I. Šulaj, poslanec: (2005-05-18):
Dovolím si povedať svoj vlastný názor, a to z toho dôvodu, že už v súčasnej Národnej rade vznikol určitý precedens, či sa spravodajca môže aj vecne vyjadrovať k určitému predloženému návrhu, alebo nie. Preto som si dovolil prihlásiť sa ako prvý do rozpravy, aby som okrem toho, že som spravodajca, mohol vyjadriť aj svoj vlastný názor a názor poslaneckého klubu Smer. Hovoril som o dvoch problémoch, ktoré je potrebné posúdiť. Prvý okruh problémov súvisí so zodpovednosťou štátu, druhý okruh problémov súvisí s náhradou škody, pretože tak ako tento návrh zákona to predkladá, ide len o čiastočné odškodnenie, teda nie o plné odškodnenie tých ľudí, ktorí vložili svoje finančné prostriedky do nebankových inštitúcií. Pri prvom okruhu problémov súvisiacich so zodpovednosťou staronových vlád za nekonanie, nečinnosť, ktorá spôsobila majetkové ujmy občanom, ktorí „naleteli“ na klamlivé reklamy, bude potrebné posúdiť celý rad čiastkových problémov. Chcel by som vás požiadať, aby sme v rozprave k uvedenému návrhu zákona zodpovednosť posudzovali komplexne, a to z hľadiska historickej, odborne a právnej zodpovednosti vlády v obdobných majetkových kauzách, ktorých dôsledkom bolo znižovanie majetku štátu, a teda aj jeho občanov. Štát totiž tvorí podľa môjho názoru súhrn občanov. Štát je pre mňa určitá imaginárna veličina, ktorú si musíme rozmeniť na drobné. Veď predchádzajúca vláda a konkrétne pani Schmögnerová nevedela, ani doteraz nevie vysvetliť, kam sa podel majetok skrachovaných bánk. Tá istá bývalá pani ministerka ako predstaviteľka ekonomického a finančného sektora nevedela vysvetliť, kam sa podelo cca 12 mld. korún z Devín banky. Ten istý problém mal pán Migaš, mal pán Kanis, poprípade ostatní členovia, ktorí buď boli ako vysokí štátni ústavní činitelia, alebo boli zástupcovia vlády. Ekonomické riešenie sa však našlo a súviselo so zvýšením poplatkov do Fondu na ochranu vkladov, ktoré zaplatia v bankových úrokoch občania a podnikatelia tohto štátu. Ak sa pamätáte, asi prednedávnom, možnože pred pol rokom, sme tu mali novelu zákona o Fonde na ochranu vkladov. Vtedy sme hovorili o tom, že Slovenská republika vstupuje do Európskej únie a niektoré naše banky si podľa vtedy súčasnej platnej legislatívy mohli zvoliť aj iný Fond na ochranu vkladov v iných štátoch. Vtedy aj politická strana Smer povedala: „Nie. Je potrebné riešiť ekonomické záujmy tohto štátu.“ A zahlasovali sme za novelu, ktorá hovorí o tom, že naše banky a naše bankové inštitúcie, ktoré tu pôsobia na území štátu, budú odvádzať finančné prostriedky do Fondu na ochranu vkladov tak, aby sa kryli všetky tie straty, ktoré boli spôsobené skrachovanými bankami vrátane aj Devín banky. Inakšie ja sám ako ekonóm si neviem predstaviť, kde sa môže podieť 12 mld. Sk. Neviem to pochopiť, ale realita na Slovensku je trošku inakšia. Je to tá istá bývalá pani ministerka, ktorá vedela o problémoch v nebankových subjektoch a nekonala. To si myslím, že bol ten základný problém, ktorý tu vznikol. Hovoriť o tom, že je niekde problém a neriešiť ho, to môže robiť radový občan tohto štátu. Ak je niekto minister, ktorý je zodpovedný za financie a za finančný rezort, ak je niekto zodpovedný za kapitálový rezort, je potrebné, aby situáciu riešil a aby navrhoval, ak je to potrebné, aj legislatívne opatrenia na to, aby nevzniklo takéto problematické konanie pri nebankových inštitúciách. Pred niekoľkými dňami sme posudzovali odbornosť či neodbornosť predchádzajúcich vlád vo veci Československej obchodnej banky. Dvadsaťpäť miliárd korún sa následne našlo v štátnych aktívach a v rozpočte štátu. Vtedy som bol jedným z tých navrhovateľov spolu s pánom Malchárkom, aby sme prerokúvali tento problém na pôde Národnej rady Slovenskej republiky. A problém vznikol v tom, nie ako zaplatiť, ale vtedy som vysvetľoval, že problém vznikol v tom, prečo sme sa vzdali kurzovej pohľadávky voči Českej republike? A nikto mi na to neodpovedal. Ja sa pýtam, prečo sme 15 mld., ktoré sme dostali z Československej obchodnej banky, nepoužili hneď na splatenie dlhov voči Československej obchodnej banke? A ak sa pamätáte na to uznesenie, tam bolo jasne povedané, a vlastne aj pán minister financií to deklaroval vo svojej správe, kde sa podelo tých 15 mld. korún. No 5 mld. išlo v podstate na zdravotníctvo, 5 mld. išlo na železnice. A už vtedy, keď sa v predchádzajúcom volebnom období podpisovala dohoda o tom, ako Československá obchodná banka dopadne, už vtedy boli prísľuby vlády, že týchto 15 mld. sa malo použiť na zaplatenie tohto dlhu. Pred niekoľkými rokmi sme museli riešiť oddlžovanie bánk, ktoré bolo spôsobené zlými rozhodnutiami bankových rád, resp. nečinnosťou Národnej banky Slovenska. Zdroje, a to vo výške 100 %, sto percent, sa našli v súčasnom období v štátnom rozpočte. Koniec koncov musia ich platiť súčasní daňoví poplatníci. Vtedy sme hovorili, pred niekoľkými rokmi, že staré pohľadávky, ktoré mali banky, budú nahradené pohľadávkami Slovenskou konsolidačnou agentúrou voči ich neplatičom. Každému triezvemu človeku bolo jasné, že dobytnosť týchto pohľadávok je vo výške 2 až 3 %, a všetkým nám bolo nakoniec jasné, že tento rozdiel bude musieť zaplatiť štátny rozpočet. Nikto iný. V opačnom prípade by sme našli perpetuum mobile. Pýtam sa, ako je to možné, že sme našli stopercentnú zodpovednosť pri ČSOB za to, že štát zaplatí tieto dlhy? Našli sme ich pri bankových inštitúciách, našli sme ich pri Devín banke a tu štát si zobral priamo na seba stopercentnú zodpovednosť, že všetky tieto dlhy zaplatí. Koniec koncov zase ich budú musieť zaplatiť len občania alebo podnikateľská verejnosť v tomto štáte. Teda na jednej strane je tu otázka zodpovednosti, kde štát pristupuje vo výške 100 % k svojim vlastným záväzkom, dlhom alebo k nesprávnej finančnej alebo ekonomickej politike a ich realizácii a na druhej strane je tu otázka, ako riešiť čiastočné odškodňovanie týchto subjektov. Pri druhom okruhu problémov bude potrebné posúdiť mieru odškodnenia, aby nevznikli ďalšie krivdy. Uvedený návrh zákona už vo svojom obsahu definuje, že ide len o čiastočné, nie úplné odškodnenie. Domnievam sa, že výška uvedeného odškodnenia by mohla byť limitovaná napríklad výškou daní a odvodov, ktoré nebankové subjekty zaplatili počas svojej existencie. Takto to aj predkladali navrhovatelia a takto som to aj ja pochopil. Myslím si, že by bolo potrebné, možnože v rámci druhého čítania, spraviť určitú finančno-ekonomickú analýzu, koľko daní, odvodov bolo zaplatených pri týchto nebankových inštitúciách pri ich činnosti. Ale namieste je aj moja profesionálna otázka: Ak nebankové inštitúcie konali v rozpore so zákonom o konaní, ja sa pýtam, prijali sme v rozpore s platnou legislatívou ich dane a odvody? Alebo nemali by sme tieto dane a odvody, keď to bolo v rozpore so zákonom, vrátiť týmto inštitúciám, aby sa pokryli niektoré výdavky, ktoré budú súvisieť s konkurznou podstatou a s vyplatením konkurznej podstaty týmto jednotlivým občanom, ktorí vložili finančné prostriedky do nebankových inštitúcií? Je tu určitý paradox, je tu rozpor, na ktorý by sme si mali dať odpoveď v rámci možnože druhého čítania. Zároveň by som vás poslancov chcel požiadať, aby diskusia bola vecná, odborná a posúdila komplexne názory spoločnosti. Hľadajme riešenia v záujme celej spoločnosti. Veď ľudia nás volili do Národnej rady Slovenskej republiky kvôli riešeniu problémov, a nie kvôli tomu, aby sme tu viedli len politické diskusie. Vždy som sa snažil vo svojich príspevkoch byť vecný, reálny a navrhovať vecné riešenia. Tie politické diskusie, tie nech vedú ľudia o tom, či robíme dobre, alebo nie. Našou úlohou je hľadať riešenia a pomáhať ľuďom tak, aby sme riešili problémy spoločnosti, riešili problémy ľudí, ktorí dali svoje finančné prostriedky do nebankových inštitúcií, aby nevznikli nové krivdy. Ďakujem za pozornosť.