Kuffa, Štefan, poslanec NR SR (2021-11-30):
Dobrý večer. Vážený pán predsedajúci, kolegovia, kolegyne, dovoľte mi niekoľko slov k štátnym symbolom. Hneď v úvode slovenskej ústavy, teda Ústavy Slovenskej republiky máme článok 8, ktorý hovorí o štátnych symboloch. Sú to štyri štátne symboly, ktoré reprezentujú Slovenskú republiku. Tým prvým je znak Slovenskej republiky. Máme ho aj v Národnej rade, ale nie je v súlade celkom s Ústavou Slovenskej republiky, ktorý tu máme, pretože je presne definovaný, ako má vyzerať slovenský znak Slovenskej republiky. Národná rada, žiaľ, musím povedať, že nemá tento znak, ktorý, ktorý vlastne by spĺňal tieto parametre. Je to ranogotický štýl, to spĺňa. Ale má byť červený, lebo to je červený podklad, na ktorom je strieborný dvojkríž, ktorý je na tom trojvrší. Kedysi to tak ešte starí rodičia naši hovorili, že Tatra, Matra, Fatra. A to je strieborný dvojkríž. A tento dvojkríž, tak by som sa aj zastavil možno pri ňom, je symbolom našich vierozvestcov, svätých, Cyrila a Metoda, ktorí sú v podstate v Preambule Ústavy Slovenskej republiky hneď spomenutí v tejto preambule, ktorí nám prinášajú duchovné, kultúrne dedičstvo. A už sa tam nepíše, nepíšu tie detaily, musím povedať, že aj tak veľakrát aj málo vieme o týchto našich vierozvestcoch, ale okrem tej kultúry je, nám doniesli jednu výnimočnú vec, a to bolo písmo pre starých Slovákov. To bola tak mimoriadna udalosť. A za tých pár rokov, poviem pár rokov, hej, lebo tisíc rokov je akoby jeden deň a jeden deň ako tisíc rokov, čo je to oproti večnosti? Tak za tých pár rokov tá hlaholika upadla úplne do zabudnutia. Bolo to geniálne písmo, jedinečné. A myslím si, že je veľmi málo ľudí na Slovensku, ktorí dokážu poznať znaky a čítať ako v tom. Ja som to tak skúšal, ale bol som veľmi milo prekvapený, keď tie staré texty, keď som čítal, že jednoducho človek rozumel tomu obsahu. A to sú stáročia ako dozadu texty ako napísané, čo je veľmi zvláštne. Ale k tým symbolom. Ďalším symbolom je vlajka Slovenskej republiky. Tú máme v Slovenskej národnej rade presne takú, aká má byť. A tu by som, škoda, že tu nie je pán predseda, ale by som odporúčal možno tento štátny symbol, ktorý máme ako znak Slovenskej republiky, naozaj prehodnotiť. Ja osobne by som ho vymenil všetkými desiatimi. Vlajku máme predpísanú, taká, aká má byť. V podstate sú to tri pruhy: biela, modrá, červená. Hovorím, jako deti sme to tak rapotali, je slovenská zástava, hoci bola Československá republika, ale v podstate zrejme sme to mali od tých starých rodičov, ktorí zažili aj čosi iné. A na tom jednom liste tej vlajky je takisto ten symbol našej štátnosti, a to je vlastne ten slovenský znak, ten ranogotický štýl. Ďalším symbolom v zmysle Ústavy, článku 9, Slovenskej republiky je, teraz mi to normálne vypadlo, lebo hymna, tá je štvrtá. Je znak, vlajka a? Teraz mi pomôžte. (Reakcie z pléna.) Pečať. Áno, pečať, kde je vlastne slovenský znak a tam napísané ako Slovenská republika. Máme túto pečať. Máme ju pri vstupe do Národnej rady. Tam si ju môžu aj návštevníci ako pozrieť. Myslím, že tú pečať máme veľmi krásnu. Aj samotný znak je mimoriadne pekný. A vlastne záver štátnej, štátnych symbolov tvorí štátna hymna. Sú to prvé dve slohy Nad Tatrou sa blýska. Takže to je štátna symbolika, ktorú máme, myslím si, že veľmi peknú. Aj cez tú tradíciu, ktorú sme ako zdedili. Máloktorý štát môže sa pochváliť takými, ja poviem, že nádhernými štátnymi symbolmi. Dostanem sa k tomu, čo aj kolega Tomáš Taraba tu rozprával. V podstate veľakrát sú tu snahy tých rôznych ideológií, ktorí by našu štátnosť takmer chceli zatieňovať alebo potláčať a podobne a na štátnych budovách a obecných úradoch alebo štátnych úradoch ako takých vo všeobecnosti. Jednoducho štátny úradník, ktorý je reprezentant štátu, tak si vyvesí tam vlajku alebo symboly úplne hocaké, lebo k nim ako inklinuje, čo jednoducho je neprípustné. Doma vo svojom súkromí môžeš si robiť, čo chceš. Všetko. Ale to, občanovi je dovolené všetko, čo mu zákon nezakazuje, hej? Takže v podstate štát môže len to, čo mu štát prikazuje. Preto my prekladáme návrh zákona taký, aby do budúcna sa neopakovalo to, aby na verejných budovách a štátnych budovách neboli vlajky alebo symboly také, ktoré proste nemajú s našou štátnou symbolikou nič spoločné. Spomeniem jeden konkrétny prípad, ktorý som zažil tuná v pléne Národnej rady, a došlo to proste tak ďaleko, keď jeden z poslancov, nebudem ho tuná spomínať po rokoch, pozreli by ste si to v archíve, že čo to tu ako predvádzal, a v rámci LBGTI agendy prišiel tu s dúhovou vlajkou a takto to hodil na tento rečnícky pult. Ja som bol ten, ktorý veľmi ostro protestoval proti tomu. Bol som z toho mimoriadne pohoršený. Len sa ma pýtali, že prečo som ako tak vykrikoval? Nemal som inú možnosť. Porušil som rokovací poriadok. Uvedomujem si to, hej? Nebolo to v súlade s rokovacím. Tu som sedel v prvej lavici. Nečakal som to, že čosi také zrobí. Hodil tú dúhovú vlajku tuná cez tento pult. Potom sa ma pýtali, že prečo som tak ostro vystupoval a vykrikoval. No jednoducho preto, lebo tu máte nápis Národná rada Slovenskej republiky a tu je náš znak. Náš symbol našej štátnosti. Nie je taký predpísaný, ktorý predpisuje Ústava Slovenskej republiky. Umelecky je to, veľmi pekne je to stvárnené. Ale predsa sme len Národná rada Slovenskej republiky a tie štátne symboly aj tu, Národná rada v podstate má byť ukážkou. My keď to chceme na tých nízkych stupňoch, ja neviem, na obecných úradoch, na štátnych úradoch, aby sa tieto štátne symboly v podstate premietli tam tie, ktoré Slovenská republika má, no tak Národná rada má ísť príkladom, aby my sme tie štátne symboly mali také, ktoré sme si schválili v Ústave Slovenskej republiky. A iné, iné je, keď človek má kdesi v súkromí alebo možno máte firmu alebo čosi také, no tak takú drevorezbu si viem predstaviť, že by mal nejaký súkromný podnikateľ a proste, že by čosi mal, ale tento štátny symbol nemyslím si, že je vhodný do pléna Národnej rady, lebo nespĺňa tie parametre predpísané, ktoré predpisuje Ústava Slovenskej republiky. Viete, Slovenská republika je veľmi mladým štátom, ale tak ako to Tomáš spomenul, slovenský národ je tu historicky, je, poviem, pomerne starý, nechcem povedať, že veľmi starý, hej? Ale starý, lebo keď sa to ráta na stovky rokov, tak neni to zase málo a zázrakom je to, že Slovensko alebo Slováci ako takí za tie stáročia aj pod tým útlakom, aj tých všetkých peripetiách, čo všetko museli prežiť, straty štátnosti, hej, de facto svojej vlasti, dalo by sa povedať a zostalo len nejaké to územie severného Slovenska alebo severu ako tej Veľkomoravskej ríše a za tisícky rokov, za tisícku rokov, tisícku jednu, hej, a sme dokázali ako prežiť a vytvoriť si mladý štát. Mnohé krajiny, ktoré vlastne v revolúciách krvavými revolúciami prechádzali, aby si vydobyli tú svoju štátnosť a stále sa to deje aj vo svete. Tá mapa, keď poviem politická mapa ako tých štátov, stále sa ako prekresľuje, lebo sú štáty, že vznikajú ako nové a veľakrát je to mimoriadne násilným a krvavým spôsobom, hej, to keď tak spomeniem, Sudán južný, južný a severný, hej? A koľko krvi ako tečie, ako pri tom, kým sa, ja neviem, vytvorí nový štát alebo sa rozdelia alebo tak. Myslím si, že táto udalosť, môžeme mať politický názor na tých konkrétnych ľudí, ktorí to ako dotiahli ako do konca, hej? Môžeme pozitívne, negatívne to vnímať, ale ja to vnímam ako vysoko pozitívne. Dokázali sme sa a na úrovni štátnych politikov, dokázali sme sa dva štáty v jednom štáte dohodnúť na to, dohodnúť bez násilného spôsobu, že sa rozdelíme a vznikla Česká a Slovenská republika. Ja sa veľmi teším, že máme svoju vlastnú vlasť, republiku a že sa volá Slovenská republika. Som na to hrdý. A chcem, aby tie štátne symboly aj reprezentovali dostatočne aj našu vlasť aj na týchto úradoch, vrátane Národnej rady. Ďakujem za pozornosť.