V. Mečiar, poslanec: (2008-03-26):
Čiže nikto nechce narušovať kompetenciu trojdelenia moci, ale upevňovať túto koncepciu trojdelenia moci tak, aby Ústavný súd o tomto rozhodol. Nepriamo svoje stanovisko povedal tým, že dal prezidentovi Slovenskej republiky podnet na odvolanie sudcu. Nekonanie prezidenta zdôvodňované neprávnym názorom je vlastne príčina, prečo sa s tým Národná rada ešte stále zaoberá a prečo sa týmto neduhom môže zaoberať niekoľko mesiacov až rok. Budeme apelovať. Sudca povie, kašlem na vás. Už som zvolený. Kde je náš apel. Nato musí mať človek niečo v sebe, aby vedel ten apel pochopiť. A sudca deklaroval verejnými vyhláseniami, urobí tak vtedy, keď uzná za vhodné a keď sa on pre to rozhodne. Tak to stanovisko predsa je jasné verejnosti aj verejnej mienke. Ale vnútorná morálna sila nie je. Musí nastúpiť sila štátneho rozhodnutia. A to štátne rozhodnutie si nevyžaduje žiadnu zmenu Ústavy Slovenskej republiky, pretože presne zacitujem čl. 138 ods. 2 písm. a). „Prezident Slovenskej republiky sudcu Ústavného súdu odvolá na základe právoplatného odsudzujúce rozsudku za úmyselný trestný čin, alebo ak bol právoplatne odsúdený za trestný čin a súd nerozhodol v jeho prípade o jeho podmienečnom udelení výkonu trestu odňatia slobody.“ Ešte raz. Podmienky a je naplnená. Na základe právoplatného odsudzujúceho rozsudku za úmyselný trestný čin. Existuje právoplatný odsudzujúci rozsudok za úmyselný trestný čin? Áno. A výklad, že to musí byť až potom, keď nastúpi do funkcie, je takisto chybný, zákonodarca jasne povedal. Vyžaduje sa celoživotná bezúhonnosť za to, aby mohol byť sudcom Ústavného súdu. A sme teraz v paradoxe, že nemohol by byť JUDr. Horváth úradníkom okresného súdu, ale môže byť sudcom Ústavného súdu s autoritou rozhodovať o rozhodnutiach Najvyššieho súdu. Veď je to svet obrátený hore nohami. Nič iné sa v tomto prípade nehľadá ako stanovisko na právne správne riešenie a na rozhodnutie ústavného orgánu o konaní vtedy, keď sám konať nechce. Nechcem špekulovať s osobnými vzťahmi Horváth, Gašparovič. Ani nebudem vyprávať, čo všetko o tom viem. To je druhá stránka veci Ale zásadná vec je, právo hovorí a právo treba konať a vykonať. A Národná rada Slovenskej republiky dnešným postojom má povedať, za čo vlastne je. Budeme morálne apelovať na narušiteľov práva? Keď niekto niekoho tlčie palicou, budeme hovoriť, nebi ho, veď ho to bolí? Alebo mu tú palicu vyrazíme? K čomu sú tieto apely dobré? Majú síce svoju etickú hodnotu a vplyv na verejnú mienku, ale nie na povahu rozhodnutí. Toto sa už predsa ťahá dlhšie, ako je tento kalendárny rok. Takže preto môj pôvodný návrh bol, aby Národná rada konštatovala, že podmienky Ústavy Slovenskej republiky v čl. 138 ods. 2 písm. a) sú naplnené, aby na základe toho aj potom prezident Slovenskej republiky konal. Pretože som neprečítal tento návrh, mali ste ho rozdaný v prvom čítaní, máte rozdaný ten návrh v laviciach i teraz. Žiadam, aby sa o ňom v tej postupnosti, v akej je, najprv v stanovisku ústavnoprávneho výboru, potom stanoviskom navrhovateľa aj hlasovalo. Vopred odmietam akékoľvek špekulácie a úvahy o politizácii. Politizácia je schovávanie hlavy do piesku. Nepolitizácia je rešpektovanie ústavy a zákona najvyšším ústavným orgánom tohto štátu. To je všetko. Ide zdanlivo o jednu osobu, v skutočnosti o princípy, na ktorých má byť tento štát postavený. Ďakujem.