M. Fronc, poslanec: (2010-01-29):
Viete, kladiem si otázku, že čo je najdôležitejšie v zdravotníctve, v nemocnici. Lekár? Sestry? Alebo v prvom rade dobro a zdravie pacienta? Samozrejme, že treba vytvoriť aj dobré podmienky pre lekárov a sestry, aby sa mohli dobre o toho pacienta starať, aby čo najskôr vyzdravel. A preto si myslím, že rovnako je fajn, ak pán minister má uznanie od policajtov, ale základným poslaním jeho a celej polície je starať sa naozaj o bezpečnosť občanov a chrániť ich. A aká je skutočnosť? Predsa len bolo by dobré si to trošku pripomenúť. Musím povedať, že sú okamihy, keď aj vo mne niektoré veci vyvolávajú obavy a strach. Začnem s tým, čo som tu už raz spomenul, 14. november 2006. Dvaja bývalí policajti, dokonca špeciálni, a jeden ešte v tom čase fungujúci policajt, organizovane zavraždili podnikateľa Kubašiaka. Či to bolo vyrovnávanie účtov alebo čo, to nie je podstatné. Podstatné je, kto to urobil. Ja si myslím, že každému normálnemu človeku v tejto krajine musí také čosi vyvolať obavy, to je presne proti tomu, čo je ich poslaním. Druhý príklad Košice, ktoré tu boli spomínané, a tie deti. To je jedno, že to boli rómske deti. Bežný občan si položí otázku, no a keď tam budem ja a budú ma vyšetrovať a bude sa im to nepáčiť, ako budú proti mne postupovať? To nie je ochrana občanov, to je čosi, čo skôr v nich vyvolá strach. Tretí príklad je tá výbušnina, nechcem to už ďalej tuná rozvíjať, ale predsa. Zhodou okolností mám dosť stykov s mladými ľuďmi a ich obavy sú, keď pocestujú. Viete si predstaviť, že by zacestovali do Spojených štátov? V tejto atmosfére, ktorá tam je s teroristami? A náhodou by to tak bolo? Alebo nebodaj do Thajska? A ich obavy sú opodstatnené. A posledné, to je jedno, či tu boli tí policajti v civile, jednoducho sú to ľudia, ktorí majú sa starať o bezpečnosť občanov, a ak vyvolávajú istým spôsobom nátlak, je to nátlak, nedá sa to inak nazvať, je to nátlak istým spôsobom tuná na poslancov a na snemovňu, aby istým spôsobom konali. Ja si myslím, že to je takisto vec, ktorá nie je dobrá. Prečo to všetko hovorím? Viete, pán minister, dúfam, že mi nepoviete, že zrak aj sluch moje ma chcú oklamať, lebo ja som vás videl v televízii, keď ste povedali, že zodpovedný je policajt, je to jeho osobné zlyhanie a jednoducho vy tú zodpovednosť necítite. No, žiaľbohu, keď je niekto ministrom, je zodpovedný, aspoň politicky zodpovedný teda, aby som to presne povedal, prakticky za všetko, čo sa tam udeje, a za mnoho vecí, za ktoré objektívne naozaj nemôže. Ten minister za veľa vecí nemôže a nemôže zasiahnuť, ale tá zodpovednosť tam celkom iste politická existuje a z tej sa nedá uhnúť. Ja si vôbec nemyslím, že byť ministrom, ako si to niektorí ľudia myslia, je med lízať, to určite nie. Je to kopa nepríjemností, kopa starostí. A v tejto súvislosti, vážení kolegovia, ja by som tu uviedol príklady. V Austrálii v októbri 2004 ministerka spravodlivosti Roberts odstúpila, keď zo súdu pri pojednávaní unikli štyria zločinci. Na Novom Zélande ministerka Hops odstúpila po tom, čo bola podozrivá, že administratívne nedostatočne ošetrila svoju registráciu pri voľbách. V Belgicku už spomínaný prípad, keď ušiel pedofil Dutroux, odstúpil minister spravodlivosti a šéf polície. V Portugalsku odstúpil minister, keď padol most. Určite ho nestaval, ten most bol dávno starý. Prečo to tu spomínam? (Reakcia ministra.) Pán minister, buďte taký láskavý, reagujte potom, keď hovorí poriadok, ja nemám s tým problém, keď budete reagovať, ja vôbec nemám chuť dokonca byť na vás útočný, ako vy to dokážete byť, a z jednoduchého dôvodu, necítim pocit si niečo s vami vyrovnávať. Jednoducho to, čo som teraz povedal, vážení kolegovia, a obraciam sa na vás, z vládnej koalície, to tie príklady odstúpenia ministrov, to, prosím vás, bolo citovanie poslancov zo strany SMER, ktorí takto argumentovali v minulom volebnom období v rokoch 2002 – 2006. Ja s niektorými tými vyjadreniami dokonca sa nestotožňujem, ale boli to vaši poslanci, ktorí toto používali pri odvolávaní ministrov. A tak vás chcem len požiadať, aby ste jednoducho mali trošku historickú pamäť a rovnali a merali rovnakým metrom. Teraz aj v minulosti. Ďakujem pekne. (Potlesk.)