B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-05-16):
Pán poslanec Brňák, máte slovo. P. Brňák, poslanec: Ďakujem pekne. Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážená Národná rada Slovenskej republiky. Chcem pokračovať v línii, ktorú naznačila pani poslankyňa Aibeková vo vzťahu k tomuto materiálu. Ja osobne si myslím, že je nedôstojné, doslova nedôstojné, aby pán minister Kováč predkladal uvedený materiál, ktorý má hovoriť o privatizácii niektorých zdravotníckych zariadení už len na základe toho faktu, s akou zanovitosťou ochraňoval svojho veľmi blízkeho vysokého pracovníka na ministerstve spravodlivosti a nechcel vo vzťahu k nemu vyvodiť príslušné konzekvencie. Myslím si, že v slušnej krajine by samotný minister musel padnúť, ak by bolo také vážne podozrenie vo vzťahu k jeho veľmi blízkemu pracovníkovi na ministerstve zdravotníctva a nieto už, že pán minister bude pokračovať v tejto línii ďalej a že vláda vlastne tým, že jeho poverí, aby zdôvodňoval v parlamente potrebu privatizácie ďalších zdravotníckych zariadení za veľmi čudných okolností, myslím z hľadiska finančného usporiadania a vôbec ceny týchto zariadení, vlastne inými slovami znamená, že vláda urobila v danom prípade capa záhradníkom. Ja sa tiež chcem dotknúť v rámci tohto vystúpenia jedného konkrétneho príkladu, ktorý sa týka inštitúcie Slovterma, ktorá spravuje liečebný dom Diamant v Dudinciach. Len pre vašu pozornosť chcem uviesť, že ide o, nazvime ho, „zlaté vajíčko“ v oblasti kúpeľníctva a že už v minulosti boli pomerne rozsiahle snahy o privatizáciu tohto zariadenia, týchto kúpeľov v Dudinciach. Treba povedať pre tých, ktorí nepoznajú tieto pomery bližšie, že ide o zariadenie, ktoré od štátu nechce ani nezískava žiadne finančné prostriedky. Ide o zariadenie, ktoré je samofinancované, dokonca odvádza do štátneho rozpočtu niekoľko desiatok miliónov slovenských korún a veľmi vysokú čiastku takisto používa na vlastnú investičnú činnosť, teda na rozvoj samotného liečebného domu. Ak vystupujem ja, ktorý sa nezaoberám zdravotníctvom v tejto záležitosti, vystupujem tak preto, že som poznal bývalého primára tohto zariadenia, už dnes nebohého primára Tomáša Kaisera, ktorého považujem a som považoval za priateľa a ktorý v podstate vybudoval tieto kúpele v Dudinciach a dal im aj do istej miery svoju životnú filozofiu a ktorý ma veľakrát o to prosil ešte počas jeho života, keď vykonával túto funkciu primára. Chcem povedať, že tento postoj, ktorý navrhuje pán minister Kováč aj s v spojitosti s privatizáciu tohto Liečebného domu Diamant, ktorý v minulosti je trocha ideologicky postihnutý tým, že vykonával funkciu akéhosi štátneho sanatória a vlastne že dnes je veľmi zaujímavým sústom pre mnohých privatizérov, a podotýkam a hovorím to tu verejne, že veľmi často u osôb, ktoré poznajú prípad tohto Liečebného domu Dudince, práve sa často používajú slová alebo používajú priezviská, ako je Štefanovič, Štefanovičová, minister Kováč a podobne, hovorím to aj so zodpovednosťou, ale hovorím to aj preto, že si viem predstaviť vo svetle širších súvislostí, že tento liečebný dom skutočne môže byť veľmi, povedal by som, veľmi dobrým sústom v tejto oblasti, pretože okrem možného úveru vlastne tento šliape bez akýchkoľvek problémov a navyše prináša značný zisk. Čiže chcem povedať, že už počas uplynulej vlády sme snažili viacerí, ktorí sme poznali tento prípad, zachovať akési triezve úsudky vo vzťahu aj k tomuto liečebnému domu a snažili sme sa, aby sa vytvoril nejaký mechanizmus, na základe ktorého by bolo možné viac využiť služby a pomerne dobré služby tohto liečebného zariadenia v akomsi verejnoprospešnom záujme. Myslím si, že je možné dnes uvažovať aj o takomto začlenení tohto liečebného domu aj vo svetle napríklad novovzniknutých zdravotníckych zariadení pre ústavných činiteľov a iných z hľadiska istej reprezentácie, mám na mysli konkrétne zdravotnícke zariadenia. Iba podotýkam, že v minulosti, povedzme, veľmi často navštevoval aj tento liečebný dom prezident Kováč. Sú tam skutočne vytvorené také predpoklady, aby mohol spĺňať aj pomerne náročné kritériá na štátnu reprezentáciu, pretože sú tam doslova prezidentské apartmány v tomto liečebnom dome. Takže vlastne toto všetko, ale predovšetkým úcta k pamiatke zakladateľa týchto kúpeľov pána Tomáša Kaisera ma vedie k tomu, že som vlastne vystúpil a že chcem apelovať nielen na pána ministra, myslím si, že ten apel je už o ničom, pretože po viacerých vlastne zaangažovaniach sa v tomto probléme mám dojem, že pán minister skôr sa snaží urýchliť proces privatizácia tohto zariadenia, takže naňho už ani v tomto smere neapelujem, ale chcem apelovať predovšetkým na Národnú radu Slovenskej republiky a aj na samotného predsedu tohto parlamentu aj v rámci ponúkaného procesného uznesenia v tejto záležitosti, pretože si myslím, že je vhodné sa usilovať o to, aby sa touto privatizáciou nespľundrovalo to, čo je dobré, reprezentatívne a čo môže slúžiť ešte svojmu účelu veľmi dlho. Práve v tejto spojitosti chcem upriamiť vašu pozornosť na tú skutočnosť, že výbor pre zdravotníctvo ešte v septembri roku 2001 svojím uznesením č. 196 požiadal ministra zdravotníctva pána Kováča, aby vyňal z druhej etapy privatizácie práve túto inštitúciu Slovthermu, teda Liečebný dom Diamant a aby ho nezaradili do privatizácie. Je to uznesenie v podstate gestorského partnerského výboru pre zdravotníctvo, ktoré podľa môjho názoru by mal pán minister rešpektovať a jednoducho si myslím, že je to aj jeho povinnosťou. Toto samotné uznesenie ale nie je jediným v celom tomto procese, pretože, prepáčte, rušíte ma, pretože následne po tomto rozhodnutí samotného výboru aj Národná rada Slovenskej republiky svojím uznesením z novembra 2001, je to uznesenie č. 1757, požiadala ministra zdravotníctva prostredníctvom vlády, aby z druhej etapy privatizácie vyňal toto zariadenia a aby nepodliehal privatizácii. Tak ako som už uviedol, pán minister, naopak, nerešpektoval túto požiadavku už nie iba výboru, ale dokonca samotného parlamentu a, naopak, aj podľa mojej otázky, keď bol v ústavnoprávnom výbore, mi odpovedal tak, že vlastne ten proces privatizácie tohto zariadenia už je vlastne pred spustením, projekt je pripravený a že ho postupujú pani ministerke Machovej na ďalšiu realizáciu. Čiže chcem povedať, že pán minister podľa môjho názoru pomerne cynickým spôsobom reaguje na stanovisko a postoj vo vzťahu k uzneseniu samotného parlamentu. Chcem povedať, že aj keď uznávam, že existuje tu isté spornosť samotného výkladu, aký je vzťah parlamentu a vlády aj v týchto záležitostiach, jednoducho ak vychádzame z Ústavy Slovenskej republiky a zo základnej premisy, že Slovenská republika má parlamentnú formu vlády, kde najvyššie zo štátnych orgánov stojí skutočne parlament, ktorý kontroluje vládu a že súčasťou tejto kontroly môže byť aj jeho záväzný pokyn alebo postoj vo vzťahu k ministrovi alebo k samotnej vláde, tak si myslím, že jednoducho ten cynizmus prejavený nerešpektovaním takéhoto uznesenia parlamentu si zaslúži možno aj niečo viac. A osobne v tomto smere zazlievam aj vedeniu tohto parlamentu, predovšetkým pánovi predsedovi, že by sa mal väčšmi okrem cestovania po svete venovať aj problémom tohto parlamentu a mal by zabezpečiť autoritu a silu tohto parlamentu ako najvyššieho orgánu štátnej moci aj v zmysle plnenia jednotlivých uznesení, ktoré v parlamente sú schválené a ktoré ukladajú nejaké povinnosti. Toto z hľadiska uznesenia ale ešte nie je všetko. Počas 57. schôdze, bola to predminulá schôdza, keďže existovali náznaky toho, že pán minister nechce rešpektovať tento postoj Národnej rady Slovenskej republiky, inicioval na tejto pôde podpredseda parlamentu pán Presperín nové uznesenie č. 1956, ktoré bolo na tejto 57. schôdzi odobrené, schválené a ktoré do istej miery uložilo výboru pre vzdelanie, aby sa zaoberalo dôvodmi, prečo vlastne nedochádza k realizácii a, by som povedal, k uskutočňovaniu tých pôvodných dvoch uznesení, či už uznesenia výboru pre zdravotníctvo, alebo uznesenia Národnej rady Slovenskej republiky ako takej s tým, že výbor pre zdravotníctvo mal teda podať informáciu o výsledku svojho zistenia na tejto schôdzi. Myslím si, že tu práve pri tomto bode je priestor na to, aby sme boli možno vedením výboru pre zdravotníctvo informovaní, či sa niečo urobilo na základe tejto požiadavky Národnej rady Slovenskej republiky, a teda aké sú skutočné zistenia a závery. Keďže už osobne nemám veľmi dôveru v predkladanie takýchto uznesení, ktoré by podľa môjho najhlbšieho presvedčenia mal jeden člen vlády plniť ako niečo normálne, pretože jeho postavenie aj pána ministra je odvodené od parlamentu a od nikoho iného, tak jednoducho ja si dovolím na záver svojho vystúpenia navrhnúť aj uznesenie, ale to už by malo smerovať práve k tej hlave pomazanej, a to predsedovi tohto parlamentu. Toto uznesenie by malo znieť: Národná rada Slovenskej republiky žiada predsedu Národnej rady Slovenskej republiky o zabezpečenie realizácie uznesení tohto parlamentu č. 1757 a 1956. Je to skutočne troška zvláštne, že takýmto uznesením poslanec musí iniciovať vo vzťahu k vedeniu parlamentu to, čo by malo byť absolútnou a normálnou povinnosťou vedenia tohto parlamentu, pretože uznesenia parlamentu, to nie je nejaký trhací kalendár, ale majú svoj stupeň záväznosti nielen vo vzťahu k poslancom, ale aj tých, ktorých sa týkajú. A preto, keďže sa nič doteraz v tejto veci neurobilo, dovoľujem si predostrieť aj toto netradičné uznesenie, ale myslím si, že je v celku legitímne a hovorí len to, že pán predseda Národnej rady by mal zabezpečiť to, čo najvyšší orgán, teda vyšší, ako je predseda Národnej rady Slovenskej republiky, pretože plénum je vyšším orgánom, aby splnil to, čo si Národná rada Slovenskej republiky želá a čo žiada. Ďakujem za vašu pozornosť. (Potlesk.)