P. Paška, poslanec: (2005-09-21):
Vážený pán podpredseda, vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, pán Dr. Zajac, poslanec so spočívajúcim mandátom a minister bez politického mandátu, dovoľte, aby som predniesol niekoľko zásadných pripomienok k prezentovanému vládnemu návrhu zákona o prírodných liečivých vodách, prírodných liečebných kúpeľoch, kúpeľných miestach a prírodných minerálnych vodách. Je všeobecne známe, že – a prezentoval to aj pán minister niekoľkokrát už pred prepuknutím vládnej krízy, ktorú sme sledovali pozorne aj z týchto lavíc – tieto dva zákony budú akousi „labuťou piesňou“ pána ministra Zajaca a že okrem drobných opráv v jeho reformných zákonoch, ktoré sme už niekoľkokrát v tejto snemovni prerokúvali, je nevyhnutné upraviť spôsobom tak vlastným jemu a filozofii jeho reformy aj oblasť verejného zdravotníctva, o ktorom budeme hovoriť v nasledujúcom bode, a oblasť, o ktorej hovoríme dnes. Nedá mi, pán minister, predsa len, aby som nevyjadril svoj pocit k tomu, čo sa dialo v tejto snemovni, a veľmi otvorene neprezentoval, že ak som sa na niečo tešil, ak ma niečo motivovalo k tomu, aby došlo k predčasným voľbám, tak to bolo aj to, aby vy ste už skončili s experimentmi, ktoré realizujete a na ktoré vám už dostatočne, dúfam, odpovedali aj tie tisíce pracovníkov reprezentujúcich jednotlivé stavovské a profesijné organizácie prednedávnom pred Úradom vlády. Žiaľ, zrejme ešte chvíľočku budeme musieť, nielen my tu v tejto Národnej rade, ale aj občania Slovenska, vydržať s vami a vašimi víziami deformovania slovenského zdravotníctva. Chcem povedať hneď v úvode, že navrhovaný zákon je pre Smer – Sociálnu demokraciu absolútne neprijateľný, pretože sme presvedčení, že ak by bol prijatý a začal by pôsobiť od 1. 1. 2006, tak ako to pán minister navrhuje, zlikviduje kúpeľníctvo na Slovensku úplne. Je jasné a tá chronológia, veľmi stručne pre tých, ktorí ju nepoznajú, že už v rokoch 1996 – 1997, keď došlo k prvej privatizácii slovenského kúpeľníctva, začal zápas o lukratívnu oblasť, ktorý pokračoval aj za vlády po roku 1998 a ktorý, samozrejme, pokračuje aj za tejto vlády a navrhovaný zákon je len koncentrovaným vyjadrením záujmov, ktoré sa musia presadiť trošku iným a sofistikovanejším spôsobom. Jeden z veľkých argumentov, ktoré pán minister používa ako dôvod, prečo je nevyhnutné reformovať aj slovenské kúpeľníctvo, je, a prečo aj navrhuje tento zákon, že jeho kvalita je veľmi nízka a že zariadenia, ako aj úroveň zdravotníckych služieb, ktoré poskytujú, je veľmi nízka. Nuž, dámy a páni, chcem vás len informovať, že len za rok 2004 sme zaevidovali cez Zväz slovenských kúpeľov 49 000 klientov zo zahraničia, 49 000. Ste presvedčení o tom, že ak by bola úroveň slovenských kúpeľov taká katastrofálna, ako o tom hovorí pán minister Zajac, že by 49 000 ľudí z cudziny, prevažne zo západnej cudziny, prišlo na Slovensko? A chcem znovu upozorniť, že paradoxne, to nie sú samoplatcovia, to nie je spôsob, do ktorého pán minister chce nanútiť 127 000 chronikov na Slovensku, ktorí čakajú a potrebujú kúpeľnú starostlivosť, ale, žiaľ, nemajú na to, aby si ju zaplatili zo svojho vrecka, ale že tej väčšine, tých 49 000 zahraničných kúpeľníkov zaplatila tento pobyt ich zdravotná poisťovňa. To, čo sa pre nás zdá nepredstaviteľné. Dovoľte preto, aby som odprezentoval ešte niekoľko zásadných výhrad, prečo si myslíme, že tento návrh zákona by nemal pokračovať alebo debata o ňom v tejto Národnej rade a že by sme ho mali vrátiť, ako tak učiním na záver svojím procedurálnym návrhom, navrhovateľovi a nemali by sme ďalej o ňom rokovať. V zahraničí, ako som spomenul, na rozdiel od slovenskej vlády si uvedomujú, že slovenské kúpeľníctvo vďaka svojmu bohatému a kvalitnému portfóliu prírodných liečivých zdrojov poskytuje veľmi účinnú preventívnu liečbu, ale aj účinne zabezpečí zlepšovanie zdravotného stavu chronicky chorých ľudí. A toto všetko sa deje, samozrejme, na princípe solidarity prostredníctvom fungujúceho zdravotného poistenia, ako som povedal. Spustená reforma zdravotníctva na Slovensku, žiaľ, aj v tejto oblasti tento základný princíp, na ktorý je Európa zvyknutá, potláča. Otázka znie: Prečo má trpieť dnes slovenský občan, ktorý si poctivo platí zdravotné poistenie, či už hovoríme o ekonomicky aktívnom občanovi, alebo o občanovi, za ktorý nesie zodpovednosť platby štát? Sme presvedčení, že rezort zdravotníctva aj v tejto oblasti cieľavedome od roku 2002 pripravil prekážkovú dráhu, ktorá má jediný cieľ, tak ako som povedal, pripraviť možnosť reprivatizácie, na druhej strane vytvoriť lukratívne podmienky na nárast čoraz väčšieho počtu návštevníkov zo zahraničia. Pán minister Zajac na tlačovke informoval novinárov, že hlavným motívom kúpeľného zákona je vstup nových subjektov do kúpeľníctva. Vraj pre zabezpečenie kvality, ako som hovoril. Pýtam sa, myslíte si, ešte raz, že naozaj by také desaťtisíce zahraničných kúpeľníkov navštevovalo slovenské kúpele, ak by táto úroveň bola taká katastrofálna? Ale poďme si povedať tie prekážky prekážkovej dráhy, tak ako ich vidí Smer – Sociálna demokracia. Prvou závažnou prekážkou bol indikačný zoznam. Tu pripomeniem, že táto avantúra sa začala už koncom roku 2002, ktorý je prílohou zákona o rozsahu zdravotnej starostlivosti hradenej z verejného zdravotného poistenia. Chcem pripomenúť, že aj zásluhou bývalej predsedníčky výboru pre zdravotníctvo pani doktorky Záborskej sa podarilo novelou zákona vtedy Liečebného poriadku predsa len zachovať určitý rozsah. Nakoniec sa pánovi ministrovi podarilo indikačný zoznam ako taký zmiesť zo stola. Tento indikačný zoznam zaviedol povinnosť platiť stravu a ubytovanie pri poskytovaní kúpeľov chronicky chorým. Jednoducho pri regulovanej cene 150 korún za deň je to najmenej suma 3 300 korún za pobyt. V prvých dvoch mesiacoch po zavedení tohto opatrenia boli kúpele úplne prázdne, mnohé podniky boli úplne zatvorené. Kúpeliari a vlastníci sa nádejali, že sa situácia zmení. Postupne sa ľudia podľa softvéru reformy prispôsobia a že jednoducho budú sa starať o svoje zdravie a siahnu na dno svojich peňaženiek a priplatia si za kúpeľnú liečbu. Ukázalo sa, že to tak nie je z veľmi jednoduchého dôvodu. Sociálna a ekonomická úroveň prevažnej časti obyvateľov, ak zoberieme do úvahy, že hovoríme prevažne o chronicky chorých a v sociálnej štruktúre sú to prevažne ľudia stredného, staršieho veku, neproduktívneho veku, táto skupina obyvateľov na Slovensku jednoducho nie je schopná si zabezpečiť kúpeľnú starostlivosť zo svojho vrecka. Preto bola úplne korektná požiadavka kúpeliarov na koalíciu, na túto vládu, aby účinnosť reformy v znení súčasných platných zákonov týkajúcich sa kúpeľníctva bola schválená s odkladom o jeden rok neskôr, aby sa našlo riešenie disproporcií, o ktorých budem hovoriť ešte aj v iných prekážkach. Samozrejme, toto pánovi ministrovi a ministerstvu nevyhovovalo, a tak aj v priebehu leta boli kúpele poloprázdne. Nedomnievame sa, že sa pacienti stratili, jednoducho sa väčšina z nich hanbí priznať, že nemajú na priplácanie. Nakoniec už sme si zvykli a je to všeobecne známe, že tak robia alergici, ktorí sa, bohužiaľ, doma dusia, pojedajúc svoje lieky, že tak robia kardiaci, že tak robia ľudia s poruchami pohybového aparátu, ktorí jednoducho nemajú na kúpeľnú liečbu. Druhou prekážkou je nerovnosť šancí pre kúpele. Predstavte si, dámy a páni, že po reforme, po perfektnej reforme existujú zdravotné podniky, v ktorých sa pri tej istej diagnóze musí platiť za poskytnutú stravu a ubytovanie v kúpeľoch, ale sú aj podniky, kde sa nemusí platiť za stravu a ubytovanie, iba poplatok 50 korún. Chcem vopred avizovať, že v žiadnom prípade Smer – Sociálna demokracia nespochybňuje úroveň a pôsobenie a nevyhnutnosť rozvoja tzv. odborných liečebných ústavov, ale je neprirodzené, aby pri tej istej diagnóze a pri tom istom postupe liečby pacient v odbornom liečebnom ústave platil len 50-korunový poplatok, ale v kúpeľoch, ktoré realizujú ten istý typ zdravotnej starostlivosti, musel pacient priplácať všetky finančné náklady. Treťou prekážkou sú, samozrejme, poisťovne. Tie síce uzatvárajú perfektné zmluvy s kúpeľnými podnikmi. Znením v zmluvách je aj de iure deklarovaný vážny úmysel využívať inštitút prevencie, ale aj uvedomelý úmysel, ktorým je ekonomicky výhodná časť chronicky chorého pacienta v kúpeľoch, čím sa predíde spotrebe liekov a predčasnej invalidite. Ináč, tento princíp funguje všade na Západe, aj preto znovu pripomínam to číslo 49 000 kúpeľníkov, ktorí prídu sa liečiť do kúpeľov zo zahraničia, a ich zdravotné poisťovne nemajú problém to nahradiť, pretože náklady na takýto typ prevencie alebo doliečenia sú oveľa nižšie ako hradenie štandardných liečebných nákladov u chronického pacienta. Za štvrtú prekážku v tejto prekážkovej dráhe, ktorú vláda a rezort zdravotníctva vytvorili, považujeme uznesenie vlády, ktorým sa reguluje úhrada ubytovania a stravy v kúpeľoch pri indikáciách B vo výške 150 až 220 korún za lôžko a za deň. Táto cena, už som to spomínal, je od 3 150 až pod 4 620 korún za pobyt. Je všeobecne známe, že ten pobyt, ak má mať význam, by mal byť minimálne 21 dní. Súčasná priemerná mesačná mzda, dámy a páni, na Slovensku osciluje možno niekde okolo 16 000 korún. Štatisticky reálne u skupín obyvateľstva, o ktorých som hovoril, je to ešte nižšie, takže chronicky chorí ľudia túto úroveň určite nedosahujú. Takže toto opatrenie a, samozrejme, ešte regulácia v kategórii, kde zhruba z 12 081 lôžok, ktoré slovenské kúpele dnes majú k dispozícii, len asi 7 % je na tejto úrovni nízkeho štandardu s takouto reguláciou. Čiže však skúsme počítať, ak kúpele v roku 2004 odliečili spolu 137 156 ľudí, z ktorých, to sú údaje, ktoré mi poskytol Zväz slovenských kúpeľov, z ktorých tvorili cudzinci 49 045 hostí, potom 7 % dáva šancu chorým ľuďom zo Slovenska, aby využili vládne zregulovanie. Dáva teda možnosť iba 14 700 ľuďom. Je to veľmi málo oproti už spomínaným 127 000 chronicky chorým slovenským občanom, ktorí potrebujú absolvovať liečbu. Ale mohli by sme naozaj donekonečna hovoriť, čo nás vedie k tomu, že sme presvedčení, že tento návrh zákona treba stiahnuť z rokovania a netreba v ňom pokračovať. Ešte jedna taká úvaha o ekonomickej efektivite a účelovosti vynaložených zdrojov. Je všeobecne známe, že táto vláda vynakladá v podobe tzv. štátnej pomoci miliardy korún na vznik nových pracovných miest. To priemerné číslo, ktoré je prezentované, ide až do výšky milióna korún, keď hovoríme o technologických alebo priemyselných investíciách typu Kia automobilky alebo niektoré iné aktivity. Je zarážajúce, že pri štandarde v Európe, kde na jedného pacienta, alebo teda na dve lôžka je jeden pracovník alebo človek, ktorý poskytuje službu v kúpeľoch, je toto číslo na Slovensku oveľa nižšie. My týmito opatreniami – indikačný zoznam, zníženie rozsahu –, ak ich nezmeníme, ak prijmeme tento zákon, pripravíme možno ďalších až 1 600 ľudí o prácu a zároveň budeme poskytovať miliardové finančné injekcie v podobe štátnej pomoci do oblasti, ktorá sa len rozvíja. Pritom oblasť, ktorá má obrovskú históriu, ktorá siaha naozaj ďaleko, ďaleko dozadu, len s cieľom vytvoriť lukratívne privatizačné priestory a priestor pre nových vlastníkov pod rúškom tzv. konkurencie likvidujeme, aby sa to mohlo uskutočniť. Dámy a páni, preto mi dovoľte, aby som na záver podal procedurálny návrh, kde v zmysle § 73 ods. 3 písm. a) zákona o rokovacom poriadku navrhujem, aby Národná rada Slovenskej republiky prijala uznesenie o vrátení návrhu zákona navrhovateľovi na dopracovanie. Ďakujem pekne.