Viskupič, Jozef, poslanec NR SR (2013-09-10):
Vážený pán predseda parlamentu, kolegyne, kolegovia, vážený minister, pán spravodajca, dovoľte aj mne zaujať zopár stanovísk k predmetnému návrhu zákona, ktorý nehovorí nič viac a nič menej, ale hovorí o tom, kto nabudúce v tejto snemovni bude, kto bude v snemovniach našich obcí, VÚC, kto bude zastávať prezidentský post, alebo ako budú volení všeobecne zástupcovia ľudu do všetkých možných orgánov. Ja by som si dovolil napriek kritike, ktorú tu od piatku začala, myslím, že pani poslankyňa Žitňanská, pokračoval pán poslanec Lipšic, a označili niektoré problémové miesta tohto návrhu zákona, až sme sa dostali k pánovi poslancovi Procházkovi, ktorý hovorí o tom, že zmeny, ktoré ministerstvo prichystalo pri volebnom zákone, môžme označiť za banálne, nepodstatné, kozmetické úpravy, ktoré síce môžu nejakým spôsobom zasiahnuť do všeobecne nazvanej politickej súťaže, ale z môjho pohľadu takisto veľmi neriešia podstatu. V tejto snemovni alebo v slovenskom parlamente sa vyskytol projekt, pôvodne na kandidátke politickej strany SaS a neskôr, od novembra, zhruba, minulého roku projekt kandidatúry nezávislých kandidátov alebo kandidátov, ktorí nebudú mať tvrdú politickú príslušnosť k jednej politickej strane. Teraz ho verejnosť pozná pod názvom Obyčajní ľudia a nezávislé osobnosti. A jeho základným pilierom bolo to, aby nie úzke politické špičky alebo politbyrá rozhodovali o tom, kto bude v parlamente a kto nie, ale aby sme sa obrátili k voličovi. Mám pripravený jeden citát k tejto téme, prečo sa nám zdá, že, či už to nazveme partokracia alebo vláda strán, alebo to, že stranícke establishmenty sa vymykajú a čím ďalej viacej sa dostávajú mimo reprezentáciu (Pozn. red.: správne má byť – „prezentáciu“) skutočnej reality, ktorú potrebuje riešiť občan a volič. Myslím si, že toto nie je problém, s ktorým sa potýkame my tuná v tejto dobe, ale dovolím si jeden citát, a možno vás samých zarazí, ako je starý. ´Ponižuje nás nedôstojnosť parlamentu, ktorý i štátne nezbytnosti´, citujem z češtiny, tak ma ospravedlňte, ´ktorej štátne veci, ktoré neznesú odklad, robí pod straníckym handlom. Ponižuje nás parlamentný systém v ňom, kde sú hrubé a honorované majority a ktoré potrebujú, aby štátne záujmy neboli hájené a neboli prezentované, ale pod straníckym handlom riešené. Ponižuje a skľučuje nás prízemnosť politického jednania, ktorá ide vysoko nad domáce záujmy strán, je, ich politických exponentov, je tak ľahostajný´ všeobecný občiansky ´záujem ako chalupníkovi avionitika (Pozn. red.: správne má byť – „aviatika“.) Ponižuje nás samozrejmosť, s ktorou sa politickí machri, s ktorou politickí machri prijímajú fakt, že štát je odovzdaný straníckym centrálam k absolútnej exploatácii všetkých jeho zdrojov. Ponižuje nás osobná úroveň mnohých, z ktorých strany urobili vladárov nad všetkými vecami národa. Ponižuje nás forma a duch politiky, ktorá vládne pomocou nečistých kompromisov a pomocou bezohľadných záujmov... Sme nespokojní. A volá sa na nás: Pracujte a my v stranách rozhodneme! Sme nespokojní. Či nám je toto vlastne treba. Hovoria nám: Pracujte v stranách! Strany za vás vyriešia všetky problémy. Nie, toto nám nie je treba. Je preto treba pracovať proti stranám, proti vláde strán, proti hlasovacej mašinérii v našom parlamente, proti inkompetencii, proti politike za zavretými dverami, v úzkych kuloároch, proti všemohúcnosti výkonných výborov, proti našemu poníženiu, proti úpadku demokracie.´ Tento výrok nevymyslel nikto zo súčasného obdobia. Tento výrok sa datuje do 21. 9. v roku 1925 a napísal ho Karel Čapek do novín Lidové noviny. Áno, aj prvá republika mala problém s partokraciou, aj v podstate v začiatkoch prvej republiky, po siedmich rokoch jej existencie si niekto všimol, že politický systém, ktorý je naklonený straníckemu handlu, k tomu, aby sa veci tvorili na výkonných výboroch, aby sa diali za zavretými dvermi, toto všetko si už v 25. roku uvedomil Karel Čapek. Mám pocit, že stranícky handel a individuálna možnosť záujmu, možnosť presadzovať záujmy občanov je široko rozšírená téma aj súčasne medzi voličmi, a vôbec medzi občanmi Slovenska. Zdá sa mi, že ambícia, s ktorou prišlo ministerstvo, má skôr za cieľ betónovať súčasný stav, má skôr záujem nadbiehať tomu, aby politické strany, možno aj ústami premiéra, volá ich štandardné politické strany a je pripravený spolupracovať aj do budúcna so štandardnými politickými stranami, je zdvihnutým prstom a obrovským výkričníkom k tomu, aby sme sa zamysleli nad tým, či je záujmom občana alebo verejného záujmu to, aby, tak ako hovoril Jano Mičovský, ľudský príbeh bol garantom toho, či zastupiteľ je na svojom správnom mieste, alebo sa to má diať v úzkom handli politických strán, kde politbyrá rozhodujú o tom, kto na kandidátke bude. A keďže aj zákonná úprava umožňuje to, že čím vyššie na kandidátke, tým (Na zdravie! Je to asi pravda.), tým viac sa odhliada od záujmu občana a tým menej môže rozhodnúť o tom, kto ho bude zastupovať. Ja som si dovolil okrem spomínaných problémov možno ísť troška zoširšia na to, a tak ako sme sa bavili, možno či je záujmom pri určovaní pravidiel politickej súťaže nájsť čo najefektívnejší, čo najlepší spôsob ako nájsť Rouseauom spomínaný volonté générale. Čiže ten záujem, ktorý stojí, na ktorom demokracia stojí a padá. Či ten záujem, ktorý my budeme zisťovať a vyhrabávať z toho, aké sú nálady spoločnosti, či k tomu nastavím pravidlá tak, aby sila straníckych centrál bola oslabovaná, alebo, naopak, tomuto nevyhovieme, budeme uzatvárať všetky ventily k tomu, aby nové politické subjekty, aby skutočne ľudia mohli zastávať názory občanov a reprezentovať verejný záujem, pustíme ďalej. Ja by som chcel upozorniť túto ctenú snemovňu, že k tomuto uzatváraniu všetkých možných kanálov je jedna obrovská iniciatíva. Môžme ju nazvať všeobecne „pod krídlami priamej demokracie“, ktorá hovorí o tom, že zastupitelia nedostatočne prezentujú verejný záujem, a preto chcú čím ďalej viac nástrojov na to, aby mohli verejný záujem prezentovať a určovať pravidlá ich vlastného života sami pod nejakými cenzami. U nás to môže byť, zatiaľ, veľmi okresané referendum alebo petičná iniciatíva. Alebo urobíme zo zastupiteľov naozaj relevantných ľudí, ktorí sa vedia oprieť o svoj mandát, ak presadzujú nejakú agendu a ak je tá agenda správna. Problém tejto snemovne v tomto duchu je z dlhého pohľadu, a spomínal som to tu niekoľkokrát, je anonymizácia. Súčasný volebný systém anonymizuje túto poslaneckú snemovňu. Tak ako máme vymyslené voľby, neexistuje možnosť, aby bola priama dohľadateľnosť poslanca, ktorý je zodpovedný pred konkrétnym človekom za konkrétnu agendu. Môžme povedať to, že strany, a tá súťaž prebieha dlho, a často nám to tu rozprávajú, o prezentácii volebných programov. Doteraz, až príchodom jedno, vlády jednej strany, bola každá jedna vláda počas dvadsaťtriročného obdobia koaličná. To znamená, čo sa stáva? Je koaličná zmluva zákon? Je potom orgán, ktorý sa kreuje na vykladanie koaličnej dohody, niečím, čo má oporu v zákone alebo v ústave, tzv. koaličná rada? No nie je. Čiže prichádza k obrovskej miere kompromisu. Čiže volebný program, ktorý bol predstavovaný voličom, musí nabrať takú mieru kompromisu, aby bol realizovateľný pre každý jeden zúčastnený subjekt, rozumejme politickú stranu, a potom orgán, ktorý je zriadený za účelom vykladania možno programových vecí a možno ad hoc vecí, ktoré prináša život, je postavený, aj keď nemá zákonnú ani ústavnú oporu, možno niekedy nad parlament, niekedy až nad vládu. Až sa ľuďom zdalo, že nevládne tejto krajine vláda, ani parlament, ale nejaký orgán, ktorý sa nazýval koaličná rada. Toto všetko sú problémy, ktoré prináša betónovanie a prehlbovanie vlády strán. Strán, ktoré či už sú v koaličnej rade, alebo vládnu samé, chcú mať monopol nad rozhodovaním nad otázkami veci verejných. Pomohol by som si možno aj iným citátom pána prof. Zeleného, ktorý takisto okrem našich celkom slušne spracoval to, prečo sa čím ďalej politické strany a ich reprezentanti vzďaľujú realite, ktorú prežívame, a prečo je potreba nejakej zmeny. A možno aj v dobrom duchu. Aby bolo jasné, že stojím na strane zastupiteľskej demokracie, že zastupiteľská demokracia má miesto, a nevieme všetky otázky, ktoré prináša spoločenský život a riadenie štátu, riešiť inštitútmi priamej demokracie, ale na to, aby sme mali relevantnejší hlas a na to, aby zastupiteľ nebol súčasťou anonymného pléna, kde občan ťažko dohľadá svojho konkrétneho poslanca, ktorého môže osloviť, z jeho a zároveň nielen na jeho dobrovoľnosti, ale v zmysle systému mu musí tento poslanec za agendu zodpovedať. Dá sa to povedať aj jednoduchšie, aby volič vedel chytiť svojho poslanca, možno v obvode, kde ho volí, možno za agendu, za ktorú zodpovedá, a poslanec bol povinný riešiť a minimálne nejakým spôsobom odpovedať, čo sa v súčasnej, v súčasnom stave, bohužiaľ, nedeje. V tomto duchu pán prof. Zelený hovorí o tom, že, veľmi voľne, alebo skoro až cez storočia nadväzuje na pána Čapka, a hovorí o tom, že systémová chyba toho, prečo partokracia, možno premiešaná s prvkami oligarchie, už nezodpovedá verejnému záujmu. A nie je to problém personálny, ale je to problém, je to problém systémový, toho, ako sú nastavené, to presne, o čom sa bavíme, volebné systémy. To znamená, keďže strana motivuje a úzko udržuje svoje členstvo v tom, aby tu na budúce v parlamente boli znova, podriaďuje straníckemu záujmu omnoho viacej a prichádza možno čím ďalej viacej do rozporu s obhajobou verejného záujmu. Čiže keďže tu máme medzi občanom a volenými inštitúciami inštitúciu – politickú stranu, ktorá v prvom rade musí hájiť svoje vlastné záujmy, to znamená, aby bola úspešná, aby členská základňa dostala to, čo si myslí, že jej po voľbách právom patrí, medzi všeobecný a verejný záujem musí stavať stranícky záujem. Ak sa tieto záujmy nestretávajú, tak potom naozaj uchádza verejný záujem v prospech straníckeho handlu a je veľmi ťažké, či už ľudí, ktorí sú v tomto zainteresovaní, a je to možno už len na ich osobnej statočnosti, bojovať proti systému, aký politické strany zastávajú v parlamente. Slovami pána prof. Zeleného, ktorý to vymenoval v nejakých troch bodoch, ktoré si dovolím odcitovať, hovorí o tom, že: „Prvým a jediným záujmom strany musí byť jej prežitie, čiže znovuzvolenie. Ak neprežije, nemôže svojim členom zaručovať očakávané výhody, rozkladá sa, buď sa reštartuje, transmutuje, alebo a, bohužiaľ, veľmi, nie veľmi často úplne zaniká. Čiže cieľ, cieľom svojho prežitia musí strana podriadiť všetky svoje deklarované aj nedeklarované záujmy. Žiadna strana nemôže povýšiť záujmy národa nad svoje vlastné prežitie a udržanie sa pri moci pre úzke vedenie, inak nemôže existovať ako strana. Po druhé, tomuto záujmu je nutné podriadiť aj prejavy jednotlivých členov, ktorí musia svoje osobné názory podobne podriaďovať záujmom strany. Nesúhlasné alebo individuálne prejavy musia byť obmedzené, trestané, alebo musia byť títo členovia vylučovaní z kolektívneho ideového imidžu strany. Voliť podľa svojho svedomia a presvedčenia je prípustné iba potiaľ, pokiaľ ide o vedomie a svedomie celej strany a jej zákulisných kmotrov alebo oligarchov. Ľudia, ktorí volia podľa svojho osobného uváženia, hodnôt a interpretácie v danej situácii, sú potom zradcovia, odpadlíci a sú úplne vyvrhnutí z danej straníckej kasty. Musia byť bez akéhokoľvek meškania usmernení, alebo následne vystavení posmechu médií a vylúčení. Po tretie, je preto naivné hľadať a voliť lepšie stranícke osobnosti alebo lepšie strany. Prostá a jednoduchá zámena ľudí a ich chovania nemôže stranu premeniť v nestranu. Nie sú preto potrební tí, ktorí by vedeli povýšiť svoje stranícke záujmy, ale sú potrební tí, ktorí nad stranícke záujmy povyšujú záujmy všeobecné. A preto systém, ktorý hovorí o tom, že iba stranícka angažovanosť môže zaručiť vôbec súťaž o to, kto bude zastávať verejný záujem, je falošná. Systém hovorí o tom, že nikto sa nedostane do parlamentu, ak nebude svoj politický cieľ deklarovať tým, že sa združí v politickej strane. Myslím,“ pán profesor hovorí, „že je dostatočný čas na vytvorenie nového pohľadu na zastupiteľskú demokraciu, a to, ktorá by mohla predchádzať tomu, aby sa výkon zastupiteľského mandátu spreneveril skutočnej realite až natoľko, že to sformuje možno väčšie masy, v Európe sa to deje, projekt Beppeho Grilla, južné Rakúsko a podobne, kde sa vymkne zastupiteľská demokracia a prejavy priamej demokracie a možno aj toho, čo nedokážeme predpokladať, budú väčšie a väčšie.“ Chcel by som v tomto duchu povedať, že zákon, ktorý by mohol upraviť hľadanie volonté général, hľadanie spravodlivého systému, hľadanie toho, čo reprezentujeme a chceme ďalej reprezentovať v našom združení, ktoré bolo zriadené pro forma, ktoré na základe pravidiel, ktoré si tu zadefinovali v dlhom historickom momente od začiatku republiky, kde politická súťaž nemohla a nemôže prebiehať na angažovaní, osobnej angažovanosti nezávislých kandidátov, aby tento model prestal platiť a aby to, čo ústava predpokladá, svedomie a presvedčenie, nebolo podriadené svedomiu a presvedčeniu politických centrál a možným oligarchom, ale aby sme urobili presnú a jasnú definíciu toho, že tuná nielen z ústavného konštruktu, ale reálne rozhoduje každé jedno svedomie a presvedčenie každého jedného člena tohoto poslaneckého zboru. Volebný zákon, ktorý predkladá minister, je jednoduchým zákonom. Nepotrebuje ústavnú väčšinu a ľudia, ktorí vnímajú realitu, vedia, že osemdesiattri poslancov je viac ako sedemdesiatšesť, čiže súčasné pravidlá, ktoré sú, môže nastaviť jedna vládna strana. Napriek tomu minister vnútra, ak si dobre pamätám, podal ruku a hovoril o tom, že vieme sa baviť o jednotlivých inštitútoch, ktoré navrhol. A keďže ja som zachytil asi tri problematické momenty, možno k nejakým úpravám pôjde, dôjde. Mám však pocit, že kĺžeme po povrchu a, ako hovoril pán poslanec Procházka, zaoberáme sa banalitami a neriešime podstatu. Možno, že mandát jednej politickej strany, ktorá prevzala zodpovednosť za riadenie tejto krajiny, dokázal, by dokázal byť pretavený aj do toho, aby sme pravidlá politickej súťaže viac naklonili nie politickým centrálam, ale občanom, aby skutočne občania si mohli vybrať, kto ich bude reprezentovať. Nie som však naivný a myslím si, že angažovanosť v politických stranách bude ešte nejaký ten čas trvať, aby zostala toto jediná možnosť ako kandidovať na národnej úrovni do parlamentu, a to, čo sa nám osvedčilo v lokálnych alebo regionálnych voľbách, sa v dohľadnej dobe stane aj možnosťou, aby, či už kandidáti na kandidátke nezávislých kandidátov, alebo nie absolútny krúžok tým, že odstránime trojpercentnú hranicu pohybu na kandidátke, ale absolútny krúžok cez kandidátky, čiže ak v posledných voľbách kandidovalo niečo cez štyri tisíc ľudí, tak aby prví stopäťdesiati, ktorí získali najviac krúžkov, sa ocitli, alebo predpokladám, že tak rozhodli voliči, sa ocitli v tejto snemovni. A tých úvah je viacej. Preto sa pripájam k výzve Miroslava Kadúca, aby, a dávam, rovnako sa pripájam k procedurálnemu návrhu, aby sme tento zákon stiahli z rokovania a pustili odbornú debatu ľudí, ktorí sa venujú volebným systémom, a pozreli sa na jej úpravu hlbšie. Rozumiem tomu, že možno neexistuje reálny čas, kedy sa tomuto venovať môžme, pretože blížime sa k polovici volebného obdobia, a sám minister vníma to, že meniť pravidlá hry tesne pred parlamentnými voľbami by pravdepodobne nebolo to najlepšie, tak možno, že by pri tom, ako sa rozbiehala debata o volebnom zákone, kedy sme mnohé z našich návrhov adresovali vtedajšiemu ministrovi vnútra na zmeny, ktoré by mohli viacej reprezentovať občanov a menej stranícke centrály, aby sa to dostalo do nového volebného kódexu a aby sme nekĺzali po povrchu. Chcel by som ešte povedať to, že takisto ma hrozne zarazil v návrhu, ak mám byť úplne konkrétny, a spomínalo to tu, myslím, že úplne každý rečník, ktorý sa tu objavil z opozície, je úzke rozlišovanie medzi tým, kto získal trojpercentnú podporu v ostatných voľbách a môže tým pádom kontrolovať proces volebný. Ja by som si dovolil, následne vám to, pán minister, môžem poslať aj mailom, upriamiť pozornosť na niektoré nezrovnalosti už pri súčasnom prebiehajúcom, alebo pri tom, ako súčasný systém funguje, ako prebehli voľby 2012 a pri reálnom skutočnom nastavení a kontaktovaní volebnej komisie s vecou, že niektoré volebné okrsky proste zabudli zrátať preferenčné hlasy, a reálny nástroj opravy bolo žiadať o prerátanie celých volieb. Ja ich tu mám, je ich asi 35, kde sa nevyskytli proste na našej kandidátke. Niektorí naši voliči a sympatizanti si dali tú robotu, že asi preliezli všetkých 6 000. A stalo sa nám proste, že preferenčné krúžky z obvodu do obvodu pri rádovej podpore okolo sto, stopäťdesiat ľudí sa neobjavil ani jeden. Sú to veci, ktoré aj napriek tomu, že v súčasnom stave vedia kontrolovať volebné okrsky, každý jeden zástupca politickej strany a nie je pod cenzom trojpercentnej hranice, napriek tomu ten volebný proces má svoje chyby. A jeden z nich sa podľa mňa prejavuje aj týmto, že, ja jeden spomeniem za všetky, keďže ho mám blízko, volebný obvod Horné Orešany, preferenčné krúžky pri sto pätnástich voličoch, sto jedenástich voličoch, pardon, pre našu stranu nula. Čo je neštandard, lebo v opačnom, teda cez ulicu, volebnom obvode boli priradené pri 126 krúžkoch až v miere tej, že koniec našej kandidátky zostal tak ako celé Slovensko, čiže v nejakom normálnom pomere. Je tam možno nejaký osobný záujem, to myslím, že do pléna celkom nepatrí. Ale aj súčasné parametre korektného kontrolovania volebného systému, alebo prebiehajúcich teda volieb, má svoje chyby. Naša odpoveď pri tomto bola, že samozrejme, keďže sa v tých volebných obvodoch vyskytlo to v miere štatististickej chyby, dávať, spúšťať prerátanie celých volieb, nám v tomto prípade nepripadalo najvhodnejšie. Ale možná úprava, aby sa dal prerátať a skontrolovať tento jeden, alebo tie konkrétne, a bola ochota z volebnej komisie, možno aj zaviazať zákonom, by koniec koncov bola prebiehajúcemu procesu kontroly by urobila zadosť. A neobmedzovať to ešte tým, že skutočne môžu niektoré politické strany zaniknúť, ale v predchádzajúcom volebnom období získali nad, nad tri percentá a vznikli by nové subjekty, to znamená nový subjekt, a toto je naša skúsenosť ako nového subjektu, by kontrolovali tí, ktorí svoju politickú púť ukončili, alebo už ten trojpercentný, päťpercentný cenzus nedodržia. Čiže ak ten hlas je pri tej podanej ruke, ktorý hovorí o tom, že debata je otvorená a do druhého čítania by mohli prejsť niektoré rozumné návrhy, ktoré by tieto kozmetické úpravy volebného systému vedeli podržať a upraviť, tak toto je jeden z nich. Nerobte rozdeľovanie v odmenách medzi okrskármi silných a tradičných politických strán a nových, alebo politických subjektov, ktoré sú možno identifikované v regiónoch, ale na národnej úrovni nedosahujú trojpercentnú hranicu. Často tu bola mojimi kolegami spomínaná otázka umožnenia a odbyrokratizovania procesu voľby zo zahraničia. Ja sa k tejto iniciatíve pridávam. Viem, že sú problémy, potrebujeme zdigitalizovať register obyvateľstva, následne sa dopracovať aj k digitalizácii možného voličstva. Ušetrilo by to finančné prostriedky. Zakázali sme registráciu pobytu, pravdepodobne register obyvateľstva týmto, ale viem si predstaviť nástroje, lebo nejaký predsa len existovať musí. Čiže z niečoho vychádzame, toto dostať, môj point je v tomto iba, toto dostať do elektronickej podoby (Vystupujúci počúva reakciu predkladateľa.). A budem, budeme musieť pravdepodobne nájsť nástroj, okrem témy, ja som to chcel premostiť, lebo okrem témy hlasovania zo zahraničia, ktorému by mohlo pomôcť aj hlasovanie elektronickou formou, by sme sa mohli vydať, i keď viem, že strecha nášho, našej budúcej spolupráce alebo budúceho nasmerovania nášho štátu na využívanie toho, aby obiehala informácia a nie občan, čiže zavedenia parametrov e-Governmentu a iných elektronických služieb záleží aj od legislatívnych úprav, môžme ho nazvať všeobecne, tzv. electronic act, kedy zrovnoprávnime písomnú podobu s elektronickou podobou. A už sme tu mali, teda v prvom čítaní prebehol zákon o e-Governmente, čo v našom V4 priestore, alebo priestore celej Európy, sme úplne na chvoste s týmto, ale je dobré, že sa to deje. A toto sa dá využiť možno aj na, keďže staviame ten systém od znova, tak by sme sa mohli zapojiť do relevantných debát, aby sa volebný akt, či už pri inštitútoch priamej demokracie, pri referende alebo petícii, alebo následne pri samotných voľbách mohol diať elektronicky. My už jednu lastovičku máme. Možno neuniklo kolegyniam a kolegom to, že na európskej úrovni beží iniciatíva, ktorá ako jediná obmedzuje zákonodarnú iniciatívu Európskej komisie, a to je tzv. citizen initiation, alebo iniciácia občanov, ktorá môže smerovať až k rozbehnutiu legislatívneho procesu na európskej úrovni. A, čuduj sa svete, náš, práve náš eurokomisár, ktorý za túto agendu je zodpovedný, zaviedol do tohto systému aj možnosť zberu podpisov, ktorý je u nás v miere 9 750, ktoré musia byť nazbierané, sa môže diať aj elektronicky. Čiže lastovička v tomto momente už je a myslím si, že aj pri kreovaní volebných zákonov a v spojení s elektronizáciou a s internetom by sme sa mohli dostať do toho, aby sme sa stali trendsettermi v danej oblasti v nejakom horizonte a nie trend followersmi. Ďalším prvkom... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)