K. Tóthová, poslankyňa: (2002-03-21):
M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem, dámy a páni. Keďže vystúpili všetci poslanci, ktorí boli ústne prihlásení do rozpravy... Pán kolega Andrejčák, ježiš, ja som ťa nechcel pripraviť o slovo. Prepáčte, nech sa páči, pán kolega, máte slovo. I. Andrejčák, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážené poslankyne, vážení poslanci. Na minulej schôdzi Národnej rady som požiadal nášho predsedu vlády, najradšej by som povedal cudzieho, aby neklamal a nepovyšoval neschopnosť a prešľapy a neúspechy vlády za činy hodné Nobelovej ceny. Dovoľte mi, aby som teda konštrukciu dnešného môjho krátkeho vystúpenia začal tým, čo nám dnes predviedol a čo nám povedal. Nazval vystúpenie pána Kozlíka kopou demagógie a krajných nezmyslov. A teraz citujem z jeho vystúpenia: „Keď sa z pravdy robí lož, to nie je seriózna politika.“ Principiálne sa s tým dá súhlasiť a ja vám zakrátko dokážem na základe materiálov, ktoré ste dostali, že tú lož a neserióznu politiku robí vláda Slovenskej republiky na čele s Mikulášom Dzurindom. V našom návrhu na odvolanie vlády máte v bode 14 popísanú stať obrana štátu. V druhom materiáli, ktorý rozdala vláda, kde obhajuje svoj debakel, máte tiež bod 14 na strane 24 aj odpoveď. Pozrime sa a porovnajme, čo je tam napísané a aká je skutočnosť. Chcem povedať, že najdôležitejší bod bol ten, ktorý už zaznel u nás vo výbore, kde jeho kolega oznámil, koľko miliónov stáli náklady ministerstva za priaznivé písanie o ministerstve v našich médiách. Preto v podstate týmto začínam a hovorím, že priam ukážkový príklad rozporu slova činov sa trvale prejavuje v rezorte ministerstva obrany. Širokou a finančne nákladnou mediálnou kampaňou ministerstva a spriaznenou časťou žurnalistov, vysoko optimistickými vyhláseniami ministra aj ďalších politikov o pripravenosti armády na vstup do NATO sa zakrýva priam katastrofálna skutočnosť. Tak na toto mi odpovedal v piatich odsekoch. O žiadnom inom vážnom probléme tak dlho nehovoril. No, samozrejme, je tam to vyhlásenie u nás vo výbore, koľko to stálo, preto sa tomu tak venoval. Druhý bod, ktorý je v našom dôvode, je konštatovanie, že Armáda Slovenskej republiky je nepoužiteľná pre boj na obranu štátu, lebo nové štruktúry velenia nemajú vytvorenú organizačnú zložku, ktorá dokáže splánovať a riadiť bojovú činnosť. Tak tomuto veľmi závažnému a pre Slovensko nevýhodnému a, povedal by som, až nebezpečnému tvrdeniu sa tu venuje jeden odsek, v ktorom sa píše, že toto tvrdenie je nepodložené. Že Generálny štáb armády disponuje zodpovednými riadiacimi štruktúrami, ktoré sú vytvorené na báze zjednotenia spravodajského, informačného, operačného a logistického prvku. A na velenie operácií sú predurčené operačné veliteľstvá. Veľmi ma mrzí, že tu nie je pán minister, ja som si myslel, že mešká, preto som z toho poradia vypadol, aby som to hovoril až za jeho prítomnosti. Pretože by som mu povedal, nech nám tu priamo menuje toho dôstojníka, ktorý bude plniť konkrétnu funkciu, pretože náčelník Generálneho štábu je veliaci. Kto bude v tomto štábe, ktorý bude plánovať operácie plniť funkciu náčelníka štábu (to je veľmi dôležité), ktorý bude robiť hlavného operátora (mal by vedieť, čo to znamená), ktorý bude robiť toho spravodajcu, ktorý bude robiť delostrelca, letca, ženistu a či sú v Generálnom štábe alebo v ministerstve. Ja tam tých ľudí nevidím a nikdy v živote títo ľudia ešte za jeho ani za Kanisovho vedenia nesedeli spolu nad metodikou. Ako by sa robilo, keby Slovensku bolo zle a dá sa povedať, že takto nesedeli, odkedy sa dostali do týchto vojenských korýt. Nie je pravda, že sú tam ľudia, ktorí vedia splánovať, a nie je pravda, že operačné veliteľstvá v Trenčíne a na Sliači to dokážu. Ony to totiž samostatne nikdy nedokážu. Len keď ich spoja spolu a naučia to robiť a taký čin sa ešte nekonal. Takže klamstvo nie je v našom stanovisku, ale v odpovedi. Ďalší bod je konštatovanie, že letectvo Slovenska až na malé výnimky je na zemi neopravené, neošetrené, letecký personál je neschopný lietať v noci a za sťaženej viditeľnosti. No pán minister tam poplietol pozemné vojsko s pilotmi, lebo výcvik záloh bol pri pozemnom vojsku. Zase mi tak odpovedá v jednom odseku na to, aký je to významný úspech, že lietajú trošku viac. Len zabudol povedať, koľko má Slovensko letuschopných lietadiel, či ešte stále všetky tri alebo už aj štvrté. Či piloti dokážu, pretože majú oprávnenie v mieri lietať aj za sťažených podmienok bez inštruktora alebo môžu lietať len vodne. A, bohužiaľ, zase musím povedať, vyhol sa odpovedi, pretože mohol pokojne na to povedať, vážení, máme 90 %, t. j. toľko a toľko lietadiel plne bojaschopných a my sme to mohli zajtra overiť a povedať, má pravdu alebo mu povedať, nie je to pravda. Radšej to nepovedal. Pretože vie, že pravdu máme my, a to, že lietajú 51 hodín. Áno, 51 hodín, ak prestaneme počítať pilotov na najmohutnejšom lietadle, ktoré máme a na ktoré nemáme pilota. Myslím najmohutnejšou bojovou hodnotou, t. j. SU-25 a budeme počítať, že lietajú hlavne na cvičných. Zase je to odpoveď taká, ktorá je dôkazom na odvolanie. Veliteľský zbor, to je tretia naša pripomienka alebo štvrtá teda, veliteľský zbor nemá skúsenosť riadiť cvičenie jednotiek a riadenie boja neovláda. V skutočnosti je väčšina pozemných síl nepoužiteľná a nebojaschopná. No, samozrejme, väčšina veliteľov práporov nerobila bojovú streľbu so svojou rotou. To znamená, už nie je schopná naučiť svoje roty (ktoré majú tri), nie je schopná naučiť bojovú streľbu, lebo to sami nezažili. Štáby, ktoré máme vytvorené, vážení, žiadne veliteľsko-štábne cvičenie nekonali. A ľudia, ktorí tam sú, ani nevedia, kde je metodika. Vypytoval som sa na niektoré podrobnosti, kedy bolo aspoň teoretické zamestnanie, lebo táto armáda bola navyknutá na mesačné veliteľské prípravy. To sa tiež nerobí. Takže nemajú skúsenosť, lebo rotné cvičenie alebo rotné cvičenie so streľbou, ktoré sa urobí, to je výcvik veliteľa roty, nie bojového útvaru, vážení. Súčet vycvičených rôt nedáva bojovú hodnotu ani práporu, ani brigády. Takže zase zastieranie pravdy. Ďalšia naša námietka bola, že predkladané legislatívne materiály do Národnej rady obsahujú závažné chyby, nezrovnalosti a rozpornosti. Dokonca k predloženému návrhu ústavného zákona o bezpečnosti štátu v čase vojny v skutočnosti nebolo vykonané pripomienkové konanie pred rokovaním o tomto návrhu vo vláde a v Rade obrany štátu ani pred podaním do Národnej rady. Napriek tomu náš Dzurinda dvakrát schválil ako predseda vlády, aj ako predseda Rady obrany štátu. On totiž nečíta, čo mu tam dávajú, on číta to, čo mu píšu tými dvoma vetami na schválenie. Tak povrchne pracuje nielen v tejto oblasti, ale ako moji kolegovia vysvetľovali aj v ostatných. A skutočnosť je taká, že to nikomu z našej vlády nevadilo. Nevadilo to ani predsedovi legislatívnej rady, že to je rok staré pripomienkové konanie z úplne iného zákona, aj keď tiež mal charakter pokusu byť ústavným zákonom. A musím povedať, že vo výbore som doslova povedal, že Legislatívna rada vlády spôsobila, že sa nám rozpadla terminológia v oblasti obrany. Dnes sa navrhuje a uvidíte, až budeme rokovať o Modeli 2010, že vlastne schválením Modelu 2010 schválime protiústavný dokument, pretože je nazvaný ozbrojené sily. Prezident republiky má právo mobilizovať, a to je dané ústavou, ozbrojené sily, nie niečo iného a oni povýšili profesionálnu armádu, časť teda toto vojska, ktoré Slovensko musí mať, na ozbrojené sily. Preto som aj položil otázku, vážení, vysvetlite mi, a nereagoval na to ani predseda vlády, ani minister, ako je možné 100-percentne sprofesionalizované a slúžiace vojsko mobilizovať. Okrem zvolania - poďme na pivo. To pochopia všetci a veľmi agilne tam pôjdu, ale mobilizovať v tom zmysle, ktorý bol v zákone, čo je to mobilizácia, sa nedá. Profesionáli sú profesionáli a mobilizácia je o niečom inom. Takže v legislatívnej oblasti sa zavádzajú také návrhy alebo taký návrh zákona je predložený, ktorý doslova je v rozpore s ústavou. A tu musím povedať, že musíme právomoci nášho pána prezidenta chrániť. Nedovolíme, aby bol zbavovaný takýmto podvodom svojho práva mobilizovať občanov Slovenska do zbrane na obranu republiky. Nedá sa nič robiť, bude musieť aj pán minister, aj s predsedom Rady obrany štátu priznať povrchnosť a zmeniť buď ústavu, alebo napríklad názov toho dokumentu, s ktorým sa tak hrdo v NATO hlásili, t. j. ozbrojené sily Model 2010. No a nakoniec mi dovoľte krátky záver. Tvrdíme, že táto vláda svojou povrchnosťou, nedokonalosťou a chybnými krokmi ohrozuje náš vstup do NATO. A nie som ďaleko asi od pravdy, pretože tá intenzívna kampaň, ktorá je zameraná na zastrašenie Slovákov - nevoľte Mečiara a HZDS, pretože sa nedostaneme do NATO, má byť teda vlastne prípravou na to, že sa budú môcť vyzuť z toho, až nás tam naozaj nezoberú. A preto je taká intenzívna snaha a vysvetľovanie slovenským voličom, že síce Mečiar hovorí, že sme za NATO, že HZDS hovorí, že sme za NATO, dokonca aj voliči HZDS sú za to a dvíhajú percento cez 50 % obyvateľov za NATO, len oni to inak myslia. A ja mám obavu, že predstavitelia NATO prestanú používať diplomatický jazyk a raz povedia, tak vy ste na tom tak zle ekonomicky, ale aj vojenskou pripravenosťou, aj riadením, že jednoducho vás teraz nemôžeme zobrať a musí to HZDS v ďalšom volebnom období napraviť. Tak robte niečo, aby túto dôveru, o ktorej tvrdíte, že ju máte, ste mali aj naozaj. A to sú dôvody, tá povrchnosť vo vláde, to bezpríkladné ohováranie politického protivníka, ale aj zakrývanie skutočnosti pred voličmi dôvodom, prečo treba túto vládu odvolať, a to čo najskôr. Ďakujem. (Potlesk.) M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem, dámy a páni. Keďže to bol posledný rečník v rozprave, pýtam sa, kto chce vystúpiť s faktickou poznámkou. Ďakujem. Pán poslanec Tuchyňa, nech sa páči, máte slovo. J. Tuchyňa, poslanec: Ďakujem, pán predsedajúci za slovo. Chcem trošku odľahčiť túto ťaživú informáciu v reakcii na poslanca Andrejčáka. Keď som ako mladý dôstojník bol na jednom z prvých divíznych cvičení, tak v Strakoniciach vydávali guláš medzi koľajami. A kontrola z divízie tam robila strašný hurhaj a vtedy jeden major povedal, čo z toho robí takú vedu, veď ide, s prepáčením, o posratý guláš. Aj tu, vážení, ide len o vstup do NATO. (Smiech.) Ja to hovorím skutočne tak, ako to je. Keď si prečítate návrh zákona o bezpečnosti štátu, tak zistíte, že nebude mať kto vyvesiť ani bielu zástavu, lebo vyhlásiť mobilizáciu chceme po vyhlásení vojnového stavu alebo vojny, ale v inom dokumente na prípravu ozbrojených síl je potreba x mesiacov času. Preto to hovorím, že ani vyvesiť bielu zástavu nebude mať kto. Ďakujem. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Po prvé, nemáme na tú bielu zástavu, a po druhé, sme taký národ, ktorý sa nerád vzdáva, takže už čert to zober. Ale trošku odťažiť, lebo (smiech) skutočne sa musíme prebrať po tej polnoci. Možno by dobre zapasoval ten teplý gulášik. (Smiech.) Na svojho predrečníka chce reagovať pán poslanec Andrejčák. Nech sa páči, pán kolega, máte slovo. I. Andrejčák, poslanec: Ďakujem za slovo. Prirodzene nechcel som teraz v tom vystúpení, pretože ide o odvolanie vlády hovoriť o ostatných zákonoch, ale ľudia, ktorí sa nad tým zamýšľali, majú veľmi vážne výhrady. Chcem ale povedať na uľahčenie, že zatiaľ nám prisľúbili takmer všetko okrem toho najdôležitejšieho, zaviesť poriadok do toho, čo chceme urobiť. Preto som tak ostro povedal, že zlikvidovali obsah pojmu mobilizácia, ozbrojené sily a je tam ešte viacej takých táranín, ktoré keby sme schválili, tak už nikdy sa Slovensko brániť nebude. A ten guláš, o ktorom pán kolega hovoril, bude realitou Slovenska. M. Andel, podpredseda NR SR: Ale nie dnes ráno. Ďakujem. Dámy a páni, keďže vystúpili všetci poslanci, ktorí boli písomne prihlásení do rozpravy, pýtam sa, kto sa chce alebo kto sa hlási ústne do rozpravy. Uzatváram možnosť podania. Desať. Povedal som, uzatváram, ale nepovedal som čo. (Hlasy z pléna.) Ako desiaty pán poslanec Cabaj. Uzatváram možnosť podania ďalších prihlásení sa do rozpravy. Ďakujem. Takže (a mňa ste prehodili, ja som nebola štvrtá, hlas z pléna). Pani kolegyňa, ja som to zapísal, oni môžu prehadzovať, čo chcú. Takže, dámy a páni, prečítam poslancov, ktorí sa prihlásili ústne do rozpravy. Ako prvý Dušan Švantner, druhá Irena Belohorská, tretí Viliam Oberhauser, štvrtá Melánia Kolláriková, piaty Dušan Jarjabek, šiesty Milan Cagala, siedma Marta Podhradská, ôsmy Augustín Marián Húska, deviaty Ján Benčat a ako posledný desiaty pán Tibor Cabaj. Ako prvý má slovo (hlasy z pléna), ale ja som to tak ako sa mi oni, potom sa to poprehadzovalo a chcem byť korektný a ozaj, kto sa prvý prihlásil, nech aj prvý vystúpi. Nech je to v tom poradí, ako sa mi to hlásilo. Tak presne. Ďakujem. Ako prvý má slovo pán Dušan Švantner. Nech sa páči, pán kolega.