Krajniak, Milan, minister práce, sociálnych vecí a rodiny SR (2021-05-04):
Vážený pán podpredseda, vážené dámy a páni, chcel by som zareagovať možno nejakým upresnením faktov, alebo daním do kontextu to, čo ste vlastne obaja teraz ako opoziční poslanci kritizovali alebo namietali, tak chcem povedať, že v zásade s oboma vami súhlasím, s tým, čo ste povedali, akurát je tam ešte niečo, čo treba dodať. A to spôsobilo, prečo nakoniec ten návrh zákona prešiel nejakou modifikáciou. My sme od začiatku presadzovali, a nie je žiadnym tajomstvom, že na ministerstve práce, tak ako mal od začiatku na starosti tú prvú pomoc, prvú pomoc plus a prvú pomoc plus-plus mal na starosti pán štátny tajomník Ažaltovič, tak od začiatku dostal za úlohu pripraviť aj ten trvalý návrh práve na základe odladenia toho, že čo v prvej pomoci fungovalo, aké boli problémy. Od samého začiatku sme chceli, aby vznikol nový fond zamestnanosti presne takým spôsobom, ako sa ste navrhovali aj vy, ktorý by bol priebežne napĺňaný. Vypočítali sme to, že by to malo byť zhruba 150 miliónov eur ročne a na základe toho vlastne by sme priebežne vzhľadom na to, že takáto veľká ekonomická kríza celospoločenská sa opakuje zhruba raz za desať rokov, tak by to malo garantovať vlastne priebežné napĺňanie toho fondu zamestnanosti tak, aby kedykoľvek bolo možné z neho čerpať. Takýto bol zámer, on je logický, správny, akurát teraz treba povedať to b). Je úplne logické to, čo ste povedali, pán poslanec Tomáš, že by mali zamestnanci aj zamestnávatelia, tak ako v Nemecku, prispieť časťou svojich odvodov a vláda samozrejme tak isto na plnenie tohto, tohto fondu, aby sa za tých približne desať rokov naplnil na ten, na ten predpokladaný strop a potom by tie peniaze už mohli byť používané aj iným spôsobom. Ale keď sme si kládli otázku, či teraz uprostred tej pandémie a práve teraz, keď budeme musieť vlastne, ak pandémia skončí, čo dúfajme, že končí, prejsť na normálny ekonomický chod, či teraz chceme zaťažiť tých zamestnancov a zamestnávateľov tým, že budú musieť nejakú časť odvodov mať viazané na plnenie tohto fondu zamestnanosti. Druhá vec, ktorá je, mali sme dve možnosti. Mohla ešte potom vláda fungovať takým spôsobom, že by si povedala okej, tak vláda bude plniť ten fond tými 150 miliónmi ročne, každý rok až do momentu, kým sa nenaplní, no a potom si treba položiť otázku, čo je lepšie v súčasnej situácii? Použiť tých 150 miliónov ročne na sociálne opatrenia, ktoré môžu pomôcť ľuďom? Použiť ich na to, aby sme robili nejakú aktívnu politiku na trhu práce, aby sme podporovali vznik nových pracovných miest? Alebo sa uspokojíme s tým, že, áno, najbližších desať rokov nepoužijeme každý rok 150 miliónov eur, ale o desať rokov budeme mať naplnený fond zamestnanosti. A potom sme sa pozreli na ďalší fakt, ja som si to teraz, aby som vám to povedal presne, viete, koľko štát musel minulý rok vložiť do Sociálnej poisťovne vzhľadom na pandémiu tie zvýšené náklady? Deväťsto sedemdesiat miliónov eur, čiže takmer miliarda. Štát ručí, teraz by som to povedal, za výkon a záväzky Sociálnej poisťovne, to všetci vieme. A zdá sa teda aj mne, aj toto presvedčilo aj mňa, že je v súčasnej situácii lepšie, a tá miliarda minuloročná je dôkazom toho, že štát to robí. Keď sa udeje, tak jednoducho, a teraz, ako to štát urobí? No v tom momente krízy si požičia peniaze, aby zasanoval chod Sociálnej poisťovne. No ale tých desať rokov dovtedy, kým teraz predpokladáme tú, hovoríme o kríze veľkého rozsahu, lebo na také tie bežné výpadky, ktoré, ktoré sú lokálne alebo výnimočné, tak to, samozrejme, bude vedieť Sociálna poisťovňa zvládnuť. Preto sa nám zdalo logické a správne, a na tom riešení dnes ja zotrvávam, radšej použiť tých 150 miliónov eur ročne na podporu nových pracovných miest a sociálnych opatrení, aby sme sa čím skôr z tejto krízy dostali, ako tých 150 miliónov, bolo by to síce pekné, ale ukladať každý rok na jeden účet, kde by sme ich nepoužili, kde by takpovediac ležali ľadom. Toľko na vysvetlenie. Pán poslanec, spomenuli ste viackrát, že tá miliarda sa mala presunúť. Máte pravdu, mala sa presunúť. Objektívne treba povedať, že kolegovia vo vláde miliardu presunuli. Väčšina išla na pomoc ľuďom v našom rezorte, ale išla aj do zdravotníctva na riešenie problémov s covidom. Áno, myslím si, že sa mala presunúť. Ak by všetky rezorty ostatné naozaj do bodky minuli tie zdroje, ktoré majú k dispozícii, prosím. Ale všetci sa asi obávame, že to nestihnú minúť a že je to veľká škoda. Posledná vec SZČO. Znovu sme to boli my, ktorí sme presadzovali veľmi urputne, aby SZČO boli súčasťou tejto schémy, lebo si uvedomujeme, že nemôžu zostať bez podpory, keď príde takáto krízová situácia. Je tam jeden psychologický problém a jeden objektívny. Ten psychologický je, že pre SZČO by to s istotou znamenalo, že by museli platiť o trochu vyššie odvody. A oni sami to odmietali. To znamená, ťažko niekoho, nevravím, že všetci, hej, ale bol, bol voči tomu odpor. Tak ťažko niekoho tlačiť do niečoho, že mu povieme presne s tým logickým, no vieš, ale raz za nejaký čas príde nejaká kríza a vtedy budeš potrebovať nejaké peniaze, no ale musíš si priplatiť viacej. Mimochodom nebolo to až tak veľa. My sme to vypočítali na nejakých 5-7 eur mesačne, že to by bolo to zvýšenie, zvýšenie odvodov. Čiže ono by to bolo obhájiteľné, ustáteľné. Ale viete, čo je väčší problém? Osemdesiat percent SZČO platí iba minimálne odvody. A keď si vypočítate, že ako by vychádzala z toho tá podpora na základe tej schémy z kurzarbeitu, na ktorej sa všetci zhodli, že takto by to mohlo byť, tak by to vychádzalo tak málo, že zrejme, že v tej, v tom krízovom stave, v čase, v období by aj tak štát ešte musel nejako pomôcť. A preto sme sa rozhodli ísť takou cestou, že keď sa prejde na trvalý kurzarbeit, tak čo sa týka SZČO, necháme v platnosti nejakú schému, zjednodušene povedané tú dvojku alebo štvorku z prvej pomoci, v nejakej modifikovanej verzii, aby vlastne aj oni mali istotu, že keď bude treba, tak existuje schéma, kde môžu dostať pomoc. Čiže aby som to zhrnul. Všetko to, čo ste povedali, je relevantné a zvažovali sme to veľmi dlho. A áno, na úvod alebo na začiatku tých rokovaní, keď bola koncepcia, keď sme o tom hovorili aj s ministerstvom financií, s ďalšími a ja som zotrvával na tom vašom presvedčení, ktoré ste dnes deklarovali, ale zdá sa mi, že v tejto situácii by bolo hazardom a rizikom, keď všetci volajú, aj vy ako opozícia logicky, že kto rýchlo dáva, dvakrát dáva. Čiže zdalo sa mi, zdalo sa nám celej vláde aj sociálnym partnerom, nakoniec veď preto to podporili, oni tiež mali tú predstavu, aj zamestnávatelia aj zamestnanci, podobnú ako vy. Ale preto to asi podporili, aspoň ja to tak odhadujem, že proste tých 150 miliónov ročne, ktoré môžeme používať na vznik nových pracovných miest, je asi teraz efektívnejšie použiť hneď, nech ich takpovediac akože nechať ležať ľadom desať rokov a potom raz za desať rokov ich použiť. Ďakujem veľmi pekne. A teda ďakujem aj za prípadnú podporu a verím, že toto bude jeden z takých konsenzuálnych návrhov zákonov, ktorý samozrejme, že určite po roku, po dvoch prejde nejakou novelizáciou vzhľadom na aplikačnú prax, pripomienky z praxe. Podstatné je, že nejaký mechanizmus sa podarilo dohodnúť taký, že ide naprieč asi aj politickým spektrom, ale aj naprieč zamestnávateľmi, zamestnancami a potom už vylepšovať to, to už je otázka, ktorá sa bude dať potom ďalej robiť. Ďakujem.