P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2001-09-06):
B. Schmögnerová, ministerka financií SR: Vážený pán predsedajúci, vážená poslanecká snemovňa, ak dovolíte, vyjadrila by som sa k tomuto návrhu z jednoduchého dôvodu a veľmi podstatného, pretože dôsledky takéhoto návrh zasahujú celé verejné financie a je vám celkom zrejmé, že vláda Slovenskej republiky nesie zodpovednosť za vývoj verejných financií. Doposiaľ, pred dvoma-troma rokmi sme v tejto Národnej rade schvaľovali iba štátny rozpočet a bol to schodok štátneho rozpočtu. Minulý rok, chcela by som vám pripomenúť, prvýkrát sme už hovorili o verejnom rozpočte a aj v zákone o rozpočtových pravidlách sme uzákonili, že Národná rada Slovenskej republiky bude schvaľovať schodok verejného rozpočtu. Po prvýkrát v budúcom fiškálnom roku, na ktorý sa teraz pripravujeme, budeme už skutočne v plnom rozsahu viesť rozpravu o verejnom rozpočte. Do Národnej rady dostanete okrem návrhu zákona o štátnom rozpočte, resp. okrem návrhu rozpočtu štátu na rok 2002 v tom istom čase aj návrhy rozpočtov Sociálnej poisťovne, zdravotných poisťovní, Národného úradu práce. A keby sa to podarilo, mal by tam byť aj Fond národného majetku. To v tejto chvíli zaručiť nemôžem. Hovorím o tom preto, že skutočne nie je rozhodujúce pre národné hospodárstvo, či schodok vyrábame v štátnom rozpočte alebo v inej zložke verejných financií. Ide o schodok verejných financií. Chcela by som pripomenúť rok 1998, keď táto vládna koalícia prevzala moc. Chcem pripomenúť, že zdedili sme vtedy veľmi vysoký dvojitý deficit. Tento dvojitý deficit sa dotýkal tak rozpočtu verejných financií, ako aj deficitu bežného účtu platobnej bilancie. Deficit bežného účtu platobnej bilancie po tri roky presahoval 10 %. Je to skutočne kritická hodnota a je skutočne možno aj prekvapujúce, že neviedol okamžite k finančnej kríze. Schodok verejného rozpočtu v roku 1998 dosiahol 5,2 %. Opäť je to číslo, ktoré vysoko presahuje bezpečnú hranicu, za ktorú pokladáme 3 % z hrubého domáceho produktu. To bol jediný dôvod, prečo aj úrokové sadzby v tom čase dosahovali výšku v priemere okolo 25 až 28 %. Pripomeniem, že štát si vtedy požičiaval aj na krytie krátkodobého schodku za takýchto podmienok a, žiaľbohu, do tejto výšky sa vyšplhala aj cena štátnych dlhopisov, ktorými sa kryli dlhodobejšie záväzky štátu. Bolo prirodzené, že sme stáli vtedy pred úlohou: Alebo sa budeme prizerať tomu, že štát sa dostane do finančnej krízy, alebo uskutočníme opatrenia, ktoré tomuto zamedzia. Vláda sa rozhodla aj s vašou pomocou ísť touto druhou cestou. Obete, ktoré sme za to priniesli, boli značné. Boli to obete politické a, samozrejme, obete, ktoré sa rozrobili na rast miery nezamestnanosti, na rast cien a na pokles životnej úrovne. A to sa, prirodzene, muselo odraziť aj v preferenciách vládnych politických strán. Pripomeňme si dva balíčky ekonomických opatrení, ktoré vláda musela prijať. Prvý z nich bol 7. januára 1999, druhý z nich bol 31. mája 1999. V týchto balíčkoch boli aj daňové zákony, ktoré znamenali, že sme zvýšili daňové zaťaženie. Predovšetkým sa to týkalo nepriamych daní, dane z pridanej hodnoty a spotrebných daní. Aj tie sa podieľali, prirodzene, na raste inflácie, ktorá sa odrazila na raste životných  nákladov. Bola to obeť, ktorú sme museli priniesť, ak sme chceli stabilizovať štát. Zároveň sme si uvedomovali, že sledujeme aj dlhodobejšie ciele. A sú to integračné ciele tohto štátu. Aj keď neexistuje písané kritérium, ako majú vyzerať verejné financie pri vstupe kandidátskeho štátu do Európskej únie, vieme veľmi dobre, že pri vstupe do Európskej menovej únie, kam Slovenská republika smeruje, takéto kritérium už existuje. Ešte prednedávnom ste možno mali možnosť si vypočuť i názor môj, ale možno aj názor iných predstaviteľov, či už vlády alebo Národnej banky Slovenska, ktorí sa vyjadrovali k tomu, že Slovenská republika má predpoklady na to, aby po povinných dvoch rokoch pre každý kandidátsky štát, ktorý chce vstúpiť do Európskej menovej únie, byť v európskom menovom mechanizme č. 2, aby mohla Slovenská republika vstúpiť do menovej únie. Prečo je to tak dôležité. Sme malý štát, ktorého mena je, prirodzene, ako v každom malom štáte značne zraniteľná. A je preto veľmi dôležité, aby sme sa stali členom Európskej menovej únie, aby sme mohli prevziať euro, ktoré, prirodzene, a myslím že nikto nebude polemizovať so mnou, je ako mena oveľa stabilnejšia než mena malého štátu, štátu, ktorý je malý ekonomickým rozmerom. Predpokladom ale, aby Slovenská republika mohla vstúpiť do Európskej menovej únie, je, aby schodok verejného rozpočtu bol 3 %. A sú tam potom ďalšie a ďalšie požiadavky na výšku dlhodobých úrokových sadzieb, na výšku inflácie a verejného dlhu. Možno sa vám zdá, že hovorím príliš dlho, ale hovorím o veľmi závažných otázkach. Dnešným rozhodnutím, resp. ak by sa nedajbože posunul tento zákon do druhého čítania, rozhodujete totiž aj o tom, ako budú vyzerať integračné ambície Slovenskej republiky. Je evidentné, že Slovenská republika je aj teraz veľmi prísne hodnotená očami Európskej komisie. Pripomeniem Progress Report, pravidelnú hodnotiacu správu kandidátskych štátov a osobitne správu, ktorá sa týkala Slovenskej republiky za rok 2000. Pripravovala sa už vtedy, keď bol v zásade hotový, aj keď nie v Národnej rade schválený, rozpočet na rok 2001. Ak si pozorne prečítate túto správu, a je potrebné sa k nej znovu vracať, napokon za chvíľočku budem mať novú správu, z nej sa dočítame, že Slovenská republika po prvýkrát bola hodnotená ako republika, ako štát, ktorý dosiahol základné parametre trhového hospodárstva a kde sa vyjadrilo, že v strednodobom meradle Slovenská republika bude schopná splniť aj ďalšie kritérium – kodanské kritérium, že bude schopná konkurencie s ostatnými štátmi Európskej únie. Ale negatívne sa hodnotilo to, ako Slovenská republika bude finančne hospodáriť v roku 2001. Tieto kritické slová boli veľmi tvrdé a ja som ich, musím povedať, veľmi ťažko znášala. A o niekoľko mesiacov na to, ako bola Progress Report publikovaná, som mala možnosť navštíviť Brusel a diskutovať s komisárom Solbesom, ktorý je zodpovedný práve za finančné otázky. Snažila som sa mu vysvetliť, prečo v roku 2001 došlo k výraznému zhoršeniu verejných financií. A ja sa nazdávam, že treba si to zopakovať. Ešte raz sa vrátim k tomu, že v roku 1999 bol deficit Slovenskej republiky, deficit štátneho, resp. verejného rozpočtu Slovenskej republiky na úrovni 5,2 %. V roku 1999 podarilo sa nám znížiť deficit verejného rozpočtu na 3,6 %. V roku 2000, a to napriek tomu, že boli mnohí tzv. experti, ktorí tvrdili, že Slovenská republika dopadne katastrofálne, možno podaktorí z nich sedia aj tu, sme dosiahli deficit verejného rozpočtu bez nákladov na reštrukturalizáciu 2 % a s nákladmi na reštrukturalizáciu 3,4 %. Skutočne veľmi dobré číslo. Málo o ňom hovoríme, pretože toto číslo je o. i. aj zodpovedné za to, že úrokové sadzby prudko išli smerom nadol. Kým priemerná sadzba, za ktorú sa financoval štát, v roku1998 bola nad 25 %, vlani to bolo 7,5 – 7,6 %. Ale čo číslo o verejnom rozpočte na rok 2001. Schodok verejného rozpočtu na rok 2001, ako sme ho schválili, bez nákladov na reštrukturalizáciu je 3,9 % a s nákladmi na reštrukturalizáciu je 4,8 %. Je to výrazné zhoršenie a pokladali sme ho za také jednoročné zhoršenie, ktoré by mohlo znamenať, že v nasledujúcich rokoch sa to bude zlepšovať. Teraz však prichádza skupina poslancov s návrhom, ktorého dopady na verejné financie zrejme ani celkom dobre neprepočítali. Iste budem objektom kritiky, ako sa to už aj v médiách vyskytlo, a iste môžete spochybňovať výpočty, s ktorými ministerstvo financií prišlo, ale potom by som prosila, aby sme skutočne vecne diskutovali, pretože len tvrdiť, že naše výpočty sú zlé bez toho, aby sa skutočne vecne argumentovalo, je jednoducho nezodpovednosť. Chcela by som vám uviesť ako vyzerajú výpočty dokladov zníženia odvodov do poistných fondov u zamestnávateľov a samostatne zárobkovo činných osôb na verejné financie v roku 2002. U zamestnávateľov môžem uviesť aj čísla. V roku 2002, pretože sa všetky rozpočty vlastne už finalizujú, sa predpokladá, že ich poistné za nezmenených podmienok, to znamená pri 38 % sadzbe odvodov, by presahovalo 85,6 mld. korún. Hovorím spolu za zdravotné poistenie, nemocenské poistenie, dôchodkové zabezpečenie a príspevok v nezamestnanosti. V prípade zníženia, tak ako bolo navrhnuté v tomto návrhu, zjednodušene poviem, na 29 % zamestnávatelia by spoločne odviedli do všetkých poistných fondov 65,3 mld. korún. Znamená to, že rozdiel predstavuje 20,3 mld. korún. Poistné za samostatne zárobkovo činné osoby by podľa predchádzajúceho alebo doteraz platného odvodového zaťaženia predstavovalo 5,6 mld. korún. V prípade, že by došlo k zníženiu, tak ako je navrhnuté, by presahovalo 4,5 mld. korún, čo je rozdiel 1,01 mld. korún. Spoločne tieto dve položky predstavujú 21,351 mld. korún. Zníženie výdavkov zo štátneho rozpočtu, ktorého by sa to tiež dotýkalo, z hľadiska verejného rozpočtu, samozrejme, nemá dôsledky, pretože je to len presun z jedného vrecka do druhého, rovnako ako aj zníženie odvodov z obcí z hľadiska verejného rozpočtu, pretože aj rozpočty obcí sa zahrnujú do verejného rozpočtu, by tiež nemalo efekty na schodok verejného rozpočtu, lebo zase je to len z jedného vrecka do druhého. Samozrejme, bolo by potrebné prepočítať aj navrhované zníženie odvodov zamestnancov. Nechcem vás teraz zdržiavať, ako by to na jednotlivé druhy poistných fondov vyzeralo, ale uvediem konečné číslo. Zníženie o 1,8 percentuálneho bodu by predstavovalo výpadok 4,051 mil. korún. Dohromady to číslo predstavuje 25,4 mld. korún. Ak predpokladáme, že HDP v bežných cenách v roku 2002 po prvýkrát dosiahne 1 bilión alebo 1000 mld., čo je náš predpoklad, a tak je konštruovaný aj štátny rozpočet, myslím si, že veľmi jednoducho spočítate, že ide o zhoršenie schodku verejného rozpočtu o 2,5 %. Znamená to, že ak sme predpokladali, že schodok verejného rozpočtu v budúcom roku bude 3,5 %, pripočítajte k tomu ďalších 2,5 % a to je dohromady, ak to dobre počítam, 6 % a to je bez nákladov na finančnú reštrukturalizáciu, ktoré sú v tomto roku vyššie, ako to bolo v minulom roku, a predstavujú 1,5 %, je to, myslím si, že netreba k tomu žiadne veľké počty, výrazné zhoršenie verejného rozpočtu. Otázka je, či skutočne toto chceme a či si uvedomujeme dôsledky, ktoré takéto zhoršenie verejného rozpočtu bude mať na vývoj úrokových sadzieb, na vývoj inflácie, aký to dopad bude mať na kurz koruny, či si uvedomujeme, ako výrazne zhoršíme podnikateľské prostredie pre tých, z ktorých ja nepochybujem o dobrom úmysle, ale myslím, že je pravdou, že cesta do pekla je dláždená dobrými úmyslami, či si uvedomujeme, že práve tých, ktorých chcete odbremeniť, výrazne zaťažíte. Zaťažíte ich oveľa viac ako tým, čím ich odbremeníte. A týka sa to aj podnikateľov a týka sa to, samozrejme, fyzických osôb daňovníkov, pretože to sa odrazí na raste inflácie, na zhoršení kurzu koruny, na zhoršení úrokových sadzieb. Ja sa nenazdávam, že toto bol zámer predkladateľov. A ja predpokladám, že prišli s ním preto, že jednoducho nevedeli dôsledky svojho zámeru dovidieť do konca. Argumenty, že naše prepočty sú na vode, pretože práve tým, že vytvoríme vhodnejšie podnikateľské prostredie, znížením odvodového zaťaženia, a tým sa výrazne zvýši zamestnanosť, bola by som veľmi rada, keby boli pravdivé, ale, žiaľbohu, pravdivé nie sú, neopierajú sa o žiadne fakty. Uvediem aj prečo. Pretože tieto fakty k dispozícii máme. V roku 2000 sme znížili sadzbu dane pre podnikateľov, pre právnické osoby, aby som bola veľmi presná, zo 40 % na 29 %. Aj vtedy sa hovorilo, že to nebude mať žiadne dopady na príjmovú časť štátneho rozpočtu. A hovorilo sa, že je to veľmi vhodné riešenie práve preto, že to bude motivovať podnikateľov vytvárať nové pracovné príležitosti, a tým sa výrazne zvýši zamestnanosť. Aká je skutočnosť. Skutočnosť je taká, dnes to už vieme veľmi bezpečne, že výpadok z príjmov štátneho rozpočtu predstavuje 10 mld. korún. Prosím, povedzme, že sme to obetovali v prospech podnikateľskej sféry, aby sme vytvorili priaznivejšie podnikateľské prostredie, aby podnikatelia vo väčšom rozsahu vytvárali nové pracovné príležitosti. Ale pozrime sa teda na vývoj zamestnanosti v roku 2000 a, ešte dôležitejšie, v prvom polroku resp. v prvých siedmich až ôsmich mesiacoch v roku 2001. Myslím, že nemáme sa, žiaľbohu, čím pochváliť, pretože vývoj zamestnanosti je výrazne horší ako v minulom roku. Znamená to, že nielenže nedošlo k poklesu nezamestnanosti, ale, žiaľbohu, nedochádza ani k vytváraniu nových pracovných príležitostí. Myslím si, že každý, kto sa zaoberá podrobnejšie, kto má aj určité teoretické vzdelanie v tomto smere, nie je týmto prekvapený. Upozorňovali sme na to. Žiaľbohu, neboli uši na počúvanie. Prečo nie sme prekvapení. Pretože vždy existuje po prvé určitý časový posun medzi tým, ako vytvárate vhodnejšie podmienky pre podnikanie a ako sa to odrazí na aj vytváraní nových pracovných príležitostí, to znamená na ponuke práce. To je po prvé. Odhaduje sa, že takýto časový leg sa pohybuje niekedy medzi pol druha rokom až dvoma rokmi. A po druhé, spôsobom, ako sa znížilo daňové zaťaženie, sme vonkoncom nemotivovali podnikateľov, aby investovali, mnohých. Áno, dostali sme o tých 10 mld. korún viacej, ale pozrime sa, ako vyzerá naša bilancia zahraničného obchodu. Pozrime sa, ktoré položky sa podieľali najmä na náraste schodku zahraničného obchodu, ktorý, žiaľbohu, a to si treba otvorene povedať, tento rok dosiahne za všetky tri roky maximum a s veľkou pravdepodobnosťou dostaneme sa veľmi blízko úrovni deficitu bežného účtu platobnej bilancie ako v roku 1998, keď sme preberali vládnutie od poslancov, ktorí sedia napravo odo mňa. To sme zrejme nechceli, a preto ja by som veľmi apelovala na poslaneckú snemovňu, aby sme zodpovednejšie posudzovali všetky kroky, ktoré sa tuná predkladajú, aby sme nešli do takých rozhodnutí, ktoré sa obrátia úplne proti nám a proti zámerom, s ktorými aj predkladatelia prišli. Dovoľte, aby som zároveň aj reagovala na niektoré poznámky. Bola som tu veľmi krátko počas tejto diskusie, ale aj tak by som rada už na niektoré poznámky, ktoré tu zazneli, zareagovala. Pán poslanec Mesiarik je nadšený tým, že zníženie odvodu bude znamenať zvýšenie príjmov. Ale tých 400 korún, ktoré ste vypočítali, nestihla som si to v rýchlosti prepočítať, je určite priemerných. A bolo by veľmi dobré sa pozrieť, ako z toho budú profitovať jednotlivé príjmové skupiny. Odporučila by som, aby ste získali zo Štatistického úradu mzdové rozdelenie v slovenskej spoločnosti. A ak by ste sa naň pozorne pozreli, zistili by ste, že vonkoncom nevykazuje známky nejakého normálneho ani sa neblíži k rovnomernému rozdeleniu, ale je silne jednostranne skreslené. A asi v akom smere? 80 % zamestnancov poberá mzdu, ktorá je nižšia alebo na úrovni priemernej mzdy na Slovensku. To je jednoducho situácia, ktorá je na Slovensku dnes. To znamená, že čísla, ktoré uviedol pán poslanec Mesiarik, možno v priemere tak vychádzajú, ale rozhodne to nebude znamenať, že pre 80 % ľudí zvýšite príjmy o 400 korún. Nie. Vychádza to zhruba asi o 83 korún. A teraz si položme otázku, akú cenu za to zaplatíme. Ak vám vypadne zo zdravotnej poisťovne, Sociálnej poisťovne, Národného úradu práce dohromady 25,4 mld. korún, chcem položiť otázku a osobitne vám, pán poslanec Mesiarik, pretože viem, že budeme navrhovať, aby sa zvýšil dôchodok pre dôchodcov o viac, ako je návrh vlády. Ubezpečujem vás, že ja by som bola tiež veľmi rada a tiež by som najradšej z tohto miesta povedala, máme dostatok prostriedkov na to, aby sme zvýšili dôchodky nie o 5 %, ale o 10 %, o 15 %, o 20 %. Ale na jednej strane budete navrhovať, aby sa zvýšili dôchodky možno o 10 %, o 15 %, a na druhej strane ste len z dôchodkového zabezpečenia podporou tomuto návrhu zobrali 11,3 mld. korún. Ja tomu nerozumiem, pretože mne sa zdá, že ešte stále platí niečo ako spojené nádoby a ešte stále niečo platí ako má dať a dal. Ak chceme z tej pokladnice Sociálnej poisťovne zobrať 11 mld. korún, tak, prosím vás, ako chcete z nej rozdeliť ešte viacej na dôchodky? Rovnako by som mohla pokračovať aj ďalej, že zníženie odvodu teda výrazne zlepší individuálnu príjmovú situáciu rodín. Ešte raz opakujem. Je to 83 korún, ale o čo viac tí ľudia budú musieť zaplatiť na tom, že budú musieť napr. platiť vo väčšom rozsahu zdravotné služby. Darmo vy tu apelujete, no urobme to tak, aby nebolo potrebné, aby ľudia viacej platili na zdravotné služby. Ale vy na zdravotné poistenie súhlasíte s tým, aby v budúcom roku vypadlo 5,7 mld. korún. No a z čoho teda chcete jedno aj druhé zabezpečiť? Ja tomu skutočne nerozumiem. Apelujete na to, aby štát zaplatil toľko, ako zaplatí zamestnanec zo svojho vlastného vrecka, aby sa vyrovnali hranice. V poriadku, ja s tým súhlasím. Ale čo je to štátny rozpočet? Veď to nie je rozpočet ministerstva financií. Do toho štátneho rozpočtu sa spoločne skladáme. Ak na jednej strane hovoríte, a na to, myslím, aj pani poslankyňa Aibeková apelovala pred chvíľočkou, že nech štát odvedie tak isto ako zamestnanec, v poriadku (Hlasy z pléna.), no tak prosím, ospravedlňujem sa, ale potom to do toho štátneho rozpočtu musíte dostať. Ak to chcete dostať, no tak ja to nevidím inak, akože to musíte cez tie daňové príjmy tam nejako načerpať. Ak na druhej strane hovoríte, ale znížme zároveň aj dane z príjmov, tak znovu tomu nerozumiem. Zdá sa mi, že som v krajine nejakých divov, ako keby som bola Alenka v ríši divov. Ale to predsa reálny život skutočne takýto neexistuje. Bola by som skutočne veľmi rada, aby sa zodpovedne pristupovalo k tomu, ak dovolíte naozaj, k poslaneckému návrhu, ktorý vy, páni poslanci, vehementne podporujete. A obávam sa, resp. chcela by som povedať, že ak podporíte návrhy tohto druhu, dávate veľmi jednoznačne najavo, že nemyslíte vážne na vládnutie. Som tomu veľmi rada, pretože nechcem, aby sme sa vrátili do toho, ako to vyzeralo vtedy, keď ste vládli vy. Na záver by som chcela sa vrátiť k tomu, čo som pred chvíľou povedala. Návrhy, ktoré dnes prerokúvame, na prvý pohľad vyzerajú ako veľmi lákavé aj pre podnikateľov, aj pre zamestnancov. Ich dôsledky pre podnikateľov sú jednoznačne negatívne a nebudú sa dať vykompenzovať ani tým, že jednorazovo zaplatia alebo že budú platiť nižšie odvody, pretože zaplatia oveľa viacej na tom, že sa zhorší kurz koruny, na tom, že pôjde hore inflácia, na tom, že koniec koncov, a to už sa týka aj fyzických osôb, budú musieť oveľa viacej zaplatiť na zdravotníckych službách, na tom, že napokon budeme mať cez 1 mil. dôchodcov, ktorým nebudeme mať z čoho zvyšovať dôchodky, a naopak, budeme musieť siahnuť na tie dôchodky. Ubezpečujem vás, že toto nie je demagógia, pani poslankyňa. Ubezpečujem vás, že ani jedno číslo, ktoré som tu uviedla, nie je vymyslené. Žiaľbohu, vy prichádzate s číslami, ktoré si neoverujete, a potom vytvárate atmosféru, že vy ponúkate to najlepšie riešenie. Nie je to najlepšie riešenie. A na záver by som chcela povedať. Vláda včera schválila predvstupový ekonomický program, ktorý predkladáme do 1. októbra do Európskej komisie. V tejto chvíli ešte rok 2002 vyzerá tak, že schodok verejného rozpočtu bude 3,5 %. Ak by tento zákon prešiel do druhého čítania, vytvára sa predpoklad, že v druhom čítaní hlasmi opozície a hlasmi časti koalície bude aj schválený. Chcem vás ubezpečiť, že oddialite týmto naše integračné ambície, a chcem vás ubezpečiť, že týmto jednoducho to, čo pôvodne aj chcete dosiahnuť pre podnikateľov aj pre ostatných zamestnancov, na dlhé roky zamedzíte. Ja sa nenazdávam, že toto bolo váš zámer. Neobviňujem vás zo zlých úmyslov, ale obviňujem vás zo zlých krokov, ktorými chcete tieto dobré úmysly dosiahnuť. Ďakujem.