P. Prokopovič, poslanec: (2008-09-16):
Dámy a páni, rozšírenie cenových regulácií a zásah do slobodného dohadovania cien je priamym útokom na podstatu trhovej ekonomiky, ktorá nám najmä v posledných rokoch začína prinášať hospodársky rozvoj, o tom myslím nikto nepochybuje, a pozvoľné dobiehanie životnej úrovne našich, dnes už partnerov a spojencov v Európskej únii. Postupný návrat centralizácie a posilňovanie moci štátu, ktorý podľa vlády vie predsa najlepšie, čo je pre ľudí dobré, je viditeľný už pomaly na všetkých úrovniach a prvé ovocie, a to podotýkam, už začíname zbierať. Ekonomický rast sa pomaly spomaľuje a inflácia, naopak, za posledné mesiace rastie. Vláda však namiesto štandardných ekonomických nástrojov siaha po opatreniach, ktoré nás vedú do slepej uličky. A je to o to horšie, že my predsa vieme, že ideme do slepej uličky. Už raz sme v nej predsa boli práve za vlády dvoch z troch terajších koaličných partnerov, teda vlastne za vlády v podobnej zostave už tu bol pokus o zmrazenie cien energií. Výsledok všetci poznáme. Jednoducho, ak niečo nakupujete drahšie ako predávate, skôr či neskôr musíte skrachovať. Ak nebude chcieť budúca zodpovedná vláda nechať skrachovať firmy, budeme tu mať opäť skokové zdražovanie také, aké tu už raz bolo. Čo bude však, žiaľ, voda na mlyn nezodpovedných politikov, populistov. Aj vyhlásenie predsedu vlády o tom, že plyn pre domácnosť nezdražie, je z tejto kategórie nezodpovedného populizmu. V demokratickej spoločnosti totiž funguje delenie právomocí a kompetencií. Predseda vlády predsa nie je tým, kto je oprávnený rozhodovať o cenách plynu. Na to tu bol vytvorený pre kategóriu prirodzených monopolov regulačný úrad, ktorý schvaľuje ceny na základe posúdenia ekonomicky oprávnených nákladov a primeraného zisku. Reči o astronomických ziskoch zahraničných vlastníkov SPP sú len ďalšou demonštráciou takéhoto populizmu. Nebojím sa dokonca povedať, že aj klamstva. Predsa aj predseda vlády, aj vláda vie, že zisk týchto monopolov nie je dosahovaný hlavne z predaja plynu domácnostiam. Je to hlavne zisk z poplatkov za tranzit plynu cez naše územie. A predseda vlády, ktorý síce už nie tak dávno vyhlasoval, že sa na schôdzach Európskej rady nudí, vie, že v Európskej únii sú zakázané krížové dotácie. Opäť teda nejde o nič iné ako vyvolávanie nevraživosti, možno až nenávisti voči zahraničným investorom a možno aj príprava pôdy na útoky na predchádzajúcu vládu. Spolu s vyhrážkami o znárodnení to nevytvára dobrú atmosféru. Práve naopak, vytvára zlú atmosféru pre príchod ďalších zahraničných investícií, čo nakoniec môže mať pre našu ekonomiku, malú a otvorenú ekonomiku nepriaznivé následky. Tie pocítia, napokon, tak ako pri všetkých krokoch tejto na papieri sociálnodemokratickej vlády. Nepocítia ju bohatí, ale práve chudobní, ktorých osud tak veľmi leží našej vláde na srdci. Existuje pritom veľmi jednoduché riešenie, navyše podľa môjho názoru absolútne čisté. Pán premiér nehovorí plnú pravdu, keď z tribún hromží na zisky zahraničných vlastníkov SPP. Väčší diel z týchto ziskov totiž berie štát a delí ho vláda. Čo bráni pánovi premiérovi a vláde použiť časť týchto výnosov na adresné sociálne dávky tým najchudobnejším? Prečo by mali nižšie ceny plynu platiť aj vrchní manažéri podnikov, povedzme aj my poslanci s nadštandardnými príjmami, manažéri veľkých podnikov, ľudia, podnikatelia s vysokými príjmami? Prečo to neurobiť práve z týchto výnosov z daní tým najchudobnejším, tak ako to proklamuje vládna koalícia, aby to bolo adresné. Lenže asi by to nebolo správne, nemalo by to taký efekt na verejnú mienku. Takto majú všetci pocit, že premiér za nich bojuje, hoci za to v budúcnosti veľmi, veľmi draho zaplatia. Manipulácia s verejnou mienkou sa už stala akýmsi takým vládnym smerom. Nemyslím teraz názov vládnym SMER-om súčasnej koalície. A pod jej rúškom sa ticho organizujú podivné tendre za miliardy, ktoré vysoko prevyšujú akékoľvek privatizácie aj z minulosti. A teraz dovoľte niekoľko viet trošku z iného pohľadu. Zákon, o ktorom dnes rokujeme, má ešte jeden mimoriadne nebezpečný rozmer. Rozmer, ktorý vracia spoločnosť ešte hlbšie, ako je len rok 1989. V niekoľkých etapách sme v posledných mesiacoch svedkami nepriateľstva tejto vlády k živnostníkom. Zrejme je toto nepriateľstvo v mentálnej výbave niektorých ľudí hlboko zakorenené. Spomeňme si napríklad obrovský zápas pri Zákonníku práce o zachovanie slobody ľudí pri rozhodovaní sa o tom, či chcú byť zamestnancami, alebo či chcú byť svojimi vlastnými pánmi so všetkými z toho vyplývajúcimi rizikami, ako som spomínal počas schvaľovania novely Zákonníka práce. Dnes v týchto dňoch vláda a tento parlament živnostníkov opäť nepotešia. Vyššia minimálna mzda, samozrejme, opäť schválená v skrátenom legislatívnom konaní a paralelne s tým zvýšenie poistného na odvody. A aby sa to nezdalo živnostníkom ešte málo, tak pani ministerka po stretnutí s odborármi, ktorí podľa môjho názoru pomaly a isto strácajú členskú základňu, odkáže živnostníkom, že jej strašne leží na srdci, aby mali vyššie dôchodky. Vážené dámy, vážení páni, zákon o cenovej regulácii a zablokovanie voľnej, na dohode založenej cenotvorbe je ďalším takýmto útokom na živnostníkov. A to aj napriek tomu, že v doložke vplyvov čítame, citujem: „Prijatím predloženého návrhu zákona sa nepredpokladá negatívny vplyv na obyvateľov ani na hospodárenie podnikateľskej sféry a iných právnických osôb.“ Koniec citátu. A to aj napriek tomu, že podnikateľom ukladáme nové administratívne povinnosti a zasahujeme im do cenotvorby. Je to síce možno trošku mäkší útok ako vyhrážky väzením za zdvíhanie cien, ktorými obchodníkov a živnostníkov nedávno častoval pán premiér, ale v človeku sa chtiac či nechtiac vynárajú paralely. Každá zmena peňazí, či prechod nich na euro prináša okrem kladných vecí aj negatívne dopady na ľudí. Ak už nie priamo znehodnotením úspor, tak určite pocitom ľudí, že odrazu im príjmy výrazne klesli a ceny sa, naopak, zdvihli. Preto im naša vláda už dopredu chce predhodiť vinníka. Živnostník – obchodník. Už mi tam chýba iba šmelinár. Dámy a páni, toto nie je žiadna novinka. Tí starší z nás, ani ja už nie, ale moji rodičia a sú aj tu v parlamente ľudia, ktorí si to ešte pamätajú, si pamätajú roky po vojne, rok 1948, keď vtedajšia vláda taktiež nevedela rozbehnúť obchod a kto bol vtedy zodpovedný za dopady menovej reformy? Predsa živnostníci, ktorí sa chceli obohatiť na pracujúcom ľude. Nehnevajte sa na mňa, ale v tom, čo sa tu hovorí a presadzuje skutočne cítim akési paralely. Dámy a páni, tu už nejde, ako kedysi hovoril pán kolega poslanec Mečiar, o fazuľky. Toto už nie sú nezodpovedné populistické reči, ktoré majú vyvolávať závisť. V tomto parlamente v poslednom čase skutočne rokujeme o zákonoch, ktoré útočia jednak na nedotknuteľnosť súkromného vlastníctva, napríklad pri výstavbe ciest. Rokujeme o zákonoch, ktoré útočia na podstatu trhovo orientovanej spoločnosti, tak ako je to v prípade napríklad tohto zákona o cenovej regulácii. A teraz dve vety, pán minister, osobne na vás. V čase nie tak dávno, keď som riadil ministerstvo dopravy ste boli vrchným manažérom jednej súkromnej firmy, veľmi úspešnej, ktorá veľmi úspešne súťažila aj na mojom ministerstve tým, že mala veľmi dobré ponuky, mala veľmi dobré vedenie, nechcem vás teraz chváliť, ale vyhrali ste aj vďaka tomu, že ste mali veľmi dobré ceny. Ja si neviem predstaviť, ako by ste teraz prišli pred svojich kolegov a povedali im, že to, čo ste vtedy presadzovali a vďaka čomu ste vyhrávali, teda dobrým cenám kvalitnej práce odrazu už nie je pravda, že tie ceny im budete z pozície ministra regulovať. Pán minister, prosím a vyzývam vás, zabrzdime, kým sa ten vlak veľmi, veľmi rýchlo nerozbehne. Ďakujem pekne. (Potlesk.) A. Belousovová, podpredsedníčka NR SR: Faktické poznámky na vystúpenie pána poslanca Prokopoviča. Pán poslanec Simon, to je faktická poznámka? Pani poslankyňa Vaľová. Končím možnosť prihlásiť sa s faktickými poznámkami a pán poslanec Simon má slovo, nech sa páči.