V. Novotný, poslanec: (2006-12-08):
Včera vo svojom rečníckom vystúpení som chcel predstaviť stanovisko SDKÚ – DS k tej časti štátneho rozpočtu, ktorá sa týka rezortu zdravotníctva alebo rozpočtu verejnej správy, týkajúceho sa ministerstva zdravotníctva. Budem hovoriť aj o disponibilných zdrojoch, ktoré máme v rezorte, lebo tie sa stali veľmi výraznou a vážnou politickou témou, o ktorej sa často diskutuje, a budem sa snažiť v závere aj na niektorých konkrétnych číslach poukázať na to, že je výrazný rozdiel medzi tým, čo sa sľubovalo a čo reálne ide do rezortu, resp. medzi tým, čo bude reálny benefit týchto finančných prostriedkov, ktoré idú do rezortu. Na úvod by som začal asi tým, že programové vyhlásenie vlády hovorilo o navýšení odvodov za poistencov štátu od roku 2007 o 1 %, to znamená, že štát chcel platiť za svojich poistencov odvody vo výške nie  4 % z priemernej mzdy v národnom hospodárstve, ale 5 % priemernej mzdy v národnom hospodárstve, čo teda bola dobrá správa, lebo znamenalo to pre rezort plus 6,3 mld. korún v najbližšom kalendárnom roku. Keby sme si z programového vyhlásenia vlády odmysleli všetky ostatné ustanovenia a všetky ostatné vízie, ktoré sa týkajú rezortu zdravotníctva, tak samo osebe táto správa o navýšení o 6,3 mld. bola dobrá správa. Chcem povedať, že volebné programy skoro všetkých  parlamentných politických strán, ktoré sú dnes zastúpené v snemovni, sľubovali po voľbách v roku 2007 a v ďalších rokoch určite navýšenie odvodov štátu za svojich poistencov. Treba povedať, keď sme stanovili túto výšku na 4 % v predchádzajúcom funkčnom období, bolo to na základe určitých reálií a reality štátneho rozpočtu v tých rokoch a dohody medzi ministrom financií a ministrom zdravotníctva. Už vtedy vo výbore pre zdravotníctvo boli iné návrhy 4,5, 5 %, takže ten tlak nato, aby to bolo viac finančných prostriedkov, bol už vtedy v parlamente a vtedy sme sa dohodli na tých 4 %, čo sa ukázalo ako veľmi dobré, lebo ak sa pamätáte, predtým to vždy vyzeralo v štátnom rozpočte tak, že sa v Národnej rade licitovalo o tom, koľko budúci rok zaplatí vláda za poistencov štátu do poistných rozpočtov zdravotných poisťovní. Čiže bolo to politikum. Každý rok. Aj tento rok by sme sa v Národnej rade  bavili o tom, či to bude 480 korún mesačne, či 460 korún, alebo 510 korún, a bolo by to veľmi vážne politikum. To, že sa nám podarilo naviazať výšku odvodov štátu za svojich poistencov na priemernú mzdu v národnom hospodárstve považujem z pohľadu nás zdravotníkov ako vynikajúci krok, pretože priemerné mzdy v národnom hospodárstve vďaka dynamickému rastu ekonomiky rastú, to znamená, každý rok dostaneme automaticky viac peňazí. V tomto roku to je, viem vám to povedať aj číslom, 3,2 mld. korún, o čo dostaneme viacej, ani o tom nerozprávame, pretože sa to počíta z priemerných miezd v národnom hospodárstve v roku 2005, ktoré medziročne voči roku 2004 narástli. Ale vrátim sa k tým volebným programom politických strán. Volebný program SDKÚ – DS hovoril o tom, že v roku 2007 by sme chceli navýšiť odvody o 0,25 % a potom  každý   rok navyšovať o 0,25 % tak, aby do konca funkčného obdobia, teda do roku 2010 bola  výška na úrovni 5 % odvodov. No, v tomto musím povedať, že programové vyhlásenie vlády a program SMER-u bol omnoho štedrejší, pretože sľúbil hneď v roku 2007 5 %. Od programového vyhlásenia vlády až dodnes postihli naše zdravotníctvo niektoré veľmi vážne údery a zmeny, ktoré výrazne menia momentálnu klímu a charakter fungovania rezortu zdravotníctva. Ten prvý vážny úder bolo zrušenie poplatkov za služby súvisiace s poskytovaním zdravotnej starostlivosti. Plne si uvedomujem, že je to výsostne politická téma a že predvolebné sľuby strany SMER hovorili o tom, že 20- a 50-korunáčky sa zrušia. Tak ony sa zrušili, vy ste dodržali svoj volebný sľub, len skutočnosť je taká, že dnes už máme reálne čísla a vieme, že v budúcom roku to bude znamenať výpadok príjmov pre poskytovateľov zdravotnej starostlivosti vo výške 1,9 mld. korún. Teraz už nekonfabulujem, teraz už hovorím reálne čísla, ktoré vyplývajú z rozpočtu, čiže teraz si nevymýšľam a neprepočítavam čísla, hovorím o štátnom rozpočte, čiže bude chýbať poskytovateľom 1,9 mld. Sk, a to, dámy a páni, aby som bol exaktný, nechcem teraz špekulovať o tom, koľko bude spotreba v dôsledku toho, že návštevnosť u lekárov stúpla, že zbytočné predpisovanie receptov stúpne. Ja som to pri zákone o zdravotnom poistení povedal a odporúčam to všetkým vládnym poslancom, zvlášť poslancom strany SMER, aby pri návšteve svojho praktického lekára alebo špecialistu sa ho na to opýtali. Či chodí viacej pacientov, alebo menej, či chodia len indikovaní pacienti, ktorí naozaj to nutne potrebujú, alebo znovu začali chodiť tí, ktorí to majú svojským spôsobom ako turistický výlet, ktorý sa končí u nás. Trochu psychoanalyzovať trochu predpísaním liekov. A ten druhý vážny úder, ktorý postihol naše zdravotníctvo, je postupný návrat k mäkkým rozpočtovým kritériám. To, že bola zastavená transformácia poskytovateľov zdravotnej starostlivosti alebo, aby som bol presný, že bola odsunutá, pretože my sme v zákone povedali, že ju posúvame o jeden rok, kým teda nájdeme nový model, vláda si to tak priala, kým teda vláda nájde nový model, na čo budú poskytovatelia zdravotnej starostlivosti transformovaní. Takže sme v období hľadania nového modelu, pevne verím, že ten nový model nebudú štátne príspevkové organizácie, aj keď sa toho bojím, ale nebudem teraz konfabulovať, držme sa faktov, bola zastavená transformácia poskytovateľov zdravotnej starostlivosti, to znamená, že naďalej budú pôsobiť vo forme akýchsi príspevkových organizácií, kde všetci dobre vieme, že s efektivitou nakladania zdrojov to bolo aj v minulosti, všetci, ktorí sa pohybujeme v zdravotníctve, povážlivé. Druhý veľmi vážny moment bola schválená novela zákona o poskytovateľoch, ktorá zaviedla ochranu poskytovateľov zdravotnej starostlivosti pred exekúciami. Dnes už vieme, že argumenty, ktoré vtedy hovorila opozícia vrátane mňa tu za týmto rečníckym pultom, sa ukázali, žiaľ, ako pravdivé, hovorím to žiaľ, lebo vyvoláva to len väčší chaos v zdravotníctve, teraz by som sa mal tešiť, že sme mali pravdu, ale vyvoláva to len väčší chaos v zdravotníctve, pretože Ústavný súd prijal podanie opozičných poslancov a zastavil účinnosť tohto zákona. A teraz nevieme, kedy bude konať a kedy rozhodne o tom, či to platí, alebo neplatí, každopádne poskytovatelia dnes chránení pred exekúciami nie sú, aj keď si myslia, že sú, alebo čakajú na to, že budú, čiže vyvoláva to len právny chaos a neistotu v celom systéme zdravotníctva. Na tejto schôdzi Národnej rady sme v podstate schválili dve novely zákonov, ktoré bezprostredne už súvisia so štátnym rozpočtom v kapitole ministerstva zdravotníctva. Krátko sa pri nich prizastavím. Jeden bol zákon o zdravotnom poistení, schvaľovali sme ho nedávno, týkal sa navýšenia odvodov za poistencov štátu zo 4 na 5 %, ale pozor, len na obdobie 4 mesiacov. Trochu som nerozumel tomu, poviem to veľmi úprimne, trochu som nerozumel tomu, že keď vláda nevie dodržať svoj sľub, ktorý dala v programovom vyhlásení vlády, že teda v roku 2007 dá do zdravotníctva 6,3 mld. korún a navýši odvody o 1 %, ale vie dať do zdravotníctva len 2,1 mld. korún, lebo proste rozpočet nepustí, však to sa dá vysvetliť ako realita sveta a naše predstavy sú niekedy značne odlišné, prečo sa tak tvrdohlavo držala toho, aby tam ostalo niečo, čo je v legislatíve skôr zvláštne, aby sme navýšili odvody a platby pre poisťovne na 4 mesiace a od 1. mája, tak ako hovorí dôvodová správa, zvážili, či treba pridať ďalšie finančné prostriedky, mimochodom, tým poznamenávam, že novela tohto zákona by mala prísť do legislatívneho konania v januári, tak aby sme do apríla stihli prvé a druhé čítania, aby od mája mohol platiť, keď chceme pridať viacej finančných prostriedkov, čiže úplné znásilňovanie samotného legislatívneho procesu, ale podstata je tá, že prečo sa tak držala toho zvýšenia zo 4 na 5 % na dobu 4 mesiacov, keď aj vo výbore pre zdravotníctvo, aj tu v pléne padli podľa mňa pozmeňujúce návrhy, ktoré boli fiškálne rovnaké, ktoré len upravovali to, aby sme statočne povedali, že vieme dať 0,33 % navýšenie odvodov štátu za svojich poistencov, vieme ich dať priebežne 12 mesiacov, poisťovne si vedia normálne spraviť svoj rozpočet, nebudú musieť teraz finančné prostriedky, ktoré im pritečú v prvých 4 mesiacoch ukladať niekde na úložky do rezervného fondu a vyberať ich, ale budú mať plynulý prísun finančných prostriedkov, budú vedieť nakontrahovať zmluvy s poskytovateľmi zdravotnej starostlivosti a poskytovatelia zdravotnej starostlivosti, lebo to by nás malo trápiť najviac, lebo tí sú tí, ktorí robia zdravotníctvo, poskytovatelia si budú vedieť plánovať zvýšenie miezd, keď už o tom hovoríme, plánovať nákup techniky, plánovať objemy poskytnutej zdravotnej starostlivosti. Včera som to už naznačil vo svojom neskorom večernom vystúpení, dnes to poviem, ťažko sa mi to hovorí, ale neviem si to ináč vysvetliť, keď mi to niekto vyvráti, veľmi rád mu to uverím, vláda proste potrebuje predstierať a kamuflovať, že dodržiava svoje sľuby. Proste vláda potrebuje zachovať v zdravotníctve tie symboly, ktoré sľubovala v predvolebnej kampani. Vláda sľúbila, vtedy ešte opozičný SMER sľúbil, že zruší poplatky. Zrušil? Zrušil. Sľúbil, že zvýši odvody zo 4 na 5 %. Zvýšil? Zvýšil. Že na 4 mesiace? Že to vlastne nie je 6,3 mld. korún, ale len 2,1 mld. korún? Ale je to 1 %? Je, hoci aj na jeden mesiac, prípadne keď nevyjdú finančné prostriedky. Čiže toto považujem do určitej miery za nekorektné a toto považujem do určitej miery za taký marketingový pohľad na zdravotníctvo, ktorý sa nám môže výrazne vypomstiť. Zastavím sa ešte pri znížení DPH na lieky. Mal som včera takú veľmi zaujímavú diskusiu so zástupcami farmaceutických spoločností distribučných firiem a bolo to zaujímavé, ako sa niektorí tešili a niektorí sa netešili. Mám taký pocit, že ak chcela vláda dať viacej do zdravotníctva, čo je dobré, to chválim, že chce dať viacej do zdravotníctva, tak to mala urobiť systémovým krokom zvýšením odvodov, a nie znižovaním DPH na lieky. Chcem povedať, že tie dva základné ciele, pre ktoré sa DPH znižovalo, ktoré vyplývajú z programového vyhlásenia vlády a ktoré boli napísané aj v dôvodovej správe, sú veľmi povážlivé. Ten prvý cieľ je, že vláda povedala, že zníži doplatky pacientov na lieky. A jednou z ciest na zníženie doplatkov pacientov na lieky je zníženie DPH. Chcem povedať, že znížením DPH na lieky a zdravotnícke pomôcky z 19 na 10 % bude úspora na strane pacientov, teda samotných doplatkov pri plne alebo čiastočne uhrádzaných liekoch vo výške asi 300 mil. korún. Veľmi jednoducho sa to dá vypočítať, pretože ušetrenie na strane zdravotných poisťovní a poskytovateľov, s ktorými počíta štátny rozpočet, je 2,3 mld. korún a tieto náklady na základe analýz, ktoré máme k dispozícii, sa delia v pomere medzi zdravotné poisťovne a samotných pacientov v pomere 9:1, čiže veľmi jednoducho vypočítate, že pacienti ušetria nejakých 300-tis. korún, teda pacientska obec, čo keď rozpočítate na počet predpísaných receptov a počet pacientov, ktorí navštívia lekára v priebehu roku opakovane, a teda sú návštevníkmi ambulancií, a teda sú pacientmi, ktorí užívajú zdravotnú starostlivosť v priebehu roka, na jedného pacienta vyjde šetrenie niekde na úrovni 50 Sk. Môžete mi vy hovoriť, že dobre, ale niekto chodí viacej, tak ten ušetrí sto, a druhý chodí 20, áno, to je štatistika, ale o výraznom znížení doplatkov na lieky tu ťažko hovoriť. Ak chceme hovoriť o tom, že pacienti majú platiť menej, jediná cesta, ktorú vieme urobiť, je meniť liekovú politiku tak, aby sme lepšie kategorizovali lieky, aby sme znižovali fixný doplatok, prípadne sa dá aj zrušiť fixný doplatok, to bol akože zlý vynález predchádzajúcej vlády podľa vtedajšej opozície, ukázal sa ako neuveriteľne efektívny. Ale dobre, zrušme fixný doplatok na lieky, ale potrebujeme určite dať viacej peňazí na liekovú politiku. No len my viacej peňazí na liekovú politiku ako 30 % alebo 32, 33 % celkových poistných fondov zdravotných poisťovní nie sme schopní dať, ani nemôžeme dať, lebo potom musíme niekde ušetriť na ambulantnej sfére alebo na sfére ústavnej zdravotnej starostlivosti. Čiže toľko o znížení na strane pacientov, áno, naozaj, v štátnom rozpočte s tým kalkuluje vláda, že 2,3 mld. korún bude šetrenie na strane zdravotných poisťovní a poskytovateľov. Čiže ináč povedané, 2,3 mld. korún ušetria, nemusia ich vydať na DPH a odviesť ich pánovi ministrovi Počiatkovi. To znamená, že budú mať viacej finančných prostriedkov na krytie zdravotnej starostlivosti. Ale ja sa pýtam, prečo musíme deformovať jednu sadzbu DPH, ktorá sa ukázala neuveriteľne efektívna, prečo musíme riskovať to, že sa začne špekulovať s dvoma sadzbami DPH, s čím máme, žiaľ, dobré skúsenosti z minulosti alebo známe skúsenosti z minulosti a hlavne prečo, keď už chceme pridať viacej peňazí a vieme, že DPH je len určitá forma transferu medzi samotným štátnym rozpočtom a daným rezortom. Keď zdravotné poisťovne a poskytovatelia nezaplatia 2,3 mld. korún, to znamená, že o 2,3 mld. korún bude mať nižší príjem štátny rozpočet. Keď ich zaplatia, o to bude mať vyšší, a to viac môže dať štátny rozpočet do zdravotníctva, preto by som to riešil určite nie týmto nesystémovým krokom, ale zvýšením odvodov štátu za svojich poistencov v tomto prípade, povedzme, na 4,5 %. Sľúbili ste 5, ešte stále dávate 4,33, ešte stále sme len niekde na 4,5 – 4,6 %. To znamená, to by bolo systémové riešenie, a nie deformácia samotného DPH. Takže zhrnuté a podčiarknuté, v tejto spoločnosti momentálne v laickej verejnosti, ale aj v odbornej verejnosti prebieha taká opatrná davová psychóza, ktorá hovorí o tom, že ako táto vláda pridáva horibilne veľké finančné prostriedky do zdravotníctva a ako ich predchádzajúca vláda nechcela dať. Takže pozrime sa, čo hovorí reč čísel, budem hovoriť o číslach napísaných v štátnom rozpočte, takže naozaj som si nič nevymyslel. Zvýšenie odvodov štátu za poistencov zo 4 na 5 % na obdobie 4 mesiacov znamená 2,1 mld. Sk plus. Zníženie DPH z 19 na 10 % znamená šetrenie na strane zdravotných poisťovní a poskytovateľov vo výške 2,3 mld. Sk. Zvýšenie odvodov alebo zvýšenie platieb štátu za svojich poistencov je spôsobené okrem navýšenia zo 4 na 5 % na obdobie 4 mesiacov aj tým, že v roku 2005 priemerná mzda výrazne narástla oproti priemernej mzde v roku 2004. To znamená, že z tohto dôvodu zaplatí štát za svojich poistencov, ale aj z dôvodu toho, že je lepší efektívnejší výber poistného u ekonomicky aktívneho obyvateľstva zo strany zdravotných poisťovní, to bude znamenať plus ďalších 3,2 mld. Sk. To znamená, vláda v absolútnych číslach pridá tento rok 7,6 mld. Sk, čo je medziročný nárast 9,5 %. Treba ale povedať hneď jedným dychom, že napriek tomu vidíme určité riziká a povedal by som, že zo všetkých sfér verejného sektora vidíme najväčšie riziká práve v rozpočte, týkajúce sa sektora zdravotníctva. Výrazným rizikom je, tak ako som povedal, hlavne nesystémové zvýšenie objemu verejných zdrojov. Treba povedať, a to je veľmi zaujímavé, keď si pozriete kapitolu ministerstva zdravotníctva, kde je plánované v bežných výdavkoch aj poistné platené štátom, všimnite si, dámy a páni, že v roku 2008 plánuje štát zaplatiť na poistnom pre svojich poistencov menej ako v roku 2007. Tomu hovorím nesystémové zvýšenie. Proste teraz bude chvíľu hojno a od 1. mája potom uvidíme, že ako sa s tým vysporiadajú riaditelia, keď utiahneme kohútik, keď proste bude objektívne menej peňazí a v roku 2008 sa ani nielenže neplánuje navýšenie odvodov alebo aspoň  ich  dovýšenie  do   výšky 5 %, tak ako bolo sľúbené v programovom vyhlásení vlády, ale dokonca tam bude menej finančných prostriedkov ako v roku 2007. To je to nesystémové zvýšenie, to je ten hazard. Vláda, predovšetkým minister zdravotníctva opakovane povedal, že tieto zdroje, tieto dodatočné zdroje sa použijú na zvýšenie platov pracovníkov v zdravotníctve. Je však otázne, to by bola potešiteľná správa, aj ja pracujem v rezorte zdravotníctva, je však otázne, ako sa to použije, alebo ako sa  budú platiť zvýšené mzdy od 1. mája 2007. Vtedy totiž objem zdrojov plynúcich poisťovniam od štátu klesne opäť na pôvodnú úroveň 4 %. Vláda, a o tom som presvedčený, pretože myslím si, že nemusím nejako siahodlho rozprávať o tom, že urobiť racionalizačné opatrenia, ktoré budú spôsobovať výrazné šetrenie do 1. mája, keďže sa ešte ani neškrtlo o túto skutočnosť a je začiatok decembra, je skôr iluzórne, vláda tak v priebehu budúceho roka, ako som to už deklaroval, bude nútená hľadať dodatočne zdroje, ktorými vykryje vzniknutý deficit v objeme cca 4,2 mld. Sk. To znamená, budeme musieť  meniť aj štátny rozpočet a reči o hľadaní vnútorných rezerv prostredníctvom racionálnej siete alebo racionalizácie siete poskytovateľov sú v tejto súvislosti podľa môjho názoru značne scestné, pretože platba štátu je hradená zo štátneho rozpočtu a na zdravotnícke zariadenia z hľadiska verejných financií sa z tohto hľadiska nazerá ako na súkromné právnické osoby. To znamená, štát bude platiť viacej do zdravotných poisťovní a tí budú kontrahovať zmluvy s poskytovateľmi, ktorí sú pre nich partneri, normálne právnické osoby v právnom obchodnom vzťahu so zdravotnými poisťovňami, odhliadnuc od toho, že sú to štátne príspevkové organizácie. A druhým významným rizikom tohto navýšenia na 7,6, o 7,6 mld. korún sú mäkké rozpočtové   kritériá, o ktorých som hovoril a už nebudem hovoriť o tom, že sa zastavila transformácia, ale o tom, že nás reálne ohrozuje spätná transformácia Všeobecnej zdravotnej poisťovne a Spoločnej zdravotnej poisťovne na verejnoprávne zdravotné poisťovne, ktoré tu boli aj v minulosti v čase, keď bola splatnosť faktúr za zdravotnú starostlivosť 300 dní, 500 dní, keď neplatili poskytovateľom zdravotnej starostlivosti a mali sme s nimi zlé skúsenosti. Včera som bol na jednej konferencii o liekovej politike, kde námestník Všeobecnej zdravotnej poisťovne pán Kochan povedal, že splatnosť faktúr zo strany Všeobecnej zdravotnej poisťovne, akciovej spoločnosti je 30 dní. Tak o tom sme tak mohli snívať pred 5 rokmi, aby bola splatnosť 30 dní. Takže toto sú hlavné riziká a na záver mi ešte dovoľte také malé prirovnanie, povedal som to už vo svojej faktickej poznámke na vystúpenie pána poslanca Mikloša hneď na začiatku prerokovania štátneho rozpočtu, ale žiada sa mi to povedať aj teraz, lebo je to logické. 7,6 mld. korún na jednej strane, ale mäkké rozpočtové kritériá, mínus 1,9 mld. korún pre poskytovateľov zdravotnej starostlivosti z dôvodu nevyberania poplatkov za služby súvisiace s poskytovaním zdravotnej starostlivosti a riziko nadspotreby zdravotnej starostlivosti a nadpreskripcie liekov. Na druhej strane, koľko by asi išlo do rezortu zdravotníctva, keby sme napríklad dnes fungovali v tom režime, ako sme fungovali v rokoch 2005 – 2006, keby SDKÚ – DS a možno aj KDH, aj SMK splnili svoj volebný program a dnes by sme hovorili o kapitole rozpočtu ministerstva zdravotníctva. Tak teda zvýšenie odvodov by nebolo o 1 % zo 4 na 5 % na dobu 4 mesiacov, bolo by to o 0,25 %, ale na celý rok. Čiže namiesto 2,1 mld. by išlo 1,6 mld. Sk. Je síce pravda, že SDKÚ – DS by nikdy neznížila DPH na lieky a zdravotnícke pomôcky, to je pravda, ale ani by nikdy nezrušila poplatky za služby súvisiace s poskytovaním zdravotnej starostlivosti. Čiže je síce pravda, žeby poisťovňa a poskytovatelia neušetrili na DPH 2,3 mld. korún, ale poskytovatelia by mali určite príjem vo výške 1,9 – 2 mld. korún z poplatkov. No a o tých 3,2 mld. korún, ktoré nám zostávajú, ktoré vznikajú tým, že štát platí viacej za svojich poistencov, lebo priemerná mzda v roku 2005 bola vyššia a výber, efektívny výber poistného zo strany zdravotných poisťovní je lepší, tie 3,2 mld. korún by boli v rozpočte aj teraz. Zhrnuté a podčiarknuté, ak by SDKÚ – DS splnila svoj volebný program, dnes by išlo v disponibilných zdrojoch do zdravotníctva 6,7 mld. Sk. Čiže v tomto pohľade je táto vláda štedrejšia, dáva 7,6 mld. korún, my by sme dávali 6,7 mld. korún. Rozdiel 900 mil. plus, no áno, ale nezaviedli by sme mäkké rozpočtové kritériá, nezastavili by sme transformáciu poskytovateľov zdravotnej starostlivosti, určite by sme nešpekulovali o návrate dvoch štátnych zdravotných poisťovní do verejnoprávnej formy, ktorá bude znamenať len ďalšie riziko neefektívneho nakladania finančných prostriedkov, a určite by sme stále regulovali nadspotrebu zdravotnej starostlivosti, ktorá je tu tikajúcou bombou, lebo my nevieme odhadnúť, koľko bude zbytočne použitá zdravotná starostlivosť a koľko bude zbytočná preskripcia liekov. Keď poviem, že sa to bude pohybovať okolo 2 miliárd, nebudete so mnou súhlasiť. Uvidíme v priebehu budúceho roka. Zhrnuté a podčiarknuté, ak by sme dneska štátny rozpočet zostavovali my, rozdiel medzi disponibilnými zdrojmi v zdravotníctve by bol možno 1 miliarda menej, ale určite by bola kondícia zdravotníctva a prognóza vývoja zdravotníctva v roku 2007 lepšia. Dámy a páni, cieľom môjho vystúpenia nebolo podávať konkrétne pozmeňujúce návrhy, cieľom môjho vystúpenia nebolo ani meniť kapitolu rozpočtu verejnej správy Ministerstva zdravotníctva Slovenskej republiky, pretože som o tom presvedčený, že vládna koalícia je pevne rozhodnutá schváliť túto kapitolu, tak ako je napísaná v týchto materiáloch. Dovoľte mi ale, alebo dovolil som si ako človek, ktorý sa trošku pohybuje v zdravotníctve a trošičku tomu rozumie poukázať na všetky riziká, ktoré sa môžu vynoriť v priebehu rokov 2007, ale už určite v roku 2008, kde sa už o navyšovaní odvodov ani nepočíta a malo by to byť naším spoločným záujmom, aby sme týmto rizikám vedeli predchádzať, lebo je úplne jedno, ktorá vláda momentálne vládne z tohto pohľadu, problémy, ktoré sa nakopia v rezorte zdravotníctva, raz niekto znovu bude musieť riešiť a bol by som veľmi nerád, keby sme niekedy v roku 2010 museli znovu zakladať Veriteľa, akciovú spoločnosť, aby sme riešili 28-, 30-miliardový dlh celého systému, aby sme sa znovu zamýšľali nad tým, ako budeme transformovať zdravotnícke zariadenia, aby sme znovu začínali tam, čo sme už dávno prekonali. Z tohto pohľadu je tento rozpočet kapitoly ministerstva zdravotníctva, ale aj zmeny, ktoré sa dejú v rezorte výrazným návratom, ale návratom, žiaľ, k problémom, ktoré sme už dávno prekonali. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)