Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2013-06-04):
Vážený pán predsedajúci, vážení kolegovia, v návrhu zákona skôr či neskôr, ja si myslím, že sa dopracujeme k nejakej verzii takej, jak máme teraz doložky vplyvu na rozpočet a súladu s európskym, tak sa dopracujeme, ja ju pracovne nazvem, takej integračnej doložky. To znamená, že ako tento zákon alebo novela tohto zákonu pomôže alebo nepomôže tomu veľkému problému, ktorý sme spôsobili. A ja sa nechcem zfokusovať iba na sociálne vylúčené spoločenstvá, ale v zásade, v zásade pre túto chvíľu to poviem a niektoré veci zopakujem. Som rád ináč aj, že pani predkladateľka hovorila o tom, že sú tu deti, ktoré trpia, a my si to nevšímame. Mohli ste prípadne nám pomôcť, my sme teraz v nedeľu robili taký protest detí, ktoré trpia, cez Poštovú až k prezidentovi 10-tisíc topánočiek. Lebo oni chúďatá nevedia ísť protestovať, tak sme to urobili za nich, hej, tak symbolicky. A naozaj je to veľká pravda, že aj bola zverejnená určitá štúdia, kde hovorí, že ani by sme neverili tomu, že koľko detí trpí, hej. Proste prostredia v rodinách a už to tie dôvody sú aj možno také, čo sme spomínali v predchádzajúcom, pri návrhu predchádzajúceho zákona, kde ten stres v rodine je tak veľký, že trpí to dieťa. Čiže je to vec, ktorú treba určite riešiť, s tým sa úplne stotožňujem. Ale aj také praktické nejaké by som povedal veci, ktoré na to upozorňujú, aj to bola. Ale konkrétne k vášmu návrhu. Tiež zdieľam určité obavy o povinnosti, resp. nepovinnosti. A ja to vymodelujem na jednom konkrétnom prípade. Ja si myslím, že skôr či neskôr sa k tomu dopracujeme, len tu sa všetci budeme trhať, pasovať, že neviem čo. K projektom mobilných škôlok sa skôr či neskôr dopracujeme. Po tých osadách tie mobilné škôlky budú, hej. A bude to jedno z riešení. Bude to síce ako v Palestíne, ale proste nehrajme sa, že sme tu Salzburg, hej, alebo Švajčiarsko. Takí, čo sme sa tu, že Švajčiarsko, tu už boli. Proste bude to tak. Budú tam mobilné kontajnerové škôlky a budeme v nich socializovať ľudí, malé deti zo sociálne vylúčených spoločenstiev. A keď to budeme robiť, urobíme dobre. Lebo to by som tu, ja som odborník na to není, ale keď to dieťa naozaj socializujete v tom malom veku, v tom mladom veku, tak to má význam, samozrejme, preňho, ale aj pre celú spoločnosť. Čiže je tu otázka, by som povedal, primárnej zodpovednosti a zodpovednosti za krajinu. Skôr či neskôr, a čím skôr, tým lepšie. Preto by som bol aj rád nejakým, by som povedal, výstupom aj zo strany predkladateľov alebo ľudí, ktorí sa venujú tomu, že kedy už chcú začať pomáhať tým deťom? Lebo to je tak. Dneska ju tam postavíte, tú kontajnerovú škôlku a zajtra v nej učíte. Pokiaľ tu budeme sa motať, krútiť, neviem čo, súťaž, hento. Nakoniec batéria bude drahšia ako Fabia, vodovodná v tej škôlke. To tu všetkého sme schopní. Kdežto pri kontajneroch možno aj preto nie je taký záujem, ten kontajner až tak moc neobabrete, lebo ten kontajner stojí plus-mínus 3-tisíc eur. Samozrejme, tu sú experti po všelijakých ministerstvách, ktorí by ho boli schopní kúpiť za 15-tisíc eur. Ale to už ľahšie ustrážime, hej. Čiže možno aj preto je taká nevôľa a nechuť do toho ísť, lebo za tým nevoňajú peniaze, hej. Preto sa tešia veľkej obľube tendre softvérových riešení, lebo to je jedno cédečko. To nikto nikdy nezmeria, že koľko práce sa tam urobilo, preto máme cesty, aké máme, ale ideme dostávať esemeskou výzvu, že máme ísť na STK-čku, za miliardu. To je proste Slovensko dnešných dní. Čiže možno aj preto identifikujem miernu neochotu sa tomu až tak venovať, lebo ten kontajner neobabrete, hej. Ak sa niekto chystal, jak to obabrem, tak to neobabrem. Ale hovorím, jak sme tu zodpovední, že čo verím, že sme, tak sa k tomu skôr a čím skôr, tým lepšie, dopracujeme. A k otázke tej povinnosti, resp. nepovinnosti. Tam naozaj, ja si myslím, že môže nastať určitý problém. By ste neverili. My sme si projekt mobilnej škôlky testli v Malackách. A tak, jak bol veľký krik, že tam to dieťa nevojde, ani keby ho, ja neviem čo, koňom ťahal, tak by ste neverili, že na druhý deň tam boli všetky. A nikto ich nenútil, nebolo to podmienené žiadnou sociálnou dávkou. Proste tam chceli ísť. A to si myslím, že je cesta, hej, to si myslím, že je cesta, lebo naozaj tie deti, je to pre nich podnetné a čiže ja by som to neuväzoval, môžeme ísť pomaly do toho. Nemusíme ísť do toho po hlave, hej. Že keď to dáte tým deťom a poviete im, že tam môžu ísť sa hrať, môžu sa tam ísť socializovať, je tam nejaká animácia, sú tam nejakí ľudia, tak vám garantujem, že tie deti tam pôjdu. A môžeme to potom priebežne vyhodnocovať, že aký to má, resp. nemá význam pre to, čo sme si povedali. Ale ja si myslím, že tam to rozporovať nebude hádam nikto, že má význam sa tým deťom venovať. A keď už pre nič iné, tak ešte, keď sa vrátim k tým Malackám, nám vyčítali v Malackách, že prečo v tých kontajneroch neučia alebo sa nevenujú tým deťom Rómovia? Hej, akože rómski školitelia. A ja vravím, že práve nie, že práve to nie je správne. Čiže práve naopak, že práve by tam mali byť ľudia, ktorí nie sú teda nerómskeho pôvodu práve kvôli tomu, aby dochádzalo k tým kontaktom. Lebo častokrát tie deti sú v tom prostredí tak vylúčenom, že častokrát ten človek, ktorý nie je Róm, pre nich je, jak z Marsu keby prišiel. A pokiaľ v tom mladom veku nedôjde k tej socializácii, k tomu kontaktu, tak sa silno posilňujú tie stereotypy, tie obludné stereotypy, ktoré sa častokrát v tých osadách vytvárajú, a to dieťa je poznačené s týmito stereotypmi. Čiže práve naopak. Nikdy by som nesúhlasil s tým, že v kontajnerových škôlkach majú učiť rómski učitelia. Práve naopak. Majú tam učiť nerómski učitelia práve kvôli tomu, aby preskakovali tie mostíky, aby sa neposilňovali tie stereotypy. To je veľmi dôležité. Ale nehovorím, že absolútne, ale to by bolo znova, len taká chyba lávky. Že to znova takto len postavíme. Nie, práve naopak. A ja som ešte, keby sme pokračovali v tej úvahe, že naozaj chceme pomôcť, a nehráme sa len, že chceme pomôcť. Viete, keby niekto povedal, že sa chce tomu naozaj venovať a naozaj mu na tom záleží a naozaj si myslí, že tie deti by mali vedieť, ako sa chodí na splachovací záchod a naozaj ako sa drží ceruzka, hej, a že nechcem na tom zarobiť, ale chcem, aby to bolo, a chcem mať aj v mojej osade, keď je to starosta, že ako dostať ľudí do toho, aby tam šli učiť? A tu už by mal, tu už je aj naša úloha, aj naša možnosť. Jeden z takých, by som povedal, ľahkých, ja viem, že ma ukameňujú všetci, ale my sa k tomu skôr či neskôr dopracujeme, ak niekto, jeden z príkladov poviem. Ak niekto chce dostať internát alebo prednostne internát, tak pokiaľ doloží, že praxoval v mobilnej škôlke v osade, hej, v rámci nejakého, ja neviem, jak to môžeme nazvať všelijako. Tak áno, štát bude prednostne mu. Ja viem, že nateraz si budú vlasy trhať, čo to je, ale my sa skôr či neskôr k tomu dopracujeme vzhľadom k tomu, čo sme spôsobili, hej? A teraz to už treba len hasiť a riešiť. A to je jeden zo spôsobov. Naozaj pokiaľ v tých osadách, tých obludných osadách, kde to je, ja hovorím, stredovek, už som dokonca v nejakých novinách čítal, že doba kamenná. Pokiaľ v nich nebudú kontajnerové škôlky so sociálnym zariadením, v ktorých budú čiastočne platení, čiastočne dobrovoľní ľudia, ktorí sa budú venovať tým deťom, tak táto krajina bude mať, aj tak už má zavarené na veľký problém. Ale rádovo to s tým znásobí. Čiže k vášmu predkladanému návrhu. Beriem to ako vec na otvorenie témy a apel na to, že zakrývanie očí by už v určitý moment mohlo skončiť. Ďakujem.