V. Palko, poslanec: (2001-09-07):
Pani ministerka, vy aj vaši kolegovia v rozprave ste spochybnili, že zníženie odvodov platených zamestnávateľmi môže mať priaznivý dopad na zamestnanosť. Nuž teda neviem, akokoľvek odvody, ktoré platia zamestnávatelia, sú pre nich súčasťou ceny práce. V každej učebnici nájdete, že keď sa zníži cena akéhokoľvek produktu na trhu, tak sa zvýši dopyt po ňom. A naopak, keď sa zvýši cena, keď je vysoká, tak dopyt je malý. Toto spochybňujete, pričom je to učebnicová záležitosť, navyše je to potvrdené praxou. Je to potvrdené praxou Slovenskej republiky. U nás platia zamestnávatelia 38 % z hrubej mzdy zamestnanca. Je to široko-ďaleko najvyššie odvodové zaťaženie zamestnávateľov. Zopakujem niektoré čísla. V Českej republike je to 35 %, v Maďarsku 33 %, v Poľsku od 17 % do 25 % zhruba, priemer Európskej únie je 23,6 %, priemer v OECD je 16,2 %, u nás 38 %. Ja sa vlastne pýtam, prosím vás, a čomu sa čudujeme, čomu sa čudujeme, že máme 20-percentnú nezamestnanosť. Ale, bohužiaľ, bohužiaľ, pani ministerka, bohužiaľ, vážení kolegovia z SDĽ, bohužiaľ, možno aj ďalší kolegovia z vládnych strán, o tomto vy proste nehovoríte. Tieto údaje vy nijako nekomentujete. Tieto údaje, ako keby neexistovali, táto zhoda medzi teóriou a praxou, zhoda v príčinách vysokej nezamestnanosti na Slovensku. Prečo o tom nehovoríte, prečo to nekomentujete? Mrzí ma, pani ministerka, že ste neboli prítomná vtedy, keď som uvádzal tento návrh predvčerom večer, kde som uvádzal tieto niektoré analýzy a niektoré čísla. Považujem za potrebné zopakovať niektoré čísla, aby sa ukázalo, že ten argument, ktorý sa tu všeobecne opakuje, ktorý opakujú nielen ľavicoví politici, bohužiaľ, aj podpredseda vlády Mikloš, o tom že tu hrozí rozvrat verejných financií vo výške, a teraz uvádzajú vždycky číslo vyššie ako 20 mld., tak rád by som vám ukázal, že takýto rozvrat nehrozí. Pani ministerka, vy ste hovorili v rozprave o cenových alebo finančných reláciách v roku 2002, čo sa chystá, ja budem hovoriť o reláciách v roku 2000, teda o tom, čo sa odohralo. Tento rozdiel nebude na škodu diskusie, pretože tie pomery sa líšia iba o výšku inflácie. V roku 2000 tých 38 %, čo odviedli zamestnávatelia, bola suma 78 mld. Sk. Keď hovoríme, že to znižujeme o 9 %, to znamená, že sa bavíme o sume 18, 5 mld. Už som uviedol argument a ešte raz ho zopakujem: Najväčší zamestnávateľ je štát. Zamestnáva viac ako 400 000 zamestnancov, aj on je platiteľ odvodov, aj jemu sa odvody znižujú. To znamená, že od tej sumy 18,5 mld. môžete rovno odrátať sumu 5,25 mld. To sú odvody, ktoré by mal ako platiť štát. To je tých 9 %, ktoré šetríme aj štátu. To znamená, sumu 18,5 mld. môžete rovno znížiť o 5,25 mld. A dostanem iba 13,25 mld. Ale proste tento argument, toto sa nekomentuje, toto sa obchádza. Vytrvalo sa hovorí o sume 20 mld., 25 mld., 27 mld. a tak ďalej. Hovoríme o tom, že je to celé, aby sme znížili nezamestnanosť tým, že znižujeme cenu pracovnej sily. Prosím vás, keby ste aj zrovna mali pravdu, že na základe tohto opatrenia nevznikne jediné pracovné miesto, predpokladajme takúto úplne pesimistickú a nereálnu alternatívu, tak v takom prípade sme vlastne nechali znížením odvodov firmám, súkromným firmám 13,25 mld., ktoré by inak museli zaplatiť ako odvody, teraz nemusia, lebo sme ich znížili. No keď ich neminú na zamestnanosť, tak ich minú iným spôsobom. Nakúpia niečo, udelia si odmeny, ale v každom prípade toto míňanie je zdaňované, či už pôjde o sadzbu – daň z príjmu právnických osôb alebo daň z príjmu fyzických osôb –, alebo to bude DPH, alebo iná spotrebná daň. A môžeme rátať o zdaňovaní vo výške 20 – 25 %. To znamená, aj z tejto sumy sa vám na daniach pri tejto pesimistickej alternatíve vrátia 3 mld. Sk. To znamená, že pri najpesimistickejšom variante ten výpadok by činil 10,25 mld., pri najpesimistickejšom. Tak ja sa pýtam, pani ministerka, kde je tých vašich 20 neviem koľko mld., pán poslanec Benkovský, kde je tých vašich 25 mld. rozvratu, straty. Kde to je? Vy tieto argumenty, ktoré hovorím tuná už druhýkrát, vy to vôbec nekomentujete. Vy sa tvárite, že nepočujete. Povedzte, v čom sa mýlim. Ale to vy nehovoríte. Tento pesimistický variant nenastane a efekt na zamestnanosť to mať bude. Nevieme, či to bude 100 000 zamestnaných, alebo iba 10 000, ale v každom prípade každý nový zamestnaný človek predstavuje potom zisk, a to mnohými spôsobmi. Štát mu už nebude musieť platiť sociálne dávky, to je prvé šetrenie. Nebude musieť ani platiť odvody, to je druhý spôsob, ako ušetrí štát. Naopak, získa na odvodoch, ktoré zaplatí ten nový zamestnaný, to je tretie šetrenie. Získa na odvodoch, ktoré zaplatí jeho nový zamestnávateľ, to je štvrté šetrenie. Ten nový zamestnaný zaplatí daň z príjmu, to je piate šetrenie, a ,samozrejme, má vyšší príjem, zvýši sa mu spotreba, opäť tam bude nejaký príjem z DPH. V prípade, že by tých nových zamestnaných bolo 100 000, tak potom tento celkový príjem štátu činí, prosím pekne, 13,25 mld. Ak to bude len polovica z toho, 50 000, no tak to bude polovica z tejto sumy, ak iba 10 000, no tak desatina z tejto sumy. Ale je to ďalší príjem štátu. To znamená, že ten celkový schodok, ktorý môže vzniknúť, podľa toho, či berieme pesimistický variant – žiadny nový zamestnaný –, alebo optimistický, povedzme, 100 000, tak ten schodok sa pohybuje od 10,25 ako najväčší možný po 1,8 mld. Vážené kolegyne, kolegovia, to som ešte nehovoril o tom, že navrhujeme aj škrty vo výdavkoch štátu. Mimochodom to je jeden slabý bod našej vládnej koalície. Ak poznáte správu Medzinárodného menového fondu, tak všade tam, kde hovorí o nezamestnanosti, hovorí ako o lieku, že treba redukovať výdavky štátu. My navrhujeme šetriť týmito spôsobmi. O chvíľku budeme preberať zákon o štíhlej vláde, o niekoľko dní. Tam je úspora 0,5 mld. Sk. Ak prejde zníženie odvodov na 29 %, tak to znamená, že sa znižujú odvody aj agrosektoru, veľkému zamestnávateľovi, to znamená, že o to, čo mu touto zmenou ušetríme na odvodoch, o túto sumu potom ho nemusíme dotovať zo štátneho rozpočtu, táto úspora by činila 1,5 mld. Sk. Potom navrhujeme škrt 1 mld. v aktívnej politike zamestnanosti a najväčšie šetrenie navrhujeme tým, že prostriedky, ktoré získame v privatizácii SPP, odhadnime to na 150 mld. Sk, navrhujeme použiť na splatenie časti štátneho dlhu. Boli tu argumenty, že predsa zároveň sme za to, aby sa tieto prostriedky použili na naštartovanie reformy dôchodkového zabezpečenia. Táto reforma zatiaľ aj tak pripravená nie je. Ak bude môcť byť spustená o dva roky, môžeme si na to požičať o dva roky za podstatne výhodnejších podmienok, pretože stúpne naša dôveryhodnosť ako štátu, ktorý zaplatil veľkú časť svojho štátneho dlhu. Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, jednoducho, ak takýmto spôsobom použijeme príjmy z privatizácie SPP, tak potom môžeme na dlhovej službe každoročne ušetriť sumu 10 mld. Sk. To znamená, celková výška zdrojov, ktoré takto navrhujeme, je cez 13 mld. Sk. Ak ich teda uplatníme na ten schodok, ktorý sme odhadli v tých dvoch hraniciach, v hornej a v dolnej, tak vlastne zistíme, že celkový stav je prebytok, a to približne od 3 mld. do 11 mld. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, myslím si, že každý z vás môže povedať, že je proti tomu, aby sme zoštíhlili vládu, je proti tomu, aby sme škrtali tam alebo aby sme škrtali inde, je proti tomu, aby sme použili prostriedky z SPP spôsobom, akým to navrhujeme, ale nemôžte povedať, že nie je možné znížiť odvodové zaťaženie z 38 % na 29 % bez rozvratu verejných financií. Toto povedať nemôžete. Vážené kolegyne, kolegovia, rád by som ešte prešiel od ekonomického rozmeru k neekonomickému. Rád by som zacitoval z programového vyhlásenia vlády z kapitoly verejné financie, to je druhá kapitola, kde sa hovorí: „V strednodobom horizonte vláda predpokladá znížiť celkové odvodové zaťaženie podnikateľskej sféry.“ Čiže teraz začíname hrať o česť vládnej koalície. O chvíľku budeme všetci hlasovať o tom, či sme ochotní splniť tento záväzok, za ktorý sme všetci poslanci vládnej koalície hlasovali. Budeme hlasovať o ochote splniť naše záväzky. Nie sme v druhom čítaní, kde, keď zahlasujeme za, tak už nebudeme môcť pohnúť ani o percento. Sme v prvom čítaní, to znamená, bavíme sa o tom, či vôbec to chceme riešiť, to, čo sme sľúbili. Tu nemáte žiadnu alternatívu – vládny návrh verzus poslanecký návrh. Vládny návrh tuná neexistuje. Ak to zamietnete, to znamená, poviete – nebudeme sa o tom vôbec baviť čo sme pred 3 rokmi sľúbili. Ja chápem, že to je ťažké v tejto vládnej koalícii, kde je ľavica, kde je pravica, kde videnie jedných je také, že štát má plno povinností, ktoré musí zabezpečiť, musí zaopatrovať občanov, musí im poskytnúť takú službu, onakú službu, na to potrebuje vyberať peniaze, dane, odvody. Ja to chápem, takýto názor je legitímny. A na druhej strane sú tu poslanci, ktorí veria, ako v tej indiánskej bájke, že nemá zmysel dávať ľuďom každý deň ryby, ale treba im dať udicu, aby tie ryby chytali, čo v tomto prípade znamená, že treba vytvoriť také podmienky, aby sa oplatilo prácu dávať a prácu brať, lebo tuná sa neoplatí prácu dávať. Firmy miesto toho, aby zamestnávali ľudí, tak nútia potenciálnych zamestnancov, aby sa stali živnostníkmi, a hovoria – a budeme spolu obchodovať. Poctivý termín zamestnávať niekoho, to stráca zmysel. Je to dohnané až ad absurdum, kvôli vysokým odvodom. A, ako som povedal, sú najvyššie široko-ďaleko. Ale na poctivom prístupe sa môžeme dohodnúť. Nemusíme sa tváriť, že to je nejaká katastrofa, keď schválime tento návrh do druhého čítania. To nebude žiadna katastrofa. To bude začiatok serióznej diskusie a bude to šanca. O tejto šanci rozhodnete. Prosím, rozhodnite o nej. Ďakujem. J. Migaš, predseda NR SR: To je záverečné slovo, pán poslanec. Rozprava bola uzavretá. Chce k rozprave zaujať stanovisko spravodajkyňa? Nech sa páči, spravodajkyňa.