Jurzyca, Eugen, poslanec NR SR (2014-11-10):
Pokúsim sa rozprávať tak, aby to nezaujímalo tak veľa ľudí teda. Jedna poznámka k tomu, čo tu odznelo, ktorú podľa mňa treba urobiť. Hovorilo sa tu o tom, že verejné obstarávanie, ktoré vedie k nízkej cene, sa potom môže prejaviť tak, že sa zníži kvalita a že to dokonca môže viesť k stratám na ľudských životoch. Chcem povedať, že to nie je také jednoduché, áno, populisticky sa to dá takto povedať, ale čo je menej viditeľne, to je to, že aj keď sa robí predražené verejné obstarávanie, z tej predraženej ceny potom vyplýva, že chýbajú peniaze a tie chýbajú aj v zdravotníctve a tiež to môže viesť k stratám na ľudských životoch. Takže nie je také jednoduché obhajovať vysoké ceny. A nie je to ani ekonomicky správne. Moje poznámky, ku ktorým som bol inšpirovaný pri sledovaní kauzy predraženého CT v piešťanskej nemocnici, sú vo dvoch skupinách, z nich jedna sa týka transparentnosti a druhá populizmu. K tomu populizmu potom ukážem niekoľko grafov. Pokiaľ ide o transparentnosť, pozorne som si vypočul pána podpredsedu vlády pána Roberta Kaliňáka, ktorý hovoril o systémových opatreniach súvisiacich s podporou transparentnosti, a musím povedať, že nielenže prezentoval vcelku šarmantným spôsobom, čo tu už bolo povedané, tak aj ten obsah mal nenulovú hodnotu, mal pozitívnu hodnotu. Ale boli to vrátane toho whistleblowingu projekty, ktoré podľa môjho názoru sú z tej kategórie projektov ako preukazovanie pôvodu majetku, kde výsledky prichádzajú veľmi, veľmi pomaly. Nehovorím, že netreba robiť takéto projekty, ale myslím si, že máme v rámci transparentnosti kandidáta na účinnejší, efektívnejší projekt. Transparentnosť sa doteraz u nás presadzovala vo dvoch vlnách. To bol v prvej vlne zákon o slobodnom prístupe k informáciám, v druhej vlne potom presadenie toho, aby všetky zmluvy boli verejnosti dostupné. Odborníci hovoria, že teraz má prísť tretia vlna, ktorá je založená na tom, aby verejná správa zverejňovala strojovo spracovateľné a užívateľsky komfortné informácie tak, aby verejnosť sa mohla ľahko orientovať v tej spleti informácií, ktorú dnes môžete na štátnych alebo aj na iných weboch verejnej správy nájsť. Ani tu nehovorím, že súčasná vláda nerobí kroky, môžem pritom spomenúť ministrov aj Kaliňáka, Kažimíra, Pellegriniho, ale vôbec necítim zo strany premiéra, že by týmto smerom tlačil strategicky. A považujem tento smer, práve tú tretiu vlnu transparentnosti za kľúčovú v boji proti klientelizmu a korupcii. Teraz k tej druhej sérii argumentov. Poprosím technikov, aby mi zapli projektor, ktorý premietne na tabuli grafy, o ktorých chcem hovoriť. Dobre, je to tam, ďakujem pekne. (Premietanie grafu z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) Toto je graf, ktorý zoraďuje krajiny OECD podľa podielu hotovostných platieb (tzv. out of packet) ako podielu na výdavkoch v domácnosti. Bohužiaľ, tie písmenká sa nepodarilo napísať tak, aby to bolo viditeľné, ale verte, že Slovensko je v tom poradí krajín vľavo od priemeru, ktorý je vyznačený červenou farbou, a je dokonca vľavo od Spojených štátov. To znamená, ten podiel máme vyšší než Spojené štáty. A tu chcem povedať, že pravda je, že nárast týchto platieb bol zaznamenaný ešte v rokoch tzv. Zajacových dvadsaťkorunáčok. Ale tie potom boli zrušené vládou, v ktorej bol Robert Fico premiérom. A odvtedy dochádzalo ďalej k tomuto nárastu a máme stále ten podiel veľmi vysoký. Pritom ja som presvedčený, že to súvisí s populizmom, pretože sú to peniaze, ktoré tečú do zdravotníctva, o ktorých môže štát alebo aj premiér povedať, že, bohužiaľ, toto musíte platiť, ale to nie je kvôli nám, to nie my sme vám zvýšili, to vám zvýšili nemocnice a lekári a možno sestričky. A je to takto vysvetliteľné. No aj ten druhý graf, vidím, nie je čitateľný, tak ako som si to predstavoval, ale tiež mi verte, že ten graf hovorí o náraste platieb v hotovosti, ich podielu na celkových výdavkoch na zdravotníctvo od roku 2010 a je na ňom vidieť, že Slovensko je celkom, celkom hore. (Premietanie grafu z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) Čiže ten nárast nie je o niečo vyšší než u iných krajín, ale je dramaticky, dramaticky vyšší, suverénne najvyšší, pričom OECD samo, ktoré je autorom tohto grafu, hovorí, že tieto platby ohrozujú najviac ľudí v núdzi, tých najviac postihnutých, tých najviac ohrozujú a obmedzuje im prístup k zdravotnej starostlivosti. A znova treba povedať, že je to spôsob, ako vybrať peniaze z ľudí, pri ktorom sa dá tá vina klásť na niekoho iného než na vládu, pričom je to horší spôsob než tie alternatívy, ktorými sú napríklad či už štátne alebo súkromné poistenie. No a na tomto grafe som chcel ukázať práve ten rozdiel, ktorý je tu najviac vidieť. (Premietanie grafu z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) Keď sa pozrieme na podiel priamych platieb z výdavkov na zdravotníctvo, kde v roku 2011 sme my mali v tých priamych platbách 24 %, Spojené štáty 12 %, napríklad Francúzsko 8 % priamych výdavkov na celkových výdavkoch, tam pekne vidíme, ktoré krajiny sa snažia o to, aby mali v zdravotníctve tie deklarované istoty, a ktoré ani veľmi sa o to nesnažia. Keď sa potom pozrieme na výsledky v zdravotníctve, jeden z nich, a to sú zdravé roky života, ktoré nasledujú po veku 65 rokov, tak vidíme, že Slovensko je úplne vpravo a naši ľudia sa dožívajú najmenej zdravých rokov života, pričom v tých hotovostných platbách si zaplatia teda dosť. (Premietanie grafu z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) A toto je graf, ktorý ešte rozdeľuje podľa vekových skupín krajiny podľa toho, ako kvalitne žijú naši ľudia život vo veku medzi 65. a 74. rokom, to je tá ľavá strana grafu, a potom ešte nad 75 rokov. (Premietanie grafu z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) Znova Slovensko je celkom dole, vychádzame najhoršie z toho porovnania a vidíme, že prakticky všetci naši ľudia po sedemdesiatpäťke majú vážne alebo aspoň nejaké zdravotné problémy, ktoré im bránia v prežívaní kvalitného života, v pohybe a tak ďalej. Je teda paradoxom, a tu je na tom pekne vidno ten populizmus, že práve títo ľudia namiesto toho, aby dostali od štátu podporu, pomoc v tom, aby sa skvalitnil ich život, tak dostanú možnosť zadarmo cestovať vlakom, hoci mnohí z nich to nemôžu ani využiť. Len tá možnosť cestovať vlakom, to sa marketingovo predáva ľahko, oveľa ľahšie než pomoc ľuďom v tejto situácii. Posledný graf hovorí o tom, ako pomáhame starším ľuďom v zdravotnej núdzi. (Premietanie grafu z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) Vidíme, že Slovensko je tam jedným tiež z posledných krajín, proste dáva na dlhodobú zdravotnú starostlivosť veľmi málo peňazí. Čiže ukončím to tým, že premiér Robert Fico v súvislosti s tou kauzou CT v niečom konal, ale tie systémové kroky, ktoré by mal urobiť a ktoré už mal urobiť dávno z môjho pohľadu, oveľa väčší dôraz na kľúčový posun transparentnosti dopredu a na zníženie miery populizmu, tie nerobí. Ťažko sa potom súťaží aj pri všetkej úcte k strane SMER – SD, ktorá má vybudovanú stranu, má dobrých rečníkov, nemusela by veru tento faul používať. Včera sme boli svedkami toho, keď Robert Kaliňák sa nám smial, že my si nikdy nedáme transparentnosť, sme za zrušenie vlakov zadarmo. No nepochybne sa ľahšie predáva transparent: Sme za zavedenie vlakov zadarmo. Ale jeho dopady na osud verejných financií potom budeme znášať všetci. A o tom je súťaž medzi populizmom a nepopulizmom a o tom je nebezpečnosť populizmu. Ďakujem pekne za pozornosť.