P. Hrušovský, predseda NR SR: (2005-05-26):
Otváram rozpravu o tomto bode programu. Prosím technikov, keby nastavili program na možnosť prihlásiť sa do rozpravy. Nehlási sa nik z prítomných poslancov. Preto vyhlasujem rozpravu za skončenú a prerušujem rokovanie o tomto bode programu. A poprosím pána predsedu Ústavu pamäti národa, aby podal Národnej rade Slovenskej republiky výročnú správu o činnosti Ústavu pamäti národa za rok 2004 (tlač 1140). Pán predseda, vítam vás na rokovaní Národnej rady a zároveň vám udeľujme slovo. J. Langoš, predseda Správnej rady Ústavu pamäti národa: Ďakujem pekne za slovo. Vážená Národná rada Slovenskej republiky, dámy a páni, sú to takmer dva roky, čo ma Národná rada Slovenskej republiky zvolila za predsedu Správnej rady Ústavu pamäti národa. Dnes prvýkrát predstupujem pred vás, ako ma na to splnomocňuje zákon o pamäti národa, aby som predniesol výročnú správu o činnosti ústavu. Dámy a páni, dovoľte mi poďakovať Národnej rade Slovenskej republiky, poslancom z predošlého volebného obdobia aj vám poslancom v tomto volebnom období za doterajšiu priazeň. V predošlom volebnom období bol návrh zákona o pamäti národa dvakrát posudzovaný vládnou legislatívou, dvakrát zamietnutý Legislatívnou radou vlády a vládou Slovenskej republiky. Napriek tomu ho Národná rada Slovenskej republiky po dôkladnej a rozsiahlej diskusii schválila. Bývalý prezident Slovenskej republiky Rudolf Schuster, v roku 1989 člen Predsedníctva ÚV KSS, ho odmietol podpísať a zákon vrátil parlamentu. V poslednom hlasovaní Národná rada Slovenskej republiky zákon opätovne schválila, a to ústavnou väčšinou, hlasmi poslancov poslaneckých klubov všetkých politických strán, politických strán vtedajšej koalície aj vtedajšej opozície zastúpených v parlamente. Som presvedčený, že máme podporu prezidenta Slovenskej republiky Ivana Gašparoviča. Vedie ma k tomu aj osobná skúsenosť z najťažšej doby obnovovania našej slobody a demokracie, jeho iniciatívny a pozitívny prístup k všetkým ťažiskovým problémom, keď sme úzko spolupracovali, on ako generálny prokurátor ČSFR a ja ako federálny minister vnútra. A vyslovím prianie, aby si tento prístup zachoval aj pri plnení svojej dnešnej vysokej funkcie na rozdiel od Rudolfa Schustera. Dámy a páni, zákon o pamäti národa bol prijatý na základe širokej verejnej diskusie o potrebe vyrovnania sa s nacistickou a komunistickou minulosťou. V prvých dvoch rokoch po páde štátu KSČ, parlamenty Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky prijali viacero deklarácií odsudzujúcich komunistický systém, boli vykonávané rehabilitácie a reštitúcie, KSČ a Socialistický zväz mládeže boli zákonne zbavené majetku a bol prijatý zákon, ktorý mal chrániť vysoké štátne funkcie pred vydieraním alebo iným zneužitím osobami spätými s komunistickým režimom. Tento zákon nebol na Slovensku po roku 1993 štátnymi orgánmi vykonávaný a jeho účinnosť zanikla 31. decembra 1996. Bol to tzv. lustračný zákon. Vláda Slovenskej republiky končí proces odškodnenia obetí predchádzajúcich režimov, ale verejnosť dodnes nepozná mená predstaviteľov strany a štátu, ktorí nesú osobnú zodpovednosť za spáchané zločiny voči vlastnému civilnému obyvateľstvu. Návrh zákona o pamäti národa vychádzal zo skúseností nemeckého Gauckovho úradu, od jeho vzniku v roku 1990, českého Úradu dokumentácie a vyšetrovania zločinov komunizmu, poľského Inštitútu národnej pamäti, ktorý bol založený v roku 1998, a maďarského Historického archívu Štátnej bezpečnosti. V dnešnej dobe v Českej republike po našom vzore s obdivom pristupujú k riešeniu problematiky, ktorá je zakotvená v našom zákone, a s výrazným oneskorením pripravujú obdobnú právnu úpravu. Zo spomenutými zahraničnými inštitúciami sme už nadviazali úzke pracovné styky. To, čo som tu spomenul, boli najdôležitejšie aspekty prijatia zákona o pamäti národa v roku 2002. Teda Ústav pamäti národa bol zriadený zákonom ako verejnoprávna nezisková inštitúcia, na ktorú štát preniesol konkrétne úlohy stanovené v zákone. Najvyšším orgánom ústavu je Správna rada. Predsedu a štyroch členov zvolila v roku 2003 Národná rada Slovenskej republiky, dvoch členov vymenoval prezident Slovenskej republiky a dvoch členov vymenovala vláda Slovenskej republiky. Na plnenie úloh uložených zákonom štát prispieva ústavu každoročne dotáciou zo štátneho rozpočtu. Verejný dohľad nad činnosťou ústavu vykonáva Národná rada Slovenskej republiky prostredníctvom výboru pre ľudské práva, národnosti a postavenie žien. Vo verejnej diskusii sa objavuje, a to aj v názoroch niektorých politikov demokratického a právneho štátu, obhajoba Štátnej bezpečnosti ako tajnej služby štátu a porovnáva sa jej činnosť s činnosťou Slovenskej informačnej služby. Takéto porovnanie môže spôsobiť len absolútna strata pamäti. Tajnou službou nacistického a komunistického štátu boli v rokoch 1939 až 1989 Ústredňa Štátnej bezpečnosti, zložky Národnej bezpečnosti a Štátnej bezpečnosti komunistického štátu, ktoré boli riadené politickými príkazmi straníckeho mocenského centra obidvoch totalitných štátov. Mocenským politickým centrom štátu bol Ústredný výbor Komunistickej strany Československa, predovšetkým jeho Politbyro, neskôr Predsedníctvo, ktoré dávalo direktívy Zboru národnej bezpečnosti na likvidáciu vonkajšieho a vnútorného nepriateľa, nepriateľov v strane a v spoločnosti a na rozklad nepriateľských štruktúr v Česko-Slovensku a v kapitalistických štátoch. Zákony, ktoré upravovali činnosť Štátnej bezpečnosti, ustanovili, že Zbor národnej bezpečnosti, a teraz citujem, „pri plnení úloh vychádzal z cieľov a smerníc ustanovených Komunistickou stranou Československa, chránil socialistické spoločenské a štátne zriadenie, odhaľoval a zneškodňoval nepriateľskú činnosť zameranú proti Československej socialistickej republike a chránil občanov pred touto nepriateľskou činnosťou. Zbor národnej bezpečnosti bol ozbrojený a podľa vojenských zásad organizovaný zbor, ktorý plnil úlohy na celom území Československej socialistickej republiky a bol podriadený ministrovi vnútra. V rámci Zboru národnej bezpečnosti bola utvorená zložka tajnej služby Ústredného výboru KSČ – Štátna bezpečnosť.“ Toľko znenie vtedy platných zákonov. V roku 1990 a 1991 bola vo Federálnom zhromaždení ČSFR vedená zásadná parlamentná diskusia o činnosti a zameraní tajnej služby demokratického právneho štátu a bol založený Úrad na ochranu ústavy a demokracie, neskôr, keď boli z neho prepustení príslušníci bývalej Štátnej bezpečnosti a parlament zakázal pracovať s tajnými spolupracovníkmi bývalej Štátnej bezpečnosti, bolo vymenené vedenie a služba bola premenovaná na Federálnu informačnú službu. V júli 1991 bola zákonom zriadená Federálna bezpečnostná informačná služba, ktorá zanikla zákonom Federálneho zhromaždenia spolu so zánikom ČSFR. V roku 1993 bola zákonom Slovenskej národnej rady zriadená Slovenská informačná služba. Ak Štátna bezpečnosť mala postihovať akékoľvek prejavy slobody vlastného civilného obyvateľstva, likvidovať demokratické aktivity, brániť odchodu obyvateľov do krajín západnej demokracie, konfiškovať literatúru zo Západu, perzekvovať ľudí za vyslovenie názoru a tajnými prostriedkami sledovať a zastrašovať obyvateľstvo, tajné služby, ktoré boli zakladané demokratickými právnymi štátmi a Slovenskou republikou v roku 1993, u nás je to Slovenská informačná služba, získavajú informácie potrebné pre ústavných činiteľov, na ochranu ústavného demokratického režimu a ľudských práv a osobných slobôd obyvateľov pred činnosťou cudzích spravodajských služieb a terorizmu organizovaného predovšetkým z cudziny. Zásadne nemá hľadať nepriateľa medzi vlastným obyvateľstvom. Ústav pamäti národa do konca minulého roka prevzal do svojej správy takmer celú dokumentáciu vytvorenú zložkami Štátnej bezpečnosti na Slovensku a tzv. bezpečnostnú kópiu zväzkovej agendy I. správy ZNB, teda rozviedky, na mikrofišoch, ktoré od roku 1993 využívala ako súčasť svojho poznatkového fondu Slovenská informačná služba. Musím tu zdôrazniť, že Slovenská informačná služba od založenia ústavu sťažovala odovzdávanie dokumentov Štátnej bezpečnosti a bránila ústavu plniť zákonom uložené úlohy. Rôznymi podmienkami, ktoré kládla v rozpore so zákonom o ochrane utajovaných skutočností, spôsobila, že posledné dokumenty zväzkovej agendy ŠtB, ktoré mala vo svojich depozitoch, boli viac ako rok po zákonom stanovenej lehote uložené ešte v archívoch Slovenskej informačnej služby a rovnako viedla vo svojich archívoch aj neusporiadanú písomnú dokumentáciu, ktorú ešte vcelku ústavu neodovzdala. V súčasnosti preberáme dokumenty z archívov Ministerstva vnútra Slovenskej republiky, medzi ktoré patria najmä archivované personálne a kádrové spisy príslušníkov Štátnej bezpečnosti, fond 11. brigády pohraničnej stráže a ochrany štátnych hraníc, časť zmiešaného fondu Federálneho ministerstva vnútra ČSSR a archívne fondy zložiek Štátnej bezpečnosti pri krajských správach ZNB na Slovensku a ich predchodcov. Od delimitácie archívov ministerstiev vnútra v roku 1992 zostala v českých archívoch uložená časť dokumentácie federálneho ministerstva vnútra, personálne a kádrové spisy príslušníkov ŠtB, registračné protokoly a iné evidenčné pomôcky federálneho ministerstva vnútra a centrálnych správ ŠtB so sídlom v Prahe, časť zväzkov rozviedky ŠtB, úplná zväzková agenda II. správy ZNB, Hlavnej správy Vojenskej kontrarozviedky – III. správy ZNB a úplná dokumentácia spravodajskej správy Generálneho štábu Československej ľudovej armády, ktoré boli vedené o slovenských občanoch alebo obsahujú údaje o území dnešnej Slovenskej republiky. Dámy a páni, chcem poďakovať ministrovi zahraničných vecí Slovenskej republiky Eduardovi Kukanovi za dobrú spoluprácu, ktorá nám umožnila dospieť k predbežným dohodám s ministrom vnútra Českej republiky a ministrom obrany Českej republiky o tom, že naše požiadavky môžu byť predmetom dodatkov a budú predmetom dodatkov k už platným medzirezortným zmluvám a že znenie dodatkov a riešenie technických otázok delimitácie navrhnú trojstranné pracovné skupiny zriadené partnerskými rezortmi a Ústavom pamäti národa. Na Slovensku sme v posledných mesiacoch v tejto veci ešte nedosiahli žiadne dohody. V priebehu minulého roka sa nám podarilo skrátiť až odstrániť časový sklz pri vybavovaní žiadostí o sprístupnenie dokumentov, ktoré má ústav vo svojom depozite, ktorý vznikol oneskoreným odovzdávaním Slovenskou informačnou službou. Za roky 2003 a 2004 evidoval Ústav pamäti národa celkom 6 216 žiadostí. Za rok 2004 sa s požadovanými dokumentmi oboznámilo 235 žiadateľov, pre ktorých bolo pripravených 18 600 strán kópií archívnych dokumentov, skenovaných a upravených tak, ako to ukladá zákon o pamäti národa. Na sprístupnenie je v súčasnosti pripravených aj ďalších 100 zväzkov, ktoré žiadatelia doteraz neprevzali, čo je ďalších vyše 20-tisíc preštudovaných a upravených strán archívneho textu. Ústav pamäti národa na základe uzatvorených písomných dohôd poskytuje informácie a sprístupňuje dokumenty pre potreby bezpečnostných previerok osôb, ktoré vykonávajú Slovenská informačná služba a Vojenské obranné spravodajstvo vo vlastnej pôsobnosti a Národný bezpečnostný úrad v celorepublikovej pôsobnosti. Ústav pamäti národa zverejnil na internetovej stránke vernú elektronickú kópiu registračných protokolov zväzkov, ktoré boli ako evidenčné pomôcky vedené štatisticko-evidenčnými odbormi krajských správ ZNB na Slovensku a personálny register príslušníkov Štátnej bezpečnosti, stav k 31. decembru 1989 v útvaroch na Slovensku. Tieto registre budeme postupne dopĺňať o ďalšie rekonštruované registre a registre Štátnej bezpečnosti uložené v českých archívoch spätne až do roku 1939. Túto úlohu považujeme dnes ideovo za splnenú, dopĺňanie bude technicky závisieť od postupu preberania dokumentov z Českej republiky. Dámy a páni, v tomto roku okrem zmienených úloh riešime predovšetkým tri úlohy: - Zverejníme pripravovaný register likvidovaného a arizovaného židovského majetku, ktorý obsahuje mená a priezviská 10-tisíc majiteľov podnikov so sídlom podniku, druhom podnikania a číslom rozhodnutia o likvidácii, menom likvidátora, ak existuje, a v registri arizovaného majetku aj meno arizátora. - Postupne zverejníme register 75-tisíc súdne rehabilitovaných osôb s menami sudcov, prokurátorov, vyšetrovateľov z pôvodných politických procesov a s údajom o mieste uloženia súdneho spisu. - Zverejním tiež register funkcionárov Hlinkovej gardy a Komunistickej strany Československa a Komunistickej strany Slovenska. V rámci bádateľskej práce na úlohách uložených zákonom pripravujeme pre verejnosť dokumentáciu o zločinoch, ktorých sa dopustil štát na vlastnom civilnom obyvateľstve, ako to ukladá a definuje zákon. Preto sme urobili analýzu pojmov zločiny nacizmu a zločiny komunizmu s ohľadom na skutkové podstaty zločinu proti ľudskosti, definovaných medzinárodným trestným právom. Vychádzali sme v tejto analýze predovšetkým z rozsudku Európskeho súdneho dvora pre ľudské práva z 22. marca 2001 vo veci Streletz, Kessler a Krenz. Ide o posledného generálneho tajomníka ÚV SED verzus Nemecko, ktorým bola zamietnutá sťažnosť týchto troch odsúdených nemeckými súdmi za navádzanie na vraždy na hranici medzi Spolkovou republikou Nemecko a NDR. A v tomto rozsudku je vyslovený aj právny názor, že konanie, za ktoré boli sťažovatelia odsúdení, nepredstavovalo v čase spáchania trestný čin len podľa nemeckého práva, ale aj podľa medzinárodného práva. Skutkové podstaty zločinu proti ľudskosti boli v medzinárodnom trestnom práve definované už v roku 1945 v Štatúte Norimberského medzinárodného vojenského tribunálu a neskôr boli potvrdené viacerými rezolúciami Organizácie Spojených národov. V rozšírenej podobe sa stali v roku 1999 súčasťou aj Rímskeho štatútu Medzinárodného trestného súdu. Zločin proti ľudskosti sa stal medzinárodným verejnoprávnym zločinom, ktorého sa dopúšťa štát útokom na slobodu, práva a život osoby alebo skupiny osôb, ktoré buď nijako neporušili platné zákony, alebo boli za to potrestané tvrdšie, ako to vyžadoval vtedy platný zákon. Ústav pamäti národa teda zhromažďuje dokumentáciu, ktorá bude vlastne svedčiť o spáchaných zločinoch proti ľudskosti, a táto dokumentácia bude dokumentovať také konanie štátu, ktoré napĺňa tieto skutkové podstaty zločinu proti komunizmu definovaného v medzinárodnom trestnom práve: Prvý znak je „systematické alebo organizované konanie“ straníckych a štátnych orgánov zosobnené ich funkcionárom za navádzanie a priamymi páchateľmi. Druhý znak, „za účelom boja s vnútorným a vonkajším nepriateľom“ uzneseniami, verejnými prejavmi, zákonmi, vyhláškami, podzákonnými normami, rozkazmi, nariadeniami, pokynmi, inštrukciami. Tretí znak ako „útok proti civilnému obyvateľstvu“, ako bolo opustenie republiky bez súhlasu štátu, politická činnosť mimo povolených politických strán, činnosť náboženských spoločenstiev bez súhlasu štátu, verejné prejavy náboženskej viery, šírenie iných ako oficiálnych názorov. Štvrtý znak tejto skutkovej podstaty „s viacnásobným opakovaním trestných činov“ vraždy, zbavenia osobnej slobody, to boli rozsudky súdov, šírenie iných ako oficiálnych názorov a iné činy politickej represie. Ústav pamäti národa vyvíja poznatkový databázový informačný systém nad elektronickou kópiou archívu bezpečnostných zložiek, ktorý umožní rýchly výber, vyhľadávanie a rekonštrukciu poznatkov o represívnych aktivitách Štátnej bezpečnosti, prokuratúry a súdov v čase neslobody. Niektoré bloky tohto systému sú už vytvorené a využívame ich na plnenie niektorých úloh ústavu. Dámy a páni, Ústav pamäti národa požaduje na zabezpečenie plnenia úloh uložených zákonom podporu vlády v dvoch základných požiadavkách: Potrebujeme pre trvalé dôstojné sídlo a umiestnenie archívu, výstavného priestoru, stálej expozície, verejnej knižnice previesť budovu bývalých Hurbanových kasární v Bratislave zo správy Ministerstva obrany Slovenskej republiky. Tu má byť v súlade s urbanistickým zámerom mesta v tejto lokalite umiestnený aj bratislavský archív. Máme na to už predbežný súhlas hlavného mesta a s týmto zámerom je oboznámené aj ministerstvo financií a na ministerstve obrany máme písomnú žiadosť o prevedenie tejto budovy. Druhá žiadosť je financovanie dobudovania Ústavu pamäti národa a plnenia všetkých úloh zvýšením dotácie zo štátneho rozpočtu podľa rozpočtového zámeru na rok 2006 vo výške 90 mil. korún. Len jeden príklad, v akých pomeroch pracujeme: V Ústave pamäti národa pracuje 75 zamestnancov, v obdobnom inštitúte v Inštitúte pamäti národa v Poľsku 1 200 zamestnancov, v nemeckom Gauckovom úrade 2 500 zamestnancov a naše úrady plnia približne rovnaké úlohy, ktoré nám ukladajú zákony. Dámy a páni, nakoniec chcem poďakovať médiám, občanom aj vám poslancom Národnej rady predovšetkým za rodiny obetí a za všetkých, ktorých viedla tajná polícia ako záujmové osoby a ktoré prenasledovala do roku 1989, a chcem vysloviť presvedčenie, že si ponecháte aj naďalej doterajšiu priazeň, že odoláte nebezpečne účelovým zmenám zákona o pamäti národa iniciovanými zištnými a neobjektívnymi osobnými záujmami niektorých vašich kolegov a že budete bez rozdielu na straníckosť a zaradenie v kluboch nápomocní pri realizácii úloh ústavu, ktoré majú smerovať k očiste spoločnosti. Ďakujem pekne za pozornosť.