V. Veteška, podpredseda NR SR: (2004-03-03):
Otváram všeobecnú rozpravu. Informujem vás, že písomné prihlášky som do rozpravy nedostal žiadne. Kto sa ústne hlási? Nikto. Končím možnosť podania ústnych prihlášok do rozpravy. Predpokladám, že ani navrhovateľ, ani spravodajca vystupovať nebudú. Prerušujem rokovanie o tomto bode programu. A pristúpime k prvému čítaniu o návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie ústavného zákona o ochrane verejného záujmu pri výkone funkcií verejných funkcionárov . Návrh ústavného zákona ste dostali ako tlač 547. Návrh na jeho pridelenie výborom máte v rozhodnutí č. 571. Dávam slovo poslancovi Jirkovi Malchárkovi, aby za skupinu poslancov návrh zákona uviedol. Prosím. J. Malchárek, poslanec: Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Vážené dámy poslankyne, páni poslanci, verejní činitelia rozhodujú v rámci svojich právomocí o významných otázkach verejného záujmu. Od kvality a objektivity ich rozhodovania v nemalej miere závisí aj úroveň uspokojovania verejných, skupinových i individuálnych potrieb občanov. Nezriedka sú verejní činitelia pri rozhodovaní vystavení rôznym tlakom, ktoré sledujú presadenie skupinových alebo individuálnych záujmov na úkor verejného záujmu. Verejný činiteľ sa aj preto často dostáva do situácie, keď môže svojím rozhodnutím zabezpečiť sebe alebo svojim blízkym majetkový alebo iný prospech na úkor verejného záujmu. Výskumy verejnej mienky z posledného obdobia, žiaľ, potvrdzujú, že korupcia v Slovenskej republike je značne rozšírená, zvlášť vo verejnom sektore, a predstavuje jeden z najvážnejších etických, morálnych, ale i ekonomických problémov, pretože má nemalý vplyv na ekonomickú prosperitu a tým i priamy dosah na životnú úroveň občanov Slovenskej republiky. Boj proti korupcii je preto potrebné vnímať aj ako úsilie o vyšší stupeň ekonomickej prosperity. Tradičným právnym nástrojom boja s korupciou je uplatnenie trestnoprávnej, prípadne administratívnoprávnej zodpovednosti proti tým, ktorí zneužívajú svoje postavenie či právomoc na získanie neoprávneného prospechu alebo výhod pre seba a svojich blízkych. V modernom demokratickom a právnom štáte tradičnú trestnoprávnu a administratívnoprávnu ochranu pred zneužitím právomoci verejných činiteľov dotvára systém osobitných povinností a obmedzenie ustanovených verejným činiteľom vrátane zákazu výkonu niektorých funkcií, zamestnaní a činností paralelne s výkonom verejnej funkcie, ktorých účelom je zabrániť alebo aspoň obmedziť vznik situácie, keď môže verejný činiteľ zneužiť alebo zneužívať svoju funkciu v prospech seba a svojich blízkych. Pre túto sféru právnej úpravy sa v našich podmienkach vžilo označenie právna úprava konfliktu záujmov. Prvý pokus o komplexnejší prístup k právnej úprave konfliktu záujmov predstavoval v Slovenskej republike zákon č. 314/1992 o niektorých opatreniach súvisiacich s ochranou verejného záujmu, ktorý sa vzťahoval len na poslancov Slovenskej národnej rady a členov vlády Slovenskej republiky. Tento právny predpis formálne platil až do novembra 1995, ale v skutočnosti v praxi sa ho nepodarilo aplikovať. Od 1. novembra 1995 je účinný ústavný zákon č. 119/1995 o zamedzení rozporu záujmov pri výkone funkcií ústavných činiteľov a vyšších štátnych funkcionárov, ktorý predstavoval nesporne významný posun vpred oproti predchádzajúcemu stavu najmä tým, že rozšíril okruh ústavných činiteľov a štátnych funkcionárov, spresňoval rozsah povinností a obmedzení pre dotknutý okruh z ústavných činiteľov a štátnych funkcionárov a ustanovil pre dotknutých ústavných činiteľov a štátnych funkcionárov pravidelnú oznamovaciu, deklaračnú a vykazovaciu povinnosť. Takisto ustanovil osobitný orgán pre kontrolu dodržiavania povinností a obmedzení dotknutých ústavných činiteľov a štátnych funkcionárov výbor Národnej rady Slovenskej republiky. Napriek uvedeným skutočnostiam spomínaný ústavný zákon nesplnil v praxi očakávania a ukazuje sa ako neefektívny. Za viac ako päť rokov jeho účinnosti nebolo vydané ešte ani jedno uznesenie Národnej rady o rozpore záujmov štátnych funkcionárov, resp. formálne ani nebolo začaté konanie o rozpore záujmov. Aj správa výboru pre nezlučiteľnosť funkcií štátnych funkcionárov o jeho činnosti a zisteniach sa prvýkrát predložila na rokovanie parlamentu v roku 2000. Za najväčšie slabiny platnej právnej úpravy možno považovať najmä tieto skutočnosti: Konanie o rozpore záujmov sa má uskutočňovať na základe údajov a informácií, ktoré nie sú dostatočne dôveryhodné. Spôsob a metódy overovania, resp. preskúmavania údajov nie sú dostatočne upravené. Aj chýba možnosť verejnej kontroly tohto procesu. Aj na základe uvedených skutočností bolo potrebné vypracovať nový návrh ústavného zákona, o ktorý sa zhostila vlastne skupina poslancov a takisto ministerstvo spravodlivosti. Tento návrh oproti platnej právnej úprave mení a rozširuje osobnú pôsobnosť právnej úpravy jednak na ústavných činiteľov oproti platnému právnemu stavu aj na členov Súdnej rady Slovenskej republiky, verejného ochrancu práv, náčelníka Generálneho štábu ozbrojených síl Slovenskej republiky, riaditeľa SIS, starostov obcí, poslancov mestských zastupiteľstiev, predsedov vyšších územných celkov, poslancov zastupiteľstiev vyšších územných celkov, rektorov verejných vysokých škôl a predsedu a podpredsedu Úradu na ochranu osobných údajov a ďalších verejných funkcionárov uvedených v čl. 2 tohto návrhu zákona. Takisto spresňuje legislatívne vyjadrenie jednotlivých povinností a obmedzení verejných činiteľov a rozširuje okruh funkcií, zamestnaní a činností, ktorých výkon je nezlučiteľný s paralelným výkonom príslušnej verejnej funkcie. Pre verejných činiteľov ustanovuje povinnosť oznamovať nielen svoje majetkové pomery, ale aj majetkové pomery manžela a neplnoletých detí. Zjednodušuje konanie o ochrane verejného záujmu pri výkone funkcií verejných činiteľov. Zavádza nový systém verejnej kontroly do právnej úpravy. Zavádza nové inštitúty, akými sú tzv. postzamestnanecké obmedzenia alebo povinnosť oznamovať osobný záujem verejného činiteľa na prerokúvanej veci. Návrh akceptuje už existujúcu zákonnú úpravu na úrovni bežných zákonov pre jednotlivé kategórie verejných činiteľov a usiluje o ich systémové prepojenie. Návrh ústavného zákona vychádza z využitia skúseností z analogických právnych úprav v zahraničí a je v súlade s medzinárodnými záväzkami Slovenskej republiky. Na záver by som rád poďakoval všetkým, ktorí sa niekoľko mesiacov podieľali na precizácii tohto zákona, a to aj zástupcov ministerstva spravodlivosti, ale predovšetkým skupine poslancov, ktorí sú zväčša členmi výboru pre nezlučiteľnosť funkcií štátnych funkcionárov. Uvedomujúc si potrebu, že pre ústavný zákon je potrebné získať ústavnú väčšinu, sme ako predkladatelia ako skupina poslancov pripravení spolupracovať s každým, kto konštruktívnym a podnetným spôsobom prispeje k skvalitneniu tohto zákona a, samozrejme, aj k jeho schváleniu. Ďakujem pekne za pozornosť.