D. Lipšic, poslanec: (2008-12-03):
Chcem povedať, že keď sme v parlamente v roku 2005 schvaľovali nové trestné kódexy, tak už vtedy bol predpoklad, že bude potrebné v praxi po jednom roku niektoré nové prvky odskúšať a eventuálne doladiť. Trestné kódexy sú dnes už určené takmer roky. Čiže je najvyšší čas, že taká stručná novela prichádza a ja sa priznám, že v nej nevidím takmer žiadne problémy. Pár spomeniem. Mnohé veci sa dajú podporiť, niektoré, žiaľ, vyplývajú z judikatúry Ústavného súdu, hovorím žiaľ a vyjadrím sa k tomu, prečo hovorím žiaľ. Čiže niektoré veci potrebné sú, niektoré veci potrebné zrejme nie sú. My sme včera rokovali a dnes aj schválili zákon pána ministra Kaliňáka o prevencii kriminality. Keď som povedal v pléne, že ide o  vážny problém, ale zákon, ktorý sám osebe nič nerieši. Proste mali by sme už konečne prísť k záveru, že nie vždy najlepším riešením je nový zákon. Pripomína mi to trochu jeden šot, ktorý bol pred niekoľkými rokmi v Slovenskej televízii, ešte tam bol tuším ten pán redaktor Maťašovský, ktorý riešil pôdohospodárstvo, a keď robil šot niekde v družstve v kravíne a pýtal sa tam zamestnanca, aké sú problémy, tak povedal, v zásade žiadne. No a taký najväčší? Tak najväčší, a vyšiel v tých gumákoch, hovorí, asi v tej legislatíve. Proste je to moderný trend, že problém je v legislatíve, pričom problém  je niekedy v úplne niečom inom. To sa týka jednej časti Trestného poriadku, o ktorej budem tiež hovoriť. Chcem oceniť vládu, ale keďže poverený člen vlády nepočúva, tak to môžem asi preskočiť, že veľká novela Trestného poriadku a Trestného zákona sú vo vláde zablokovaná. Oceňujem to, pretože to,  čo v jej návrhu, čosi, čo sa vyskytlo v tom návrhu, snaha znižovať trestné sadzby, snaha skôr podmienečne prepúšťať osoby odsúdené za najzávažnejšie zločiny, snaha zmierniť postih recidivistov, snaha nevyužívať alebo zablokovať možnosť využívania korunných svedkov v trestnom procese, kľúčového inštitútu, ktorý je využívaný v takmer každom jednom prípade organizovaného zločinu, snaha obmedziť využívanie agentov – to sú všetko návrhy, ktoré by výrazne skomplikovali boj proti kriminalite. Som preto rád, že tieto návrhy, vláda prerušila o nich konanie formálne a že prichádza s rozumnou verziou novely Trestného poriadku. Čiže to oceňujem. Aj keď musím povedať, a znova verejne, opozičný poslanec by mohol byť rád, keby vláda prišla s takýmto návrhom do parlamentu, lebo ho nemôže vyhrať vo verejnej diskusii. Ale pre mňa nie je dôležité, kto tú diskusiu vyhrá. Pokiaľ ide o násilný zločin, pre mňa sú dôležité výsledky. Nech si pripíše kredit ktokoľvek, mne je to jedno. A tieto údaje, ktoré som si sem len na ukážku priniesol, sa týkajú výrazného poklesu všetkých násilných zločinov od roku 2003, teda keď bola schválená veľká novela Trestného zákona a potom v roku 2006, keď nadobudol účinnosť aj samotný nový Trestný zákon. Len na porovnanie. V roku 2002 bolo na Slovensku spáchaných viac ako 15-tisíc násilných trestných činov. V roku 2007 došlo k poklesu na 9 600. Teda za posledných pár rokov došlo k poklesu kriminality, násilnej kriminality o 36 %. V princípe pri nezmenenej úrovne celkovej kriminality a pri zásade rovnakej úrovni objasnenosti násilnej kriminality, ktorá je pomerne vysoká pri násilnej kriminalite. Rovnako, keď to rozmeníme na jednotlivé trestné činy, pri vraždách došlo k poklesu o 39 %, dnes sme na najnižšej úrovni od roku 1990. Pri lúpežiach o 25 %, pri znásilnení o 25 %. Teraz, sú to možno štatistiky, sú vyjadrené aj v tomto grafe, pri násilnej kriminalite a potom osobitne pri vraždách, ale keďže hovoríme o násilnom zločine, tak za každým jedným číslom tejto štatistiky je nejaký ľudský príbeh. Je príbeh utrpenia, je príbeh bolesti, je príbeh strateného pocitu bezpečia. A preto si myslím, že nemeňte to. Proste dlhodobo izolovať páchateľov najzávažnejších zločinov, to, že im neumožňujeme sa vrátiť naspäť na ulicu a pokračovať v páchaní trestnej činnosti, to, že by sa nemali opakovať prípady, ktoré by som tu mohol dlho hovoriť aj konkrétne, keď ľudia, ktorí boli za vraždu odsúdení na smiešne tresty, po dvoch tretinách výkonu trestu išli von a po mesiaci, možno po roku sa dopúšťali ďalších brutálnych vrážd. Také prípady by sa už nemali opakovať. A preto som rád, že vláda nejde cestou zmeny a že sa obmedzila naozaj na pomerne stručnú novelizáciu Trestného poriadku, ktorá sčasti, možno z veľkej časti je aj potrebná. Teraz sa budem snažiť konkrétne vyjadriť k jednotlivým ustanoveniam novelizácie Trestného poriadku. V § 32 sa rieši námietka zaujatosti, ale v zásade sa nerieši žiadna zmena, len sa jeden judikát Najvyššieho súdu inkorporuje do Trestného poriadku, teda judikát, že neodkladným úkonom nie je rozhodnutie vo veci samej. V poriadku, ale to nie je žiadna, samozrejme že, zmena. Podľa mňa to ani nie je také potrebné do Trestného poriadku dávať, keďže existuje jasný judikát, ale nie je to ani na škodu. Sú tu dve zmeny, ktoré by som označil za významnejšie a pri nich sa trošku aj zastavím. Jedna sa týka zmeny posudzovania dĺžky väzby v prípravnom konaní, ktorá sa akoby predlžuje o jeden mesiac, aby sa dal súdu priestor po podaní obžaloby ešte v lehote väzby pre prípravné konanie rozhodnúť o ďalšom trvaní väzby. Tieto návrhy v novelizácii vychádzajú z niekoľkých rozhodnutí senátov Ústavného súdu, najznámejším z nich bolo rozhodnutie v kauze Okoličány z rozhodnutí, ktoré považujem za nesprávne. Poviem prečo. Prvé rozhodnutie Ústavného súdu v tejto veci bolo urobené v roku 2003, potom boli ďalšie rozhodnutia až do roku 2006 a bolo ich niekoľko, kde Ústavný súd prišiel k záveru, že podanie obžaloby samotnej neznamená ex lege, že sa predlžuje väzba. Oprel sa Ústavný súd v tomto prípade o prípad pred Európskym súdom pre ľudské práva o dva prípady, pričom tieto dva prípady týkajúce sa pobaltských štátov mali úplne iné právne okolnosti a prípad, ktorý mal identické právne okolnosti, týkal sa Slovenska, prípad Pavlík proti Slovensku, tento prípad Ústavný súd do úvahy nevzal. Nechcem vás zaťažovať citáciou rozhodnutí Ústavného súdu a polemikou s týmito rozhodnutiami, ale by som vás možno upriamil na jedno veľmi zaujímavé rozhodnutie Najvyššieho súdu práve v kauze Okoličány, ktoré síce muselo rešpektovať nález Ústavného súdu v tejto veci, ale musím povedať, že veľmi presvedčivo to rozhodnutie, uznesenie pod spisovou značkou 1TOŠ/322007, veľmi presvedčivo analyzovalo judikatúru Európskeho súdu pre ľudské práva a prišlo k záveru, že rozhodnutie Ústavného súdu nie je opreté o dohovor a rozhodne nie ani o našu ústavu. Toto je problém dlhodobejší, musím povedať, keď Ústavný súd nad rámec textu našej ústavy, nad rámec textu dohovoru a nad rámec judikatúry Štrasburského súdu posilňuje práva obvinených v trestnom konaní. A teraz prídem k druhej veci, ktorá je v spoločnej správe a ktorá tiež vyplýva z nálezov Ústavného súdu. Veľa ich teda nie je, ale to nie je také podstatné. Týka sa to kolúznej väzby. Ministerstvo a vláda navrhuje, aby aj v prípade kolúznej väzby bola možná náhrada. To znamená, buď vo forme peňažnej kaucie, alebo inej náhrady. Odvoláva sa vláda na rozhodnutie Ústavného súdu, najmä na jedno rozhodnutie jedného senátu, ktoré bolo publikované pod spisovou značkou US100/04. Ústavný súd tu zaviedol pravidlo, podľa ktorého ani pri obave z kolúzneho konania nie je možné zabrániť, alebo znemožniť náhradu väzby napríklad peňažnou kauciou. Odvolá sa pritom na rozhodnutie Európskeho súdu vo veci Cabalero proti Spojenému kráľovstvu a vo veci SBC proti Spojenému kráľovstvu. Ani jedno z týchto rozhodnutí sa však kolúznej väzby netýka. Týka sa niečoho celkom iného. Týka sa situácie, keď Európsky súd povedal, že nie je možné obmedziť právo na kauciu, alebo nahradiť väzbu kauciou len kvôli tomu, že obvinený je stíhaný pre nejaký obzvlášť závažný zločin. Napríklad pre vraždu. A z toho dôvodu pri novej kodifikácii, ktorej oponentúru robil doktor Repík, navrhol aj on vo svojom oponentskom posudku, aby sme v tomto vyšli v ústrety judikatúre a obmedzili možnosti kaucie pri obzvlášť závažných zločinoch len na výnimočné prípady, v minulosti tam bola tiež kaucia vylúčená. To sme aj urobili. Ale to sa, samozrejme, nijako netýka kolúznej väzby a podľa mojej mienky ani nemôže. V prípade kolúznej väzby je obava, že obvinený bude mariť trestné stíhanie tým, že bude ovplyvňovať spoluobžalovaných alebo svedkov. Ak by v takomto prípade bola možnosť nahradiť väzbu kauciou a potom by sa kolúzne konanie vykonalo, to znamená, obžalovaný by ovplyvnil svedkov alebo spoluobžalovaných, tak by už nemalo žiaden význam už vziať naspäť obvineného do väzby, pretože už by vlastne trestné konanie bolo zmarené. Preto si myslím, že je potrebné podľa mojej mienky trvať na tom, čo je dnes v Trestnom poriadku, a myslím si, že ak s tým majú všeobecné súdy problém, tak je na to procedúra, ktorá sa týka pléna Ústavného súdu, nech prerušia konanie a nech dajú do plenárneho rozhodnutia súlad tohto textu Trestného poriadku s ústavou, a nie že sa opierajú o jeden nález senátu Ústavného súdu, ktorý podľa mojej mienky bol nálezom zlým. A teraz ja nehovorím, že ho netreba rešpektovať, ale proste podľa mojej mienky bol zlým a mohol by som citovať aj mnohú odbornú literatúru, ktorá tento názor zastáva. Čiže preto by som vás chcel požiadať, aby ste podporili v spoločnej správe to, ako bolo vo výbore vypustenie týchto ustanovení z Trestného poriadku. Posledná moja poznámka sa týka ochranného liečenia, kde sú nové ustanovenia, ktoré umožnia efektívnejší výkon ochranného liečenia. Nemám s tým problém a som ochotný to podporiť. Ale je to trošku tiež príbeh toho, že už aj platná legislatíva umožňuje vydanie zatykača v prípade, keď niekto nenastúpi na ochranné liečenie. Čiže znovu riešime neschopnosť v konkrétnom prípade realizovať zákon, riešime to zmenou celého zákona, čo nie je vždy úplne najlepšie riešenie, ale opakujem, nemám nejaké vážne výhrady. Podporujem aj návrhy pána poslanca Miššíka s výnimkou toho jedného návrhu, ktorý sa týka väzby. Ja si myslím, že to, k čomu vláda prišla pri riešení väzby v prípravnom konaní, je s ohľadom na judikatúru, aj keď nesprávnu, Ústavného súdu riešenie, ktoré podľa mojej mienky je akceptovateľné. Posledná poznámka. Nenavrhujem žiaden pozmeňujúci návrh, ale moja posledná poznámka sa týka prípadu, ktorý je pod bodom 17, keď súd vyhlásil oslobodzujúci rozsudok. V takom prípade je podľa návrhu novely Trestného poriadku potrebné na základe príkazu predsedu senátu bezodkladne obvineného prepustiť z väzby. A nie je tam možno ani sťažnosť, ktorá by mala odkladný účinok, ako to je napríklad dnes. Tiež sa vláda odvoláva na judikatúru Európskeho súdu, v tomto prípade na judikatúru, ktorá je správna. Áno, že už neexistuje po prvostupňovom oslobodzujúcom rozsudku, aj keď neprávoplatnom, ďalší titul, právny titul na pokračovanie väzby. To je pravda. Ale potom urobme zmenu komplexnejšiu. Pretože Európsky súd zároveň hovorí, že lehotu väzby počíta, keď je odsudzujúce rozhodnutie prvostupňové, aj keď neprávoplatné len do prvostupňového rozhodnutia. To znamená, že nám Európsky súd umožňuje, aby sme povedali, že lehota väzby, ktorá môže byť maximálne štvorročná pri obzvlášť závažných zločinoch, sa počíta len do rozhodnutia prvostupňového súdu, aj keď neprávoplatného a všetko, čo je následne sa už opiera o titul súdneho rozhodnutia. Aj keď neprávoplatného. Lebo v niektorých iných krajinách už to je vlastne výkon trestu, aj keď nejde ešte o právoplatné rozhodnutie. Čiže potom to robme takpovediac systémovo. Nielenže urobíme tú zmenu, ktorá je v prospech obžalovaných, keď sú oslobodení na prvom stupni, tak to vykonáme, ale zmenu, ktorá by mohla byť v prospech takpovediac štátu v niektorých závažných prípadoch, tak tú nevykonáme. A to sa mi nezdá, že je úplne fér. Že to proste nie je vybalansované. Že ako by sa vláda v niektorých prípadoch pozerala na trestný proces len očami toho obžalovaného. Teraz obžalovaný má mnohé ústavné práva. To je v poriadku. A musia byť chránené. A väčšinou obžalovaní a mnohí z tých vplyvnejších majú aj dobrých advokátov, ktorí sa o ich ústavné práva starajú. Ubezpečujem vás veľmi dobre, niektorí aj nadštandardne dobre. Niektorí aj mimo zákona dobre. Ale proste, kto bude chrániť záujem štátu na postihu tých najzávažnejších zločinov. To by mala byť vláda. Exekutíva, určite aj parlament. Čiže ono by to vyžadovalo systémovejšiu zmenu, ktorá sa nedá urobiť v pozmeňujúcom návrhu, aby to bol zásah do systematiky vôbec trvania väzby, ktorá by sa končila nie právoplatným rozsudkom, ale by sa končila už odsudzujúcim rozsudkom na prvom stupni. Mrzí ma, že keď vláda ide do takéhoto zásahu pri väzbe, tak to robí trochu jednostranne. Ale inak nemám vážnejšie výhrady k novele Trestného poriadku a ešte raz oceňujem, že vláda sa rozhodla nepredložiť do parlamentu veľkú novelu a poviem ešte jednu poznámku. Keď sa na jar tohto roku prerušili rokovania o veľkých novelách trestných kódexov, tak to bolo zdôvodnené, už vtedy to bolo zvláštne tým, že sa musí počkať na rozhodnutie Ústavného súdu vo veci Špeciálneho súdu a nemôžeme novelizovať veľmi často trestné kódexy. Dnes sa ukazuje, že to bola našťastie, samozrejme, len zámienka formálna, lebo novela do parlamentu nakoniec prišla pred rozhodnutím Ústavného súdu a tam žiadna súvislosť samozrejme, že nie je, pretože ani novela Trestného zákona, ani novela Trestného poriadku úpravu Špeciálneho súdu neobsahuje. Takže ďakujem veľmi pekne. Ja si myslím, že tento návrh by mohol získať podporu, ak by boli podporené niektoré návrhy pána poslanca Miššíka naprieč politickým spektrom. Ďakujem, pani predsedajúca.