Osuský, Peter, poslanec NR SR (2013-05-28):
Ďakujem pekne, pani predsedajúca. Nie je nikdy hanba zatiahnuť záchrannú brzdu, ak sa tým pomôže dobrej veci. Tento predložený návrh je takou záchrannou brzdou, ktorá môže napraviť zmeny, ktoré sa postupne stávajú nevratnými, ireverzibilnými. Pretože novela zákona, ktorá zmenila spôsob financovania centier voľného času a mimoškolských aktivít detí, tu bola prijatá prednedávnom a pri rozprave vo výbore, ktorá práve teraz pred pár minútami skončila, štátny tajomník ministerstva školstva povedal, že v septembri sa bude vyhodnocovať. Pán predseda Mamojka, nepochybne erudovaný právnik povedal, že pri hodnotení účinnosti a fungovania zákonov je často potrebný dlhší čas. Už vtedy som ale povedal, že je rozdiel, či hodnotím napríklad účinnosť zákona „trikrát a dosť“, pretože tam skutočne z hľadiska vážnej trestnej činnosti potrebujem dlhšie obdobie na vyhodnotenie, či zabral. Ale v tomto prípade sa jednalo o iný zákon, ktorý znamená, a teraz nemá zmysel slovičkáriť, že čo je likvidácia centra voľného času, či je to až vtedy, keď tú budovu zhasnú, zavrú a zavesia na vchod visací zámok, alebo len vtedy, keď už zanikajú krúžky, pretože cevečko nemôže financovať svojich externých či interných pedagógov z príčin nedofinancovania. Zákon bol predkladaný ako terapia nepochybne existujúceho stavu zneužívania verejných peňazí tými, ktorí s nečestnými úmyslami s nimi nakladali, vyrábali mŕtve duše, vyrábali neexistujúce krúžky, proste v duchu najhorších slovenských tradícií kradli verejné peniaze. Kde sú tie časy, a som možno skeptický, či aj vtedy to platilo, keď mohol Karol Duchoň spievať: „V dolinách, kde ľudia nezamykajú brány...“? Dnes aj pomerne zamknuté brány vojenských obranných spravodajstiev sú prekonateľné a národnou neresťou tejto krajiny je kradnutie verejných zdrojov. Ale terapia nie je v tom, ako sa, žiaľbohu, stalo, že zmením spôsob financovania tak, ako kolega Hrnčiar predniesol, že zo 700 detí dostanú peniaze deviati. A všetci ostatní zodpovední starostovia, ktorých deti sú to a o ktorých deti ide, tie peniaze nedajú. Toto nie je nijaký partajný zákon, lebo tí, ktorí tak robia, môžu byť akéhokoľvek politického trička, a tie deti, ktoré sú postihnuté, môžu mať rodičov voličov ktorejkoľvek politickej strany. Stalo sa to, čo sme, aj ja z tohto miesta, pánu ministrovi Čaplovičovi, pri všetkej úcte prorokovali, že sa to stane. Pretože ak vidíme realitu, že z 50-ch či 40-ch obcí odpovedia na výzvu, aby za svoje deti zaplatili to, čo sa patrí, vôbec odpovedia len dve, tak je to jasná správa, že sa naplnilo to, čo sme, žiaľ, tušili, že tieto peniaze sú len bočným kanálom financovania v duchu želaní ZMOS-u, ktoré s tými peniazmi nakladá, ako uzná za vhodné. I vtedy, tušiac tento koniec, a necítim sa ako veľký prorok, že som ho tušil, ale naplnil sa stopercentne, sme hovorili o potrebe účelového viazania tých peňazí. Pretože samozrejme niektoré dieťa nechce chodiť do centra voľného času. Samozrejme, že peniaze, ktoré naňho sú pridelené, nech sa pokojne vrátia do rozpočtu štátu, ministerstva a nech ich ono na tisíc iných miestach rozumne využije. Ale ak sa tie peniaze pošlú ZMOS-u a on ich cynicky a chladne za deti zo svojich obcí, v zastúpení svojich starostov, nepošle, tak to bolo od samého počiatku len kofinancovanie k väčšej sláve tých starostov, ktorí tak robia. Oni samozrejme, presne ako sme prorokovali, možno opravia chodníky, možno urobia novú strechu na dome smútku a možno, že im dokonca občania zatlieskajú. Ale nezatlieskajú im tie deti, ktoré prišli o svoj krúžok, keďže na ne tam neposlali peniaze. Dnes ráno v úplnej inej rozprave o Najvyššom kontrolnom úrade tu zaznelo, ako sa dá rôzny meter aplikovať na tú istú činnosť centra voľného času Spektrum a Žirafa v Žiline. V podstate je problémom to, že pán štátny tajomník nám teraz povedal, že všetky deti sú si teraz rovné. Hej, veľmi často sú si rovné v tom, že nedostanú na svoju činnosť nič. V tom sú si rovné všetky tie deti z tých sedemsto, okrem deviatich, ktorých slušní starostovia tie peniaze na nich poslali. A znova hovorím, ani pod drobnohľadom nevidím, že toto je politikum v tom zmysle, že vopred tuším, že tie postihnuté deti sú deti pravičiarskych rodičov a že tí starostovia, ktorí to robia, sú všetci ľavičiari. Nie, každý starosta chce mať opravené chodníky a cíti ako vyšší princíp, že on to pre tých svojich občanov urobí a oni mu oprávnene zatlieskajú, lebo nie všetci sa spýtajú, kde vzal tie peniaze a komu chýbajú. Hovoril som o tom, že ak sme chceli riešiť problém zneužívania verejných peňazí, o ktorom niet pochyby, že existovalo a existuje na každom rohu na Slovensku, tak sme to mali robiť postihmi, postihmi tých, čo tak robia. Už vtedy som uviedol, že sa v tejto krajine roky rokúce kradnú vratky DPH, ale nikoho nenapadlo zrušiť ich ako liečbu tohto stavu. A znova opakujem príklad, ktorý som použil vo výbore. Veľmi často v našich pomeroch je kuchynský nôž nástrojom závažných trestných činov, ale nikoho nenapadlo zakázať kuchynské nože ako produkt, hoci počty mŕtvych, ktoré sú na ich konte, sú iste dosť vysoké. To znamená, i v tomto prípade, že sme chceli zabrániť podvodom a urobili sme vlastne cestu k iným podvodom. Lebo pre mňa, ešte raz, ak dieťa, ktoré dochádza do vedľajšieho mestečka, nedostane na svoj gitarový či flautový kurz peniaze od svojho starostu, tak je to proste na tom dieťati krádež. A ak povedal pán štátny tajomník, že v septembri to vyhodnotíme a uvidíme, to je síce výborné, ale problém je, že tie desiatky prepustených pedagógov, externých či interných, majú doma rodiny, majú doma deti, a tie celkom oprávnene čakajú, že otec či mama donesú plat. Ak my ale teraz vlastne nedáme tým deťom tie peniaze, lebo sme to posunuli na zodpovednosť iných, tak tomu učiteľovi nemôžem povedať, alebo tomu expertovi vo folklórnom krúžku alebo v športovom krúžku, nemôžem povedať: vieš čo, nejak sa pretlč, šesť mesiacov choď na pašu a my to potom v septembri vyhodnotíme a uvidíme, či ti nasypeme obroku. No takto sa s ľuďmi pracovať nedá. A samozrejme, že ak si tí ľudia začnú hľadať iné zamestnania a iné zdroje, je veľmi nepravdepodobné, že sa nám podarí v septembri, keď to vyhodnotíme a keď sa to povedzme bude novelizovať, že bude platiť to, čo spieva Karel Gott: „spátky si dám tenhle film“. Nedá sa ten film veľmi často dať „spátky“, lebo tí ľudia už tam nebudú. A musím povedať, že ja nie som z tých, ktorý bude hovoriť, že každé z tých detí skončí v závislosti na drogy. Ja si myslím, že deti, ktoré chodia do cevečiek, do folklórnych súborov, či hrať futbal, či cvičiť na flautu, nie sú tie najohrozenejšie deti. A tie zrejme sú rodičmi starostlivo vedené tak, aby z nich niečo bolo i v rámci vzťahu k cevečku, ale napriek tomu je to jednoducho poškodenie tých detí. A hlavne v zmysle platného zákona sa tvárime, že tie deti sú si rovnocenné a všetky to dostali, ale v realite to tak nie je. A je pštrosia politika, ak sa tvárime, že to tak proste nie je, či už je zlikvidovaných zatiaľ päť cevečiek, ktoré sú zlikvidované do tla, teda, že sú zamknuté a vôbec tam nikto už nechodí, alebo je zlikvidovaných len niekoľko desiatok krúžkov. Tak teraz bola debata o tom, že koľko je ozaj zlikvidovaných? Zlikvidované je každé cevečko pre konkrétne dieťa, ktoré tam chodilo na to, čo zaniklo. Preňho to znamená likvidáciu celého cevečka, lebo ak dieťa chodilo na gymnastiku, alebo ak chodilo na tú flautu a my, keďže sme nedostali peniaze, my sme prepustili toho učiteľa flauty a trénera gymnastiky, tak v tej chvíli preňho spadol svet. Je mu jedno, že ešte funguje formovanie z hliny alebo folklórne tance, lebo ono nechcelo chodiť na folklórne tance. My sme jemu jeho krúžok zrušili a tým preňho to cevečko zaniklo. Musím povedať, že, ešte raz, toto nie je predsa žiadna politika. Tie tisíce detí, ktoré využívali služby cevečiek, predsa nemáme kategorizované podľa politickej príslušnosti a preferencií ich rodičov. Jedná sa o pochybenie, o ktorom musím povedať, že sme pána ministra v dobrom varovali. Ja, a ako ste si mohli všimnúť, nemám s ním nijako predpätý vzťah, máme vzťah akceptujúcich sa partnerov, ale varovali sme ho. Stalo sa to a je to tu. Kolegovia – predkladatelia tohto pozmeňovacieho návrhu robia krok, ktorým sa zaťahuje záchranná brzda a zabraňuje sa ďalším a ďalším zánikom, ktoré by nastali, ak by sa takáto novela neprijala. A ak by sme potom čakali a počítali už len hroby tých jednotlivých kurzov a tých jednotlivých aktivít, tak by už, ako som povedal, neexistovala cesta späť. Teda z tejto rybacej polievky by sme už živého a veselo skáčuceho kapra nikdy neurobili. Preto ako spravodajca oceňujem snahu mojich kolegov a necítim k nim nijakú žiarlivosť, naopak, pretože je v prospech tých detí, ktorým spod zadku vytrhávame stoličku s gitarou,je jednoducho nepolitická. Nemá žiadne farby. A myslím si, že nie je hanbou urobiť krok nazad, urobiť operatívne riešenie problému, a potom v lepšej situácii vyhodnotiť, čo to prinieslo a čo to neprinieslo. Lebo ak tento krok odmietnete, milí vládnuci priatelia, je vás tu málo, ale aj vy ôsmi môžete povedať svojim kolegom, že keď to podporíme, tak tým urobíme krok pomáhajúci mnohým deťom. A ak to neurobíme, tak vedome mnohým deťom škodíme. Ďakujem za pozornosť.