T. Rosová, poslankyňa: (2007-07-03):
Platí to všade, platí to rovnako aj pri financovaní vysokých škôl, vedy a výskumu. No ale, ak by sme očakávali, že pri úvahách, ako teda získať pre vysoké školy zdroje nad rámec rozpočtu, ako naplniť tú tézu o viaczdrojovom financovaní, bude hľadať novela možnosti otvoriť priestor pre súkromný kapitál, boli by sme na omyle. Nemotivuje vysoké školy, aby sa o takýto kapitál usilovali. Hľadá inú cestu. Keď pán minister poprevracal všetky vrecká na ministerstve, chystá sa poprevracať vrecká študentov. A dnes je už zjavné, že práve spoplatnenie externého štúdia je tým úplne najpodstatnejším v celej novele. Okolo toho sa vedie najväčšia diskusia, a to je vlastne to, čo ostáva jadrom aj potom, čo všetky ostatné zmeny alebo všetky ostatné návrhy prešli akousi zmenou a úpravou. O čiastočnom spoplatnení štúdia sa hovorilo v tejto snemovni už pred niekoľkými rokmi a mnohí z vás tu dneska prezentujú, ako keby sme pravá časť tejto snemovne akosi zabudli na to, že sme spoplatniť vysokoškolské štúdium chceli a mali na to jasný plán. Nie, vôbec to tak nie je. Nedištancujeme sa, nik sa nedištancuje od týchto myšlienok, od tohto projektu. Preto, lebo to vtedy malo zmysel. Hovorilo sa totiž nie o záplate na deravé štátne vrecko. Hovorilo sa o tom, že podiel študentov na financovaní svojho štúdia môže jednak prospieť kvalite, pretože to bude na prospech ich záujmu o štúdium a o kvalitu, ale najmä o tom, že takéto zdroje budú zdroje navyše štátneho rozpočtu, že to budú zdroje, ktoré vytvoria možnosti pre lepšiu vybavenosť škôl na jednej strane, ale ktoré vytvoria aj fondy preto, aby mohli študovať a dostávať sociálne štipendiá tí študenti, ktorí si to zo sociálnych dôvodov dovoliť nemôžu. Znova opakujem, nešlo o zdroje namiesto financií zo štátneho rozpočtu, ale navyše. Pri sústavnom navyšovaní rozpočtu, tak ako to bolo jednak zapísané v rozpočte, ale jednak aj verejne prisľúbené vtedajším ministrom financií. V tom je ten základný rozdiel. Dnešné návrhy na spoplatnenie externého štúdia majú plátať dieru v štátnom vreci. Rozprávala som sa pred nejakým časom s gymnazistami v jednom stredoslovenskom meste a podrobne sme hovorili o tom projekte na spoplatnenie – čiastočné spoplatnenie – štúdia. Podotýkam, že sa vtedy hovorilo o sumách podstatne nižších, ako sa hovorí dnes. Tí študenti porozumeli a napokon mi jedna z nich, jedna maturantka položila možno najťažšiu otázku, akú som kedy dostala: „Keď je to také logické, prečo tomu teda poslanci nerozumejú?“ No, po tom, ako som počúvala dnešnú rozpravu, kladiem si aj ja takúto otázku. Mám pocit, že poslanci, ktorí vtedy sedeli v tejto snemovni a sedia tu aj dnes, vlastne ani nevedia, o čom ten návrh bol. Tomu návrhu na spoplatnenie, o ktorom hovoríme dnes, musím povedať, nerozumiem ani ja. Údajný dôvod zavedenia školného, o ktorom sa hovorilo veľmi veľa, bola legalizácia pochybných poplatkov vyberaných rôznymi spoločnosťami či nadáciami. Ja som sa pýtala opakovane, pýtala som sa aj na zasadnutí nášho výboru pánov z ministerstva už v prvom čítaní, kde je ten mechanizmus, ktorým sa má dnešnej praxi zabrániť? Prečo by malo byť pre vysokú školu výhodnejšie a zaujímavejšie prísť o štátnu dotáciu a namiesto nej vyberať oficiálne poplatky, keď dnes môže mať oboje? Prípadne, ako chcete zabrániť rôznym ďalším kreatívnym kombináciám, ktoré z navrhovaného stavu vyplývajú? No a, samozrejme, to, čo tu už dnes zaznelo, čo to vlastne je za princíp legalizovať niečo, s čím nesúhlasíme? Po tom, čo sme počuli dnes ráno, ako má byť teda upravené financovanie externého štúdia, je zjavné, že o to naozaj nejde, že súkromné spoločnosti, príživnícke nadácie môžu mať pokojný spánok, pretože taký chaos, ako bude teraz, bude živná pôda. A nielen pre rôzne spoločnosti a nadácie, ktoré fungujú aspoň v regulárnej ekonomike, to, čo sa tu dnes navrhuje, to je pole pre korupciu. Hovorím to s plnou vážnosťou. Kto a na základe akých kritérií bude rozdeľovať, ty platíš, ty neplatíš? Nuž, vieme si to predstaviť. Môžeme sa rovno opýtať, koľko bude stáť bezplatné štúdium? Tento návrh na spoplatnenie je šitý horúcou ihlou a, žiaľ, každá jeho ďalšia modifikácia je len horšia. Cieľ stále ten istý, preniesť bremeno nákladov na štúdium zo štátu na plecia študentov. Akokoľvek, ostane pravdou: socialistická vláda spoplatňuje vysokoškolské štúdium. Žiadne pozmeňujúce návrhy na tom nič nezmenia. (Potlesk.) A mohlo to ostať nielen faktom a mohlo to ostať nie hanbou tejto vlády, ale mohlo to ostať napokon aj jej zásluhou. Ak by šlo o také zavedenie poplatkov, ktoré by posúvalo veci dopredu, ktoré by nesuplovalo verejné zdroje, ale, naopak, vytváralo by ďalšie zdroje a vytváralo by prostredie pre participáciu študentov, prostredie motivujúce. Preto nie je možné podporiť takýto systém a súhlasím s predloženým návrhom na vypustenie celého bodu č. 154, ktorý sa zaoberá spoplatnením štúdia v poňatí dnešnej, údajne sociálne cítiacej vlády. Avšak pre prípad, že by tieto argumenty nenašli dostatočnú odozvu a nenašla sa vôľa vypustiť tento bod, predkladám k bodu 154 môj pozmeňujúci návrh. Ten znie: „V § 92 ods. 4 posledná veta znie: „Verejná vysoká škola môže požadovať od študenta v externej forme štúdia školné, ak bol prijatý na túto formu štúdia po viac ako troch rokoch od absolvovania maturitnej skúšky a ak sa mu povinnosť uhrádzať školné oznámi pred prijatím na štúdium.“.“ Navrhujem takéto obmedzenie v duchu toho, čo sme počuli aj od pána ministra Mikolaja ako hlavný argument na tému ústavnosti zavedenia poplatkov za externé štúdium. Argumentoval tým, že ide o celoživotné vzdelávanie a že celoživotné vzdelávanie je spoplatnené prakticky všade. Iste áno, ale už aj dnes opakovane zaznelo, že tretina externých študentov sú tí, ktorí nastúpia do troch rokov po maturite, to znamená študenti, ktorí nepochybne pokračujú v cykle svojho vzdelávania, prípravy na povolanie, a teda nemožno hovoriť u nich o celoživotnom vzdelávaní. Problém teda, ktorý sa tu mal riešiť, bol nárast počtu externých študentov. Lenže ten nárast počtu externých študentov, ktorý možno označiť za negatívny, nie je ten, že máme záujemcov o štúdium priveľa, ale ten, že študenti, ktorí mali záujem študovať v dennej forme, sa na ňu nedostali, boli prevedení do externého štúdia len preto, aby sa stali zdrojom na financovanie vysokej školy prostredníctvom privesených inštitúcií, či už spoločností, alebo mimovládok. Takže v mnohom pri hľadaní riešení v tejto novele mi chýba práve to, čo aj v tomto bode. Pýtam sa, čo vlastne chceme odstrániť, čo vlastne je to negatívne? Je negatívne, že máme veľa externých študentov? Nie. Negatívne je to, že vysoké školy zavádzajú, alebo nútia v podstate študovať v externej forme tých, ktorí majú záujem o denné štúdium preto, lebo je to pre ne výhodné. A ak to je pre ne výhodné v tomto systéme, bude to rovnako výhodné aj v tom budúcom. Hovorila som o kvalite. Hovorila som o tom, že nám za kvalitou mladí ľudia utekajú na zahraničné univerzity a že tým riskujeme únik mozgov. Zdôraznila som aj to, že je našou povinnosťou vytvárať pre tých najschopnejších dobré podnetné podmienky doma. Schopní študenti sú tí, ktorí majú o štúdium záujem. Sú to tí, ktorí často trávia čas nad knihami aj vtedy, keď ich rovesníci majú inú zábavu, prípadne, keď si ich rovesníci privyrábajú na brigádach. Títo študenti študujú. Preto mnohí z nich dokážu kombinovať naraz viacero študijných programov. Dopĺňajú si súvislosti z iných príbuzných odborov a rozširujú si svoj profil. To sú tí študenti, ktorí neodišli študovať do zahraničia, ale chcú dosiahnuť kvalitné vzdelanie doma. Kto z vás nesúhlasí s tým, že ich treba chrániť, že pre nich treba vytvárať dobré, priaznivé prostredie, motivovať ich? Kto s tým nesúhlasí? Zrejme ministerstvo školstva preto, lebo v predloženej novele nechce takýchto študentov podporovať, ale ich chce trestať. Tak to aspoň vyplýva z § 92 ods. 5, ktorý hovorí: „Študent, ktorý študuje súbežne v jednom akademickom roku dva alebo viac študijných programov poskytovaných verejnou vysokou školou v tom istom stupni, je povinný uhradiť ročné školné v druhom a ďalšom študijnom programe za štúdium v príslušnom akademickom roku.“ Ja s tým nesúhlasím. Nesúhlasí s tým nikto z mojich kolegov z SDKÚ – DS, pretože je proti nášmu presvedčeniu trestať usilovných a príčinlivých. A myslím si, že je to aj proti zdravému rozumu. Preto predkladám môj ďalší pozmeňujúci návrh k bodu 154 v znení: „§ 92 ods. 5 sa vypúšťa.“ Aj pri tomto pozmeňujúcom návrhu platí, že ho predkladám pre prípad, že neprejde pozmeňujúci návrh na vypustenie celého bodu 154 a v súvislosti s uvedeným pozmeňujúcim návrhom predkladám ďalší z neho vyplývajúci pozmeňujúci návrh k bodu 122. Ten znie: „122. bod návrhu zákona sa vypúšťa.“ Mám tu s podpismi návrh. Neopustím tému kvality ani v mojej ďalšej poznámke. Nevyhnutným predpokladom kvality sú na jednej strane vzory, je to nejaká nastavená latka, napríklad ako výskumná univerzita. Na druhej strane tým, čo môže menej kvalitných hnať k tomu, aby sa k tejto latke približovali, je konkurencia, je to súťaž. Naše vysokoškolské prostredie iste potrebuje konkurenciu, potrebuje šťuky do rybníka napríklad v podobe neveľkých, ale moderných zahraničných vysokých škôl, ich pobočiek u nás, napríklad v podobe neveľkých moderných súkromných vysokých škôl. Na jednej strane takéto šťuky do nášho rybníka vpúšťame, ale zároveň im vypúšťame vodu. Ako? No tak, že chceme, aby o rozpočtoch súkromných vysokých škôl rozhodovali akademické senáty. Povedzte, pri ktorej súkromnej spoločnosti by bolo možné, aby o jej rozpočte rozhodovali klienti a zamestnanci? Vážené dámy, vážení páni, skloňovala som tu kvalitu v mnohých pádoch. V posledných rokoch sa všade, kde sa hovorí o kvalite, hovorí o procesoch, procesoch riadenia kvality. Pretože každý manažér vie, že bez kvalitného procesu sa kvalita zrodiť nemôže. Procesy sa štandardizujú, certifikujú, kontrolujú. Tak sa pozrime, akým procesom chceme dospieť ku kvalite vysokoškolského vzdelávania u nás. Akým procesom prechádza táto novela. Už sa tu hovorilo o tom, aké boli štádiá zrodu, keď skutočne nikto nevedel, čo je vlastne tá pravá verzia, ktorá pôjde do vlády. Už len to, že samotná novela mení 194 bodov, že k nej zaznelo, myslím, 130 alebo 140 pozmeňujúcich návrhov, každopádne spoločná správa ich obsahuje 80. To sú, myslím, fakty nezlučiteľné s dobrým procesom riadenia kvality. Nespomínam nedôstojné handrkovanie v poslednom čase. Po koaličnej rade sa skonštatovalo, že bude návrh zákona schválený. Do dnešného dňa sú vlastne externí študenti rukojemníkmi predsedu jednej z koaličných strán pána Mečiara, lebo stále nevieme, či je spoplatnenie ústavné, alebo nie je. Ráno ešte bolo, dnes sa zdá, teda po tejto diskusii a istých zmenách, ktorých sme boli svedkami v rozprave, že už asi ústavné nie je. Musím spomenúť, žiaľ, aj veľmi málo dôstojné zapojenie sa reprezentantov rektorskej konferencie v posledných štádiách, kde ukázali, že naozaj účel svätí prostriedky. Takže znovu opakujem. Nekvalitným procesom sa ku kvalite dopracovať nedá. Po koaličnej rade sme sa dozvedeli, že zákon bude z rokovania pléna Národnej rady stiahnutý pre „niektoré závažné nedostatky, ktoré chce koalícia vylepšiť“. To je citácia. „Niektoré závažné nedostatky, ktoré chce koalícia vylepšiť.“ Musím povedať, že tento cieľ sa podarilo naplniť. Tie nedostatky sú, pán minister, naozaj už takmer absolútne. Ostáva teda jediné riešenie. Odmietnuť zákon ako celok. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)