Remišová, Veronika, poslankyňa NR SR (2017-06-15):
Ďakujem, pán predsedajúci. Vážené dámy poslankyne, vážení páni poslanci, predkladáme návrh zákona, ktorým sa dopĺňa zákon č. 514/2003 Z. z. o zodpovednosti za škodu spôsobenú pri výkone verejnej moci. A ja začnem trošku zoširšia, potom sa budem venovať aj samotnému zákonu. Prečo to predkladáme, tento zákon? Keď človek rozhoduje o vlastnom majetku alebo o vlastných právach a povinnostiach, cíti dôsledky svojho rozhodnutia osobne. Buď príde o svoj majetok, zveľadí svoj majetok, ale skrátka nesie zodpovednosť za svoje rozhodnutia. Keď človek rozhoduje o cudzom majetku, a najmä ak ide o majetok štátu alebo územnej samosprávy, v súčasnosti neexistujú funkčné inštitúty, ktoré by ho prinútili nakladať so zvereným majetkom s náležitou starostlivosťou riadneho hospodára. Verejný činiteľ tak môže veľmi ľahko podľahnúť súkromným alebo skupinovým záujmom, ktoré môžu rôznou mierou poškodiť uspokojovanie verejných potrieb. A takéhoto konania sme často svedkami. Vidíme, že žiadna zodpovednosť nie je vyvodená, máme tu závažné kauzy, nikto nie je potrestaný, skrátka je to majetok štátu, ako by to nebolo nikoho. Treba povedať, že existovalo viacero pokusov o zavedenie inštitútu hmotnej zodpovednosti verejných funkcionárov za škodu spôsobenú pri nakladaní s verejnými prostriedkami. Všetky tieto pokusy skončili neúspešne, boli sme aj svedkami veľkej petície, ktorú pripravovala ešte bývalá strana SIEŤ, kde sa zozbieralo viac ako 100-tisíc podpisov, aj ju odovzdali do parlamentu. Žiaľ, v tejto oblasti sa zatiaľ nič neurobilo. Na sfunkčnenie systému zodpovednosti, celého systému zodpovednosti, teraz nemyslím len zodpovednosti za škodu, ale celého systému zodpovednosti verejných činiteľov, pokladáme za kľúčové opatrenia v troch oblastiach. Tieto opatrenia vo veľkej miere sú inšpirované komplexnou analýzou VIA IURIS a je to najmä disciplinárna zodpovednosť, trestná zodpovednosť a zodpovednosť za škodu. A v každej z týchto oblastí má Slovensko viaceré nedostatky, ktoré je potrebné odstrániť. Disciplinárna zodpovednosť, začnem týmto. V krajinách, ktoré majú efektívny a vymáhateľný systém zodpovednosti verejných činiteľov, napríklad je to susedné Rakúsko, Nemecko alebo Spojené štáty americké, dominantnú úlohu má práve disciplinárna zodpovednosť. To je tá mäkšia alebo najmäkšia z týchto troch zložiek. Disciplinárna zodpovednosť na Slovensku viac-menej úplne chýba. Z právnej úpravy bola vypustená v roku 2006, vtedy, keď bol zrušený Úrad pre štátnu službu, čiastočne v takej veľmi ľahkej verzii sa dostala do zákona o štátnej službe. A v tom čase, keď VIA IURIS analyzovalo interné predpisy ústredných orgánov štátnej správy, žiadny zo služobných poriadkov všetkých ústredných orgánov štátnej správy okrem ministerstva zdravotníctva neobsahoval právnu úpravu sankcií za porušenie povinnosti a procesu, v ktorom sa majú disciplinárne delikty zisťovať. A keď skúmali, že koľkokrát bola vyvodená disciplína na zodpovednosť voči zamestnancom, ktorí spôsobili škodu, tak to bolo len minimálne množstvo prípadov. Trestná zodpovednosť, tam je problémom to, že polícia odmieta trestné oznámenia z dôvodu, že nespĺňajú pojmové znaky zneužívania právomoci verejným činiteľom, čím sú mnohé porušenia zákona zo strany verejných činiteľov beztrestné a nie sú kvalifikované ako trestné činy. A najväčším problémom tu je preukázať úmysel spôsobiť inému škodu, ktorý je jedným z pojmových znakov trestného činu. A keď si prečítate uznesenie, posledné uznesenie týkajúce sa pána Kočnera a vratiek pre firmy okolo pána Kočnera, tak tam zistíte, že stačí, aby povedal, že to nebol môj úmysel, a trestné stíhanie je zastavené. Problematické tu je aj to, že sankcie ukladané súdmi sú nedostatočné a vo väčšine prípadov neboli uložené tresty spojené s výkonom trestu odňatia slobody a len celkom výnimočne boli uložené nepodmienečne tresty odňatia slobody vo výške 3 až 4 rokov. No a vidíme, ako dlho sa ťahá napríklad nástenkový tender, kde ani po 10 rokoch aktéri tejto jednej z najväčších káuz, ktorú sme na Slovensku mali, nie sú potrestaní. A ešte dokonca vidíme, že ministerstvo si ani neuplatňovalo náhradu škody v čase, kedy si ju malo uplatňovať. Čo sa týka nášho zákona, tak jednak definujeme, kto je verejným činiteľom na účely tohto zákona, a definujeme aj rozsah zodpovednosti. V prípade, že verejný činiteľ nekoná v súlade so zásadami hospodárnosti alebo inými povinnosťami, ktorými je viazaný, je tento rozsah zodpovednosti, je koncipovaný nielen na základe úmyselného konania, to je veľmi dôležité, ale aj na základe nedbanlivostného konania. O tzv. vedomú nedbanlivosť, tá sa bežne používa v oblasti trestného práva, ide vždy vtedy, keď verejný funkcionár vedel, že svojím konaním môže spôsobiť škodu štátu alebo územnej samospráve, ale bez primeraných dôvodov sa spoliehal, že škodu nespôsobí. Takisto sme boli svedkami toho, že viaceré inštitúcie sa obviňovali medzi sebou. Jeden povedal, ale však to bola zodpovednosť toho orgánu, druhý povedal, že nie, však to bola zodpovednosť iného orgánu. Tak aby sa predišlo možnému vzájomnému obviňovaniu verejných funkcionárov z toho, kto za vzniknutú škodu zodpovedná, ustanovuje sa, že za škodu zodpovedá ten verejný funkcionár, ktorý vykonal právny úkon, na základe ktorého sa nakladanie s verejnými prostriedkami alebo majetkom štátu stáva platným, tzv. finálny právny úkon. Ostatní verejní činitelia sú zodpovední za škodu vtedy, ak vykonali právny úkon, ktorý bol podmienkou vykonania tzv. finálneho právneho úkonu. V návrhu zákona takisto ustanovujeme, kto a v akom rozsahu zodpovedá za škodu v prípade, ak rozhoduje viacero verejných činiteľov alebo kolektívny orgán. Takisto sme zakotvili možnosť domáhania sa náhrady škody spôsobenej pri nakladaní s verejnými prostriedkami alebo s majetkom štátu, alebo územnej samosprávy a priamo od verejného činiteľa. A je daná fakultatívna možnosť poistiť sa pre predmetný typ zodpovednosti za škodu. Väčšinou, niekedy pri niektorých predražených tendroch sú tieto škody miliónové. Takisto ustanovujeme, že v prípade, ak verejný činiteľ nie je poistený, resp. poisťovni neuspokojí uplatnený nárok na náhradu škody, čo i len v časti v lehote troch mesiacov, generálny prokurátor je povinný domáhať sa uspokojenia škody súdnou cestou. Na uplatnenie práva na náhradu škody, toto je dôležité, sa ustanovuje 10-ročná objektívna premlčacia lehota. Použitie výlučne objektívnej premlčacej lehoty je odôvodené tým, že poškodený nie je fyzická osoba, a teda použitie subjektívnej premlčacej lehoty by v praxi bolo len ťažko aplikovateľné. Ak chceme, aby zákon dobre fungoval, aby za rozhodnutia, ktoré často poškodia naše spoločné peniaze, niekto niesol zodpovednosť, tak prijať účinný zákon o hmotnej zodpovednosti je veľmi dôležité, a preto sa uchádzame o podporu tohto zákona. Ďakujem.