polovici roka na polročných vysvedčeniach nebola uvádzaná národnosť, pretože to zákon neumožňoval. Návrh poslancov Faiča a Bajana vracia túto situáciu do stavu, ktorá je plne legálna. Národnosť sa bude uvádzať, ale bude sa uvádzať v súlade s právnymi predpismi, nie preto, že to niekto chce alebo to niekto nechce. Jednoducho musí to byť v súlade so zákonom o ochrane osobných údajov a s osobitnými predpismi, ktoré sa na zhromažďovanie údajov o občanoch viažu. Moja posledná poznámka sa týka pozmeňujúceho návrhu pani poslankyne Muškovej. Otázka kanonickej misie má na Slovensku svoju históriu. A ja by som vám ju veľmi stručne priblížil. Katolícka cirkev bola iniciátorom toho, aby mala možnosť učiteľom, ktorí vyučujú predmet náboženská výchova na štátnych školách, udeľovať kanonickú misiu. Štát s tým súhlasil a vyšiel v tomto smere v ústrety. Upravili sa príslušné vykonávacie predpisy ministerstva školstva. Potom sa táto otázka zakomponovala, keď sa prerokoval v tejto snemovni zákon o verejnej službe, aj do zákona o verejnej službe, žiaľ, takým nešťastným spôsobom, že v tejto chvíli by kanonickú misiu potreboval každý učiteľ každého predmetu na každej škole na Slovensku, čo je dosť absurdná situácia. A preto je prirodzené, že pani poslankyňa Mušková prišla vo výbore s návrhom na opravu tohto stavu, to znamená na to, aby sme upravili otázku udeľovania kanonickej misie do tej miery, v ktorej je potrebná a zodpovedá potrebám katolíckej cirkvi, resp. ďalších cirkví, ktoré zabezpečujú vyučovanie náboženstva na našich školách. Rozumel som tej snahe pani poslankyne tak, že ide o to, aby predmet náboženstvo, ktorý je vo výlučnej pôsobnosti cirkvi, tak to hovorí aj ústava, aj zákon č. 308/1991 Zb. o cirkvách a náboženských spoločnostiach, zabezpečovali a kontrolovali cirkvi samotné. Preto ide o kanonickú misiu, aby tento predmet nemohol učiť nikto, kto nezíska na to oprávnenie a dôveru príslušného cirkevného subjektu. Inou otázkou, ktorú nám ponúka pani poslankyňa Mušková, je otázka iných učiteľov na cirkevných školách, teda vyučujúcich predmet náboženstvo, ale vyučujúcich predmety slovenský jazyk a literatúra, matematika, geografia a podobne. Pani poslankyňa navrhuje, aby aj títo učitelia na cirkevnej škole potrebovali udelenie kanonickej misie. Musím povedať, že to vnímam tak, že to sa dostáva do rozporu s tou požiadavkou katolíckej cirkvi, ktorú predkladala pri príprave zmluvy s Vatikánom, aby učitelia, ktorí budú vyučovať náboženstvo, boli zrovnoprávnení s učiteľmi štátnych, resp. súkromných škôl. V tomto zmysle zrovnoprávnení sú, pretože sa aj na cirkevné školy vzťahuje zákon o verejnej službe. Ak by sme doň pridali ešte uvedenie kanonickej misie pre každého učiteľa cirkevnej školy, stanovili by sme podmienku, že by biskup ktorejkoľvek cirkvi mohol zrušiť pracovný pomer učiteľa jednoducho preto, že sám na to našiel dôvody. A stáva sa to už dnes aj vo vzťahu k vyučovaniu náboženstva. Jednoducho závisí to len od vôle predstaviteľa príslušnej cirkvi. Ak sa to týka náboženstva, opakujem, rozumiem tomu, pretože to je doména jednotlivých cirkví, takto to stanovuje ústava. Neviem celkom tomu rozumieť, ak je to pre vyučovanie ostatných predmetov, pretože to, aby na cirkevnej škole vyučovali ľudia, ktorých morálne predpoklady ich oprávňujú učiť na cirkevnej škole, môže strážiť riaditeľ školy, ktorý ich do tejto školy prijíma, ktorého vyberá zriaďovateľ, to je príslušná cirkev, a ten má stanoviť kritériá, aby na tejto škole mohli pôsobiť ľudia, ktorých duchovné pôsobenie na škole bude v súlade s filozofiou príslušnej cirkvi. V tomto zmysle sa mi teda návrh pani poslankyne Muškovej zdá, že ide nad rámec tohto uvažovania, nad rámec aj príslušných predpisov a mohol by vytvoriť nerovnosť medzi učiteľmi. Po rovnosti takej volali práve predstavitelia cirkví, najprv teda katolíckej a potom aj ďalších cirkví, pri príprave príslušných zmlúv, ktoré tu pani poslankyňa spomínala. Odporúčam teda váženej snemovni, aby nepodporila tento návrh. Návrh výboru, ktorý predkladá gestorský výbor, je riešený plne vo vzťahu k vyučovaniu náboženstva, tak ako je požiadavka cirkví vo všeobecnosti. Myslím, že v tomto zmysle upravíme zákon o verejnej službe, pretože to je potrebné. Ale v tom rozsahu, ako to navrhla pani poslankyňa, by sme šli ďaleko za rámec toho, o čom sme uvažovali a diskutovali s cirkvami vo vzťahu k udeľovaniu kanonickej misie. Veľmi pekne vám, vážené poslankyne a poslanci, ďakujem za pozornosť.