Kaliňák, Robert, podpredseda vlády a minister vnútra SR (2015-02-12):
Ďakujem. Určite by sa dalo 6 mil. využiť rozumnejšie. Na druhej strane jednak som zo zákona podpredsedom komisie volebnej. Čiže je to jediný prípad, keď sú štátni úradníci zo zákona členmi volebnej komisie, či už je to minister vnútra alebo šéf Štatistického úradu. Ale, nie, ja si myslím, že som sa zúčastnil väčšiny referend, keď som bol na Slovensku. Ale to nie je dôležité. Tých 5 % je odvodených od tradície a hlavne od princípu, že musíte mať stabilitu vlády. Na to slúži kvórum 5 %, pretože keby nebolo žiadne kvórum a všetky strany by sa dostali do parlamentu, tak tým pádom keď zoberieme, že 22 strán tam kandiduje, tak vlastne aj tá strana, čo získa sto hlasov, by tam mala mať zástupcu. (Reakcia z pléna.) Prečo to nie je desať? No keby ich bolo desať, tak zase by sme mali 150 poslancov ako SMER, to vám poviem. To sú všetko problematické veci. To musí mať nejakú únosnú mieru. A zo zvyku v ostatných západných demokraciách tých 5 % bolo takých relevantných, že to sa najčastejšie používa, to vyjadruje, že je možnosť relevantne zložiť vládu, ktorá bude mať zastúpenie nie 20 strán, ale, dajme tomu, dvoch, troch, štyroch strán a že teoreticky je stabilná a vydrží nejakú časť, lebo akonáhle by ste tam mali proste všetkých alebo tie výborné nápady od nezávislých poslancov, no bolo by to skvelé, keby tu bolo 150 nezávislých poslancov. Ale kto by potom vládol? Bol by tak skvelý parlament, kde mohlo by sa kritizovať od rána do večera a bola by stopercentná kontrola všetkého. Ale pýtam sa, kto by potom vládol, čo je podstatné. Podstatné je to, že vy dokážete na pôde tohto parlamentu zo strany opozície skritizovať všetko, nieže to dokážete robiť, zásadne to robíte. A je to vaša úloha, ale všetko sa skritizuje, čo je v poriadku. Ale keď si to zoberieme, tak by sa nepremenil parlament na opozíciu a koalíciu, ale v podstate 150 opozičných poslancov by skritizovalo každý krok a ani neviem, ako by bola vláda kreovaná, kto by bol predseda vlády. Bol by ním niekto s najdlhšími vlasmi, najkrajší, najkrajšia, najštíhlejšia? Proste kto by ním bol? Zo všetkých stopäťdesiatich by to bol ten, čo má najviac hlasov? (Reakcia z pléna.) Výborne. Lósom to navrhuje riešiť pán poslanec Zajac, KDH. A kto by bol zaradený do toho lósu. Boli by to všetci stopäťdesiati? Čiže to sú tak extrémne úvahy. Dobre, ten by sa stal predsedom vlády a kto by vyberal ministrov? Podľa čoho by ministri sa stávali. A by ešte len vznikol ten lobing a spájanie na nejakých ekonomických záujmoch v parlamente, na základe nezávislých poslancov. To kupovanie poslancov za druhej Dzurindovej vlády bolo akože prechádzkou ružovým sadom oproti tomu, čo by sa dialo v parlamente tu. Takže všetko má svoje tradície, má to nejaký vývoj, má to nejaké zásady. Má to mať nejaký účel a aj tých 5 % má jasný účel, aby proste v tom druhom skrutíniu tá strana získala nejaké reálne body. V tom referende, naozaj neviem to odôvodniť nejako, niekto predloží návrh že 10 % je fajn. Tak sa pýtam, prečo je to 10 %, lebo je to v Slovinsku, lebo je to v Litve alebo niekde inde, lebo je to väčšina, 50 plus 1. To je v zákone, čiže viac ako 50 % všetkých oprávnených voličov. Švajčiarsko a Švajčiarska konfederácia, ak sa nemýlim vznikla v roku 1291, zhodou okolností presne tak ako Bratislava. A to je viac ako 700 rokov vývoja, keď sa vlastne tieto referendové tradície vlastne urobili. Aj dnes je tam obrovský problém a obrovský spor, kde posledné referendum, ktoré sa vyjadrovalo k migrantom, sa skončilo tuším že v prospech zákazu 0,3 %, čiže v pomere 50,3 ku 49,7 %. A je to už na súde. A vyzerá to tak, že sa tie výsledky proste spochybnia a nejakým spôsobom sa to rozpadne, čo je celkom slušná rana aj tomuto najtradičnejšiemu referendovému spôsobu. Ale keď hovoríme o referende, dávame ich za príklad. Možno ešte nájdeme štyri krajiny z 200 krajín, kde to funguje spôsobom, že je to zaujímavé, možno práve dovtedy, pokiaľ neurobíme presný záväzok. No môže mi Ústavný súd povedať, koľko chce, že je to záväzné pre mňa, ja musím stlačiť gombík na konkrétnom zákone, ktorý má túto vec upraviť. Ak s tým vnútorne nesúhlasím, neexistuje sila, ktorá nahradí moju vôľu, aby som ten gombík stlačil. Čiže tam musí byť presný proces, ako referendum urobí zákon, ako to bude vyzerať a ako v podstate by mala byť neformulovaná tá otázka, ktorá sa má premietnuť do legislatívy, ak to nie je všeobecne spoločenská téma, či chceme mať prístup k moru alebo nechceme mať prístup k moru. Čiže z môjho pohľadu je to vec, ktorá potom musí nasledovať a mať automatický mechanizmus mimo tohto pléna, lebo akonáhle by to malo ísť do tohto pléna, už vlastne riedime priamu demokraciu. Čiže možno omnoho väčší problém ako samotné kvórum na platnosť referenda je proces, ktorý po tom referende nastane, pretože vy môžete dať v referende naozaj akúkoľvek otázku. Proste teraz neviem, ako sa volá ten populárny teraz momentálne vo všetkých bulvárnych časopisoch človek, ktorý má mať nejakú zodpovednú funkciu, byť hlavným kontrolórom kultúry na Slovensku alebo niečím podobným. Môže byť všeobecná téma, ktorá môže byť ľahko záväzná a ľahko sa uplatní v živote, ale v zákonnej podobe je to problematické. A referendum malo ambíciu pôvodne byť akousi formou zákonodarnej iniciatívy a jej pretavenia sa do nejakých pravidiel. A to ale sa nestalo. Čiže naozaj, tak ako ste povedali, pán poslanec, vás by potešilo, keby referendum bolo platné, jasné, super, o jedno navyše z platných referend, ale máte pocit, že by ste sa aj tak nič nestalo. A to je presne tá vec. Čiže čo vlastne tých 2 mil. a dačo oprávnených voličov by malo povedať, aby sa niečo stalo? Napríklad povedali by, že sa im nepáči, aby boli možné adopcie u párov s rovnakým pohlavím. A si teraz predstavte, že toto urobili dnes, že to referendum je platné a túto vec tu máme. Dá sa povedať, že tento parlament by to rešpektoval, lebo je jasné, vieme, že by to rešpektoval, a že by takáto legislatíva teraz neprišla. A predstavme si rovnako situáciu, že strana ktorá má liberálne zmýšľanie extrémne, získa nadpolovičnú väčšinu v tejto sále o štyri roky a tento zákon presadí. To bude ten zákon protiústavný, keď je v rozpore s výsledkami platného referenda? To je téma, ktorú my nemáme vyriešenú. My darmo budeme volať po referendách, klásť od jednej otázky po 40 otázok, pokiaľ nemáme vyriešené, čo to referendum má spraviť, ako sa má skončiť. Potom sedia ústavní právnici v štúdiu ktorejkoľvek televízie a diskutujú, čo vlastne by nastalo potom a ako dlho by to platilo, lebo veď tá liberálna strana by mohla prísť aj o 15 – 20 rokov. Medzičasom sa môže dramaticky zmeniť situácia. Výsledky referenda platia na 20 rokov alebo navždy alebo môže vzniknúť...? (Reakcia z pléna.) Nie, nie, po troch rokoch ho môžete opakovať v tej istej veci. Ale čo bude po tom, keď už žiadne ďalšie referendum nebude úspešné. Sedí to, áno, tie tri roky. Čiže potom platí aj 20 rokov, keď už bude úplne zmenená situácia a nejaká strana, ktorá proste vlastne bude zložená, iba tak si povie, že, áno, toto chce presadiť. A kto jej v tom zabráni? A tento systém my nemáme urobený. Vlastne nevie z nás nikto, ako by sme vlastne predsunuli do konkrétnych zákonov jednotlivé ustanovenia referenda. Ale tu, čo vieme zodpovedne, je, že 10 % by bolo perfektných. Myslím si, že prvá otázka, ktorú v tomto treba vyriešiť, je to, referendum aké má mať výsledky, aké má mať následky a čo z nich chceme dosiahnuť, pričom potom musí byť všeobecný konsenzus na tú tému možno otázkou v referende: „Ste za zníženie kvóra na referendum?“ Aj to asi môže byť referendová otázka podľa mňa. Podľa mňa nedotýka sa ľudských práv. To by asi teoreticky mohlo byť. Ale najprv musíme vedieť a občania musia vedieť, čo vedia dosiahnuť svojím aktívnym prístupom k volebnému právu, a teda konkrétne k právu na referendum. Odpoveď na otázku. Ďakujem pekne, skončil som. Stačí to? (Reakcia z pléna.)