Glváč, Martin, minister obrany SR (2014-12-11):
Ďakujem veľmi pekne. Možno, dúfam, že sa mi podarí reagovať na všetky podnety a možno aj kritické a že budem naozaj konkrétny. Asi ma nebudete upodozrievať, že s pánom kolegom Osuským sme veľmi často nejakým spôsobom mali spoločný názor, ale musím mu poďakovať za jeho názor, aj s pánom kolegom Drobom. A ja neberiem ani názor pánovi kolegovi Hlinovi, lebo si vážim niekedy, hoci mnoho aj mojich kolegov to vníma osobne, ja si myslím, že takáto debata nikomu nezaškodí, a ja rád s ním debatujem aj mimo tejto miestnosti. Chcem len povedať, áno, je to náš záväzok a to je to, čo si ctíme. A keby sme išli, pán kolega Hlina, podľa toho vášho pohľadu, a nie je to školenie policajtov. Je to naozaj širšie, je to bezpečnostných zložiek aj vo veliteľstvách aj podobne. Pôsobili sme tam desať rokov. Desať rokov a viete, že rok 2013 bol napríklad pre nás ten najhorší rok aj vzhľadom na tie obete, ktoré naše ozbrojené sily a hlavne tie rodiny priniesli. A ak by sme len tak zdupkali a nepokračovali a neutvrdili to, prečo sme tam boli. Ja teraz nechcem hodnotiť, či to bolo tých desať rokov úspešných alebo neúspešných. Určite to nebolo stopercentne úspešných a to vedia aj v Aliancii, aj v Spojených štátoch, aj my všetci to vieme, že všetko nie je ideálne v tejto misii, ktorá trvala desať rokov a vyžiadala si množstvo síl a množstvo životov, množstvo peňazí. Myslím si, že aj my ako Slováci by sme, a prepáčte mi ten výraz, opľuli aj tie hroby tých vojakov, ktorí padli na prelome minulého a tohto roku. Hovoríme, že armáda by mala chrániť nás, deti pána Hlinu, nenarodené deti pána Kadúca, myslím, a neviem koho všetkého. Moje deti. Áno, áno, tak by to malo byť. Ale sme naozaj členmi nejakého spoločenstva a sami by sme sa určite nikdy neubránili, ak by bol vyšší záujem. A teší ma to, že to hovoríme aj v tejto dobe, a tým reagujem aj na kolegu Gála, ktorý povedal, v susednej krajine je vojnový konflikt. A my, keď nevieme otvorene povedať, aké všetky opatrenia robíme, pretože je to v nejakom režime a nesmieme všetko predstaviť, tak tu sa postaví niekedy desať poslancov alebo päť alebo šesť a rozpráva nám, že sme kúpili, že sme si dovolili kúpiť priamo od výrobcu 688 nejakých zbraní, pretože ich potrebujeme aj vzhľadom na tú situáciu, aj že sme prijali určité rozhodnutia a prijali to najvyššie autority bezpečnosti tejto krajiny a teraz nehovorím o ministerstve obrany, ale hovorím o Bezpečnostnej rade a vláde. A keď už vládu by sme chceli opomenúť, lebo poviete, to je vláda jednej strany, tak v Bezpečnostnej rade je zastúpenie, zastúpenie vojenskej kancelárie prezidenta, bezpečnostného úradu, Slovenskej informačnej služby a silových rezortov. A či niekto bude donášať do Bruselu a bude tam nejaký úradník hodnotiť, pričom nemá penzum informácií, či sme mali podľa verejného obstarávania alebo nemali od výrobcu kúpiť zbrane, keď sme ich ešte unifikovali, a bude to tu rozprávať na tlačovkách, tak prepáčte, tu sú na to určité orgány, tu sú na to určité zoskupenia. My máme na to právo a budeme o svojich národnoštátnych záujmoch rozhodovať sami. (Potlesk.) Ale súhlasím, súhlasím, že musíme sa v prvom rade zaoberať našou národnou bezpečnosťou. Súhlasím. Ale aj celé NATO, zoberme si to. A ja som bol s pánom Hlinom v tom Afganistane. Boli sme aj s pánom Gálom. Myslím, pán Hlina, pán poslanec, boli sme spolu, videli sme, sme boli hrdí na tých vojakov. Áno, bolo tam možno množstvo problémov. Tá misia bola možno menej úspešná, ako sa čakalo. Stála množstvo finančných prostriedkov, ďaleko menej ako teda pokračovanie tejto misie, s ktorou Aliancia chce pokračovať. Ale slovenskí vojaci tam odohrali naozaj významnú úlohu a myslím si, že máme byť na čo hrdí. Ale nepoďme do rétoriky, že teda keď vyčleňujeme desať miliónov, že to majú dostať teda tí vojaci. Ja tiež možno, keď som prišiel z podnikateľského prostredia, tak som si nevedel predstaviť, že na jedného vojaka bojovníka alebo vyslaného podľa noriem Severoatlantickej aliancie pripadajú štyria logisti a čo všetko k tomu pripadá a ako to treba narátať. Po prvé, chcem povedať, je to maximálny rámec, tak ako 66 vojakov v jednej rotácii. To znamená, za rok by to boli dve rotácie. 66 vojakov je maximálny počet a 10,3 mil. eur ročne je maximálny počet podľa vzorcov, ktoré sú schválené v Aliancii. My tak ako sme mali aj v minulej misii rozpočtované zdroje, vždy sme možno všetky neminuli a použili sme ich na niektoré iné aktivity. Čo sa týka vystúpenia, to znamená otázky pána poslanca Hlinu. Prvá áno, druhá áno a sú to maximálne počty a uvidíme, aké budú špecifikácie, aké budú požiadavky. Ale tieto hradíme priamo zo zdrojov ministerstva obrany z rozpočtovej kapitoly. Dve percentá? Super, dajte okamžite. Ja len hovorím, že aj vzhľadom na to, že aj keby za rohom nám vybuchovali bomby, tak my aj bruselskí úradníci, aj niektorí poslanci to radi zneužijú, tak vypíšme potom dvojročné výberové konanie, hoci máme iné páky, iné ustanovenia aj v rámci európskych noriem. Ale môže to niekto spochybňovať. Budeme sa určite brániť. Ale keď dve percentá, musíme si povedať, odkiaľ ich zoberieme? Keď predkladám akýkoľvek návrh, aj na takúto misiu, tak musím mať finančnú doložku. A keď aj tuná v parlamente odznelo dve percentá, bol tu nejaký návrh, že tak dajme dve percentá na obranu, čo teda veľa krajín nedáva a ja by som bol rád. Dajte. Vyzbrojíme, prezbrojíme. Nevieme to naozaj takýmto skokom urobiť, pretože ak máme dodržať všetky normy obstarávania, nemôžeme mať budúci rok dve percentá. My sme na summite vo Walese povedali, že v určitom horizonte sa dostaneme do čísiel priemeru členských krajín NATO z Európskej únie, čo predstavuje 1,6 % HDP. Vy hovoríte, klesli sme pod percento, hráme sa s tým mediálnym, na obranu a kapitola ministerstva obrany. Na obranu je vždy jedno percento. Musím podotknúť ináč, že jedno percento dnes predstavuje oproti tým rokom, keď sme mali možno dve percentá, v reálnom čísle to isté. To znamená, to jedno percento, teda taký rozpočet ako minulý rok, predstavuje pre rezort obrany 50 mil. eur nárast v roku 2015. A to vy všetci viete. To znamená, pán prezident, pán minister zahraničných vecí a ja sme vo Walese niečo deklarovali a nielen tak, že sme sa dohodli, viete, že tu je trojročné rozpočtovanie, my sme deklarovali, že sa dostaneme v rokoch teda 2016 a ďalej, alebo že tak sme sa zaviazali, že sa vytvoria podmienky na to, aby sme sa dostali do toho priemeru tých 1,6 a aby sme mohli ďalej uvažovať do roku 2020. Ale strašne sa mi páči toto, že, a niekto to tu povedal, za posledných 20 rokov sme nič neurobili. Dneska ma kritizujú mnohí a hlavne novinári, ako vieme nájsť tieto peniaze a nemáme to finančne kryté. No to je tá dobrá otázka a ja sa pýtam, ako ste dokázali minúť toľko peňazí v minulých vládach a nekúpiť nič? To je ten problém. Ja si spartany, ktoré som podpísal, ktoré boli vysúťažené dávno, ja si ich zaplatím z tohto bežného môjho úbohého rozpočtu. Keď hovorím o tých zbraniach, ja si ich zaplatím z tohto úbohého rozpočtu, tak kam ste dávali tie peniaze? Pýtam sa ďalej, keď hovorím o vrtuľníkoch, mám dohodu s ministerstvom financií a s premiérom, že na konkrétne vyzbrojovacie projekty budú dávané tieto finančné prostriedky a nijakým spôsobom my nezadlžujeme budúce vlády. Ja sa pýtam, kde išli finančné prostriedky za posledné roky, a veľmi som rád, že ste mi ich nahodili, lebo tie modernizačné projekty sú. Keď sa bavíme o radaroch, bavíme sa stále o verejnom obstarávaní z rozpočtu z kapitoly ministerstva obrany, zatiaľ. Zatiaľ. Lebo ešte nám nevyšla žiadna suma z verejného obstarávania, ale zatiaľ mimo vrtuľníkov som nepýtal naviac peniaze. Ja sa pýtam, čo tri vlády pravicové urobili pre rezort obrany a koľko finančných prostriedkov z týchto, a ja si myslím nemalých peňazí použili na obranu Slovenskej republiky. Inak chcem poďakovať všetkým, ktorí podporia tento návrh, lebo si myslím, že je to naša prezentácia a je to potvrdenie toho, že sme stabilným a vypočítateľným partnerom Aliancie. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)