Kollár, Boris, poslanec NR SR (2018-09-18):
Ďakujem, pán predsedajúci, za slovo. Ja nebudem teraz hovoriť o technikáliách, myslím, že tento návrh zákona už predniesla v tomto pléne naša kolegyňa pani Pčolinská a je to, myslím, už druhýkrát. Chcem povedať jednu vec. Dnes na balkóne sedia ľudia, ktorí sú postihnutí týmto, touto nešťastnou, by som povedal, nešťastným vrátením týchto pôvodných domov k vlastníkom bývalým, k reštituentom, čo si myslím, že bol správny krok, lebo keď raz niekto niečo vlastní a štát mu to zobral, je správne, aby sa mu ten majetok navrátil. Cez to všetko som presvedčený o tom, že štát má psiu povinnosť mať jeden jednotný meter na každého. Vidíme to v celej spoločnosti a boríme sa tým a toto by sme mali ako politici odstrániť, aby nebol rovný a rovnejší. A v tomto prípade tu máme opäť rovných a rovnejších. V drtivej väčšine sme umožnili prevziať štátne obecné byty za halierové záležitosti a úplne sme sa ako štát vykašľali na ľudí, ktorí, bohužiaľ, a nie ich vinou, sa ocitli v reštituovaných domoch. Boli veľakrát týraní, perzekvovaní, boli veľakrát ničení tými majiteľmi, lebo si nevedeli takisto pomôcť, no tak robili rôzne obštrukcie týmto ľuďom. Bolo veľa prípadov, keď im vypínali kúrenie, keď ich vytápali, keď im strihali káble, aby ich proste sa zbavili. Hlavne v centre Starého Mesta sú známe prípady, kedy majitelia týchto reštituovaných domov šikanovali doslova takéto rodiny a štát sa na to len mlčky prizeral. Keď bol veľký tlak, tak nakoniec povedali, že môžeme to nejakým spôsobom napraviť a budeme im stavať nejaké náhradné byty. A ja sa pýtam, kde sú tie náhradné byty? No nikde, v nedohľadne. Štát na týchto ľudí úplne kašle a je našou psou povinnosťou týchto ľudí vyriešiť. My nesmieme dopustiť ako štát a ako politici, ako poslanci, aby sme tunák merali tromi, štyrmi, piatimi metrami. Jeden je náš človek, ten môže, ten dostane, jeden neni náš človek, tak ten nedostane nič. Tu je veľká skupina ľudí, ktorá týmto trpí. A tunák sedia na balkóne, ja som ich dnes stretol pred parlamentom a pri všetkej úcte sú to väčšinou už starší ľudia. Prečo o tom hovorím? Lebo sa tuná 30 rokov nevedia domôcť spravodlivostí, vážení, 30 rokov! A ja sa vás pýtam, páni poslanci, koľko ešte chcete čakať? Kým všetci zomrú?! Chcete ešte 30 rokov čakať, necháte týchto ľudí absolútne odísť z tohto sveta, že proste tunák naši slovenskí politici, sa na nich úplne aj tento štát vykašľal? Ja si myslím, že je to nemorálne, sprosté, hnusné z našej strany. Ja vás všetkých chcem veľmi pekne poprosiť, hlavne vlastne koaličných poslancov, pomôžte napraviť túto skrivodlivosť, keď nám aj za to nezahlasujete, prineste to vy sami, my budeme za to hlasovať. Týchto ľudí treba odškodniť a je tuná krásna, kulantná možnosť, ako to urobiť. Vidíte, prijali sme zákon, že budeme robiť nejaké náhradné, no tie sú v nedohľadne, tie nebudú nikdy a títo ľudia tu už nebudú, keď sa vôbec niekto rozhýbe. Teraz by sme to vedeli napraviť jednoduchou finančnou kompenzáciou. Samotných 80, tuším, percent ľudí je ochotných túto finančnú kompenzáciu prijať a kúpiť si nejaké možno aj menšie bývanie, lebo im to na také isté nevyjde, ale menšie bývanie, ako mali, ale aby aspoň mali nejaký dôstojný, slušný život, aby mohli aspoň ten, ten zvyšok toho života, ktorý im ešte ostáva, v nejakej dôstojnosti a hlavne v istote prežiť. Takže vás veľmi pekne prosím, páni poslanci, aby ste nad týmto uvažovali, aby ste sa pozreli do tváre tých ľudí, ktorí tam hore sú na balkóne a 30 rokov sa tuná dožadujú elementárnej spravodlivosti, na ktorých sme 30 rokov kašľali, aby ste, prosím vás pekne, tento zákon, návrh zákona podporili. Ďakujem. (Potlesk.)