R. Fico, poslanec: (2003-04-24):
Chcel by som ani nie tak sa vrátiť k tomu, čo už bolo konštatované v prvom čítaní, ale pozastaviť sa, a tu prosím pána ministra, ak sa mýlim, aby sme našli spoločne chyby k jeho vyjadreniu, keď sa plne prihlásil k tým návrhom, ktoré schválil ústavnoprávny výbor a ktorých ambíciou je zmäkčiť túto právnu úpravu a dostať ju do súladu aj s výhradami, ktoré sme mali v prvom čítaní. Ja oceňujem snahu ústavnoprávneho výboru, pretože je tu tlak na schválenie tejto novelizácie, ale zdá sa mi, že sme urobili niekoľko zásadných právnych chýb, pokiaľ ide o tie ustanovenia, ktorých sa dotýkajú konkrétne pozmeňujúce návrhy obsiahnuté v spoločnej správe. Pokúsim sa preto veľmi zrozumiteľne a stručne povedať, v čom vidím tieto pochybenia, ale, ešte raz, oceňujem prácu ústavnoprávneho výboru, ktorý chcel dostať návrh zákona do súladu s pripomienkami z prvého čítania. Pokiaľ ide o 2. bod spoločnej správy, ktorý sa týka § 29 ods. 2, § 29 ods. 2 Trestného zákona upravuje podmienky ukladania výnimočného trestu nad 15 do 25 rokov s tým, že stanovuje podmienky, kedy môže súd uložiť takýto trest. Sú tam dve podmienky. Tieto podmienky sa neaplikujú vtedy, ak sa ukladá trest za trestný čin podľa § 94 ods. 2 a § 219 ods. 2. Navrhuje sa, aby tento trest nad 15 do 25 rokov bolo možné uložiť aj v prípade, že sa bude ukladať trest podľa § 43, teda pri uplatnení zásady trikrát a dosť. V bode 3 spoločnej správy navrhuje ústavnoprávny výbor v § 29 ods. 3 doplniť takisto § 43 ods. 1. To znamená, že v § 29 ods. 3 hovoríme o podmienkach ukladania doživotného trestu odňatia slobody, kde sú 3 konkrétne podmienky a uloženie doživotného trestu odňatia slobody je prísne viazané na okruh konkrétnych trestných činov. Avšak tým, že dáme § 43 ods. 1 do § 29 ods. 3, vylučujeme tie podmienky, ktoré sú uvedené v § 29 ods. 3 písm. a), b), c), a automaticky prichádza do úvahy uloženie doživotného trestu. A tu upozorňujem, pán minister, na ten rozdiel alebo na tú chybu, ktorá, si myslím, sa stala. Ak si zoberieme novo formulované ustanovenie § 43 ods. 1 v bode 4 spoločnej správy, tak sa hovorí na konci, že sa mu uloží trest odňatia slobody na doživotie, ak sú splnené podmienky podľa § 29 ods. 3. Lenže trest odňatia slobody na doživotie, ak sú splnené podmienky podľa § 29 ods. 3, predpokladá písmená a), b) a c). Čiže najskôr dáme do bodu 3, že bez podmienok môžeme uložiť doživotný trest odňatia slobody, a potom v bode 4 hovoríme, že tak môžeme urobiť iba vtedy, ak sú splnené podmienky podľa § 29 ods. 3. Tu vidím veľký rozdiel alebo chybu, ktorú sme urobili, a mohlo by to byť veľmi zle vysvetľované. Rovnako mám problémy s bodom 8 spoločnej správy, kde sa na jednej strane hovorí, že ustanovenie § 43 sa vzťahuje na osobu, ktorá bola potrestaná za niektorý z trestných činov uvedených v § 43 pred 1. septembrom 2003, ak táto osoba spáchala ďalší trestný čin po 1. septembri 2003. Avšak je tu dodatok, že súd nemusí vziať do úvahy odsúdenie uložené pred 1. septembrom 2003, ak by vzhľadom na mimoriadne okolnosti predchádzajúcich prípadov bolo pre páchateľa použitie trestnej sadzby odňatia slobody ustanovenej v § 43 neprimerane prísne. Prosím, odlišujme svojvôľu od voľnej úvahy, pretože ak raz sú stanovené podmienky, kedy môžeme uložiť alebo použiť zásadu trikrát a dosť a uloženie trestu odňatia slobody na doživotie, tak nemôžeme tieto podmienky, kde má súd voľnú úvahu, zmeniť na svojvôľu súdu, že súd si jednoducho vyberie, či to uloží alebo neuloží. Ak raz sú splnené podmienky na to, aby bol trikrát a dosť uplatnený inštitút, tak sa musí uplatniť, ak tieto nie sú splnené, tak sa neuplatní. Ale v bode 8 jednoducho nedávame voľnú úvahu súdu, ale dávame mu svojvôľu. Takže vidím tu vážne pochybenia, ktoré urobil ústavnoprávny výbor najmä z hľadiska systému trestov výnimočných, ktoré sú upravené v § 29. A vystríham pred prijatím týchto pozmeňujúcich návrhov, pretože mimoriadne skomplikujú situáciu súdom, pretože ak to teraz zhodnotím, pri aplikovaní zásady trikrát a dosť nemusím dať doživotný trest, môžem dať 25-ročný trest. Nemôže to byť menej ako 20 rokov. Ale v iných právnych úpravách hovoríme, že to môže byť nad 15  do 25 rokov. Môže to byť doživotný trest? Nemôže. Je to neuveriteľne zle urobené  a myslím si, že to spôsobí obrovské zmätky súdom pri aplikácii týchto ustanovení. Hovorím to v tom najlepšom, pretože cítim, že je tu záujem takúto právnu úpravu prijať. Predsa len by som odporúčal a dávam aj taký procedurálny návrh v dobrom, aby sme prerušili konanie o tomto bode programu a aby opäť zasadol ústavnoprávny výbor a prešiel jednoducho, či sme prijali v ústavnoprávnom výbore, hoci ja nie som jeho členom, pozmeňujúce návrhy, ktoré dostávajú tento zákon do súladu s existujúcim systémom trestu a podmienkami ukladania týchto trestov. Nedá mi, aby som predsa len neuviedol ešte niekoľko argumentov proti zákonu ako takému, možno sa budem v niektorých veciach opakovať, ale zopakovanie niekedy neškodí, pretože ide podľa mňa naozaj o vážny zásah do systému trestného práva. Predovšetkým zdôrazňujem, vážené dámy a páni, že to je 28. novelizácia Trestného zákona od roku 1989. Spýtal by som sa aj pána ministra, či uvažuje o ďalších novelizáciách, lebo už počúvam, že sa znovu uvažuje o ďalšej novelizácii Trestného zákona, ktorá by mohla prísť. Dohodnime sa teda, že prestaneme hovoriť o rekodifikácii a pôjdeme cestou čiastkových úprav Trestného zákona a Trestného poriadku. Aj to je cesta, pretože niektoré krajiny nejdú rekodifikáciou, ale idú čiastkovými zmenami, najmä vtedy, ak tieto čiastkové zmeny komplexne upravujú niektoré časti Trestného zákona. Napr. je čiastková novelizácia, ktorá sa týka iba systému trestov, čiastková novelizácia, ktorá sa týka, povedzme, trestných činov proti životu a zdraviu a podobne. Teda zaujíma ma odpoveď pána ministra, či sú úvahy ísť ešte s nejakými ďalšími čiastkovými novelizáciami pred samotnou rekodifikáciou. Zdá sa mi, pán minister, opravte ma, ak sa mýlim, že rekodifikačné snahy zlyhali. A ani ďalší termín, ktorý ste si predložili na predloženie nového Trestného zákona a Trestného poriadku, sa nezdá byť reálny vzhľadom na kvalitu a obsah pripomienkovaných návrhov trestných kódexov. To, čo je vonku, je jednoducho naozaj ešte na 2 – 3 roky riadnej práce a riadnej diskusie, pretože nepovažujem tieto návrhy za vhodné na prerokovanie v Národnej rade Slovenskej republiky. Pokiaľ ide o návrh, ktorý predložil pán minister a ktorý sa týka inštitútu trikrát a dosť, nespĺňa podmienku čiastkovej novelizácie, ktorá by komplexne upravovala niektorú časť Trestného zákona. Podľa môjho názoru je to novelizácia, ktorá je mimoriadne účelová, a myslím si, že tomuto sa ani minister nebude brániť, ale čo mne veľmi vadí, a v tomto máme veľký rozdiel v názoroch s ministerstvom spravodlivosti, je, že ide presne opačným trendom, ako je oficiálne stanovená depenalizácia a dekriminalizácia. O tom sme už niekoľkokrát hovorili. Myslím si, že vláda Slovenskej republiky prijala oficiálne východiská v minulom volebnom období rekodifikácie trestného práva, to bolo predsa vo vláde, odvtedy nepoznám žiadne iné východiská, ktoré by vláda Slovenskej republiky prijala. Pokiaľ ide o samotný návrh zákona, dominuje v ňom len a len inštitút povinného uloženia doživotného trestu odňatia slobody, inštitút trikrát a dosť je dostatočne medializovaný, netreba, aby sme sa k nemu bližšie vracali z hľadiska jeho obsahu. Chcem znovu zdôrazniť, akademická, ale aj praktická právnická obec odmieta túto novelizáciu, či sú to sudcovia, či to je prokuratúra, či sú to právnické fakulty. Dokonca aj ombudsman, používam tento familiárny názov, pán doc. Kandráč na zasadnutí výboru pre ľudské práva a národnosti vyslovil, že tento návrh zákona nespĺňa kritériá ústavné a ďalšie, a dokonca povedal, že predloží do konca tohto týždňa aj oficiálne stanovisko, len nečakal asi, že Národná rada bude mať takýto rýchly priebeh. Preto si myslím, že je veľmi zlé, ak pripisujeme takúto malú vážnosť názorom teórie a praxe, a je veľmi zlé, ak iné dôvody, osobitne politicky utilitárne, takto vážne budú zasahovať do štruktúry a charakteru slovenského trestného práva. Mám taký pocit, že veľmi necitlivo začíname zaraďovať do európskeho kontinentálneho systému práva určité prvky z anglo-amerického práva. Pamätám sa, pán minister, v roku 1990 až 1992, keď som bol členom komisie, ešte česko-slovenskej, pre rekodifikáciu trestného práva, sme diskutovali napr. na tému zavedenia porôt do slovenského alebo česko-slovenského trestného práva. Česko-slovenská rekodifikačná komisia jednoznačne odmietla akékoľvek pokusy zavádzať do európskeho práva inštitúty vytrhnuté z kontextu a toto isté sa týka aj inštitútu, ktorý je dnes navrhovaný, to znamená inštitútu trikrát a dosť. Najčastejším argumentom, a na toto sa sústredil aj pán minister vo svojom veľmi krátkom úvodnom slove, na podporu zavedenia inštitútu trikrát a dosť je tvrdenie o neúmerne miernych trestoch ukladaných páchateľom závažných trestných činov. Dokonca si navrhovatelia sľubujú od aplikácie tohto inštitútu aj významné zníženie počtu závažných trestných činov. Uvedené podporné argumenty majú svoje veľmi slabé miesta, už sme niekoľkokrát uviedli aj štatistické údaje. Vážené dámy a páni, inštitút trikrát a dosť je zameraný predovšetkým proti násilnej trestnej činnosti. Ak si ale zoberieme štatistiky, pri násilnej trestnej činnosti je objasnenosť veľmi slušná a, povedal by som, nadpriemerná. Ale tam, kde je objasnenosť a postih veľmi zlý, sú majetkové trestné činy, kde, bohužiaľ, sa tento inštitút trikrát a dosť nezapája. Čiže vidíme určitú kontraproduktívnosť v tomto inštitúte navrhovanom pri tých trestných činoch, ktoré sú. Chcem dodať aj to, že zločinnosť nám nevyrieši žiadny zákon, nech je akokoľvek prísny. Znížiť kriminalitu môžu len príslušné orgány, ak budú zákony dôsledne aplikovať a páchateľov chytať, obviňovať, súdiť a posielať do väzenia. Naviac, platný Trestný zákon, hoci za posledných 14 rokov prešiel tortúrou desiatok nesystémových a nekoncepčných zmien, nemožno považovať za mierny. Súdy môžu páchateľom ukladať dlhoročné tresty odňatia slobody až do 15 rokov či výnimočný trest odňatia slobody na doživotie alebo výnimočný trest odňatia slobody nad 15 do 25 rokov. Poznáme inštitút recidivistu, ktorý je veľmi prísny, keď sa zvyšuje horná sadzba trestnej hranice až o jednu tretinu, a tak ďalej a tak ďalej. Dokonca v § 62 Trestného zákona sú uvedené trestné činy, je tam 70 trestných činov, ak ich opakovane páchateľ spácha, stáva sa z neho obzvlášť závažný recidivista, ktorého treba prísnejšie postihnúť, ako je stanovená trestná sadzba. Dovoľte mi to ilustrovať na jednom príklade a povedať si, či máme alebo nemáme mierny Trestný zákon. V § 62 Trestného zákona je napr. ako jeden z obzvlášť závažných trestných činov uvedený trestný čin krádeže podľa § 247 ods. 6 Trestného zákona. Trestná sadzba pri naplnení tejto skutkovej podstaty krádeže, musí tam byť spôsobená škoda vo výške 500-násobku minimálnej mzdy, čo nie je tak veľa pri súčasných krádežiach, je 5 až 12 rokov trestu odňatia slobody. Ak páchateľ tento druh krádeže spácha, stáva sa opakovane, stáva sa z neho v zmysle § 41 Trestného zákona obzvlášť závažný recidivista a horná hranica trestnej sadzby sa mu zvyšuje o jednu tretinu. Súd mu teda ukladá trest odňatia slobody takto upravenej sadzby, čo je 10 rokov a 5 mesiacov až 15 rokov. Vážené dámy a páni, za krádež môže súd dnes uložiť podľa platného Trestného zákona trest odňatia slobody od 10 do 15 rokov. Myslím si, že kto je uzrozumený s podmienkami, v akých vykonávajú naši odsúdení trest odňatia slobody, tak si musí uvedomiť, že 10 až 15 rokov v III. nápravnovýchovnej skupine, vážení, ja vám neodporúčam ani  navštíviť to, a nie tam ešte stráviť 10 až 15 rokov mimo akéhokoľvek spoločenského života. To je neuveriteľne prísny trest a hovoríme o treste za majetkový delikt, nehovoríme o vražde, nehovoríme o lúpeži, hovoríme o klasickej krádeži, kde ide o sumu vo výške 500-násobku minimálnej mzdy. Pokiaľ ide o trestné činy násilného charakteru, ako je napr. vražda, súd môže uložiť za vraždu doživotný trest odňatia slobody alebo trest odňatia slobody nad 15 až do 25 rokov. Takže naozaj si myslíte, že Trestný zákon je mierny? To vôbec nie je pravda. Súdy môžu ukladať také tresty, aké len chcú, pokiaľ ide o prísnosť. Už som hovoril o štatistikách, nebudem sa k tomu vracať. Chcel by som ešte uviesť nasledujúce protiargumenty proti tomuto inštitútu. Chcel by som pripomenúť pánovi ministrovi, že tento zákon, ak bude prijatý, zakladá nerovnosť pred zákonom. Rovnosť pred zákonom je jednou zo základných ľudských práv garantovaných ústavou. Budem to ilustrovať veľmi jednoducho. Máme nejakú hraničnú čiaru, to je deň nadobudnutia účinnosti tejto novelizácie. Ak niekto spácha 2 trestné činy, ktoré sú uvedené v § 43, pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona, stačí, aby po jej nadobudnutí spáchal 1 trestný čin. Čiže spácha 1 trestný čin, povedzme, tento zákon nadobudne účinnosť, neviem, aký tam máte dátum, pán minister, 1. júla asi, 1. júla 2003 niekto a niekto, povedzme, 2. júla 2003 spácha 1 trestný čin z okruhu § 43. Dostane automaticky, ak neprijmeme pozmeňujúce návrhy ústavnoprávneho výboru, doživotný trest, lebo predtým mal spáchané 2 trestné činy z okruhu, ktorý je uvedený v § 43. Ale zoberme si iné, že páchateľ doteraz nespáchal žiadny trestný čin a po 1. júli 2003 musí spáchať 1., 2. a 3. trestný čin. Až pri 3. trestnom čine dostane doživotný trest odňatia slobody. Kde je potom rovnosť? Kde je rovnosť na základe zákona, že po nadobudnutí účinnosti u niekoho po 1. trestnom čine bude doživotný trest a u niekoho ten doživotný trest bude až po 3. trestnom čine? Toto je vážna ústavnoprávna výhrada, ktorou by sme sa mali naozaj zaoberať. Už som, samozrejme, hovoril aj o tom, že obavy vyvolávajú skutkové podstaty, ktoré sú uvedené v § 43 Trestného zákona. Vážené dámy a páni, neviem, či ste si to naozaj nevšimli, ale doživotný trest podľa toho, čo hovorí navrhovateľ, odňatia slobody bude musieť súd uložiť aj páchateľovi, ktorý napriek 2 predchádzajúcim odsúdeniam spácha napr. trestný čin nedovoleného prekročenia štátnej hranice. Skutková podstata tohto trestného činu spočíva v tom, že páchateľ ako člen organizovanej skupiny alebo v úmysle zakryť alebo uľahčiť spáchanie iného trestného činu pre iného zorganizuje nedovolené prekročenie štátnej hranice alebo inému umožní alebo pomáha nedovolene prekročiť štátnu hranicu. Vážení, za toto má byť doživotný trest odňatia slobody? A to ešte počúvam, že má prísť návrh, ktorý prednesú niektorí poslanci, za rúbanie dreva, ak to tak nie je, tak to beriem späť, ospravedlňujem sa, ale má prísť nejaký taký návrh o poškodzovaní, nejakom ďalšom okruhu trestných činov. Varujem všetkých, ktorí chcú rozširovať tento okruh trestných činov o podobné trestné činy. Opakujem ešte raz, za 3-násobné nedovolené prekročenie štátnej hranice má byť doživotný trest odňatia slobody? Zobuďme sa! Toto sú drakonické tresty, ktoré patria do 15., 16. storočia, a nie do 21. storočia. Hovorili sme aj o tom, že treba skúmať okolnosti páchania trestných činov. Inštitút trikrát a dosť má byť aplikovaný, vážené dámy a páni, aj v prípade trestného činu lúpeže podľa § 234 Trestného zákona. Za tento trestný čin, ak teraz nebude platiť novelizácia, ktorú navrhuje minister spravodlivosti, je dnes možné uložiť trest odňatia slobody na 2 roky až 10 rokov, čo je nielen dostatočne prísna sankcia, podľa § 234 ods. 1, podľa novelizácie, pozrite si to, ja som teraz pozeral ten plný text, možno je zlý text v počítači, ale ja som to teraz pozeral, čo je nielen dostatočne prísna sankcia, ale čo aj umožňuje súdu, aby sa prispôsobil okolnostiam trestného činu, ktoré môžu byť rôznorodé. Podľa súčasného stavu ak by páchateľ opakovane spáchal lúpež, hoci už za tento trestný čin bol v minulosti potrestaný, súd by na neho pozeral ako na zvlášť nebezpečného recidivistu a zo zákona by mu musel hornú hranicu zvýšiť o 1 tretinu. Čiže dnes by to bolo, vážené dámy a páni, 7 rokov až 13 rokov a 4 mesiace. To je nízky trest za trestný čin lúpeže v III. nápravnovýchovnej skupine? To je neuveriteľne prísny trest, ktorý sa naozaj ťažko absolvuje. Samozrejme, a o tom málo hovoríme, trestný čin lúpeže môže byť spáchaný za rôznych okolností. Môže napr. spočívať v tom, že páchateľ strčí poškodeného z bicykla a zmocní sa tohto bicykla. Potom môže spáchať podobný trestný čin, napr. vytrhne poškodenej kabelku a zmocní sa jej po tom, čo sa jej po krátkom súboji a naťahovaní nepodarí kabelku udržať. A zoberte si, príde trestný čin, že strhne niekomu retiazku z krku. A máme 3 trestné činy a doživotný trest odňatia slobody. To vážne chcete uložiť doživotný trest odňatia slobody osobe, ktorá niekoho strčí z bicykla, vytrhne niekomu kabelku a potom strhne retiazku z krku? To snáď nie. Myslím si, že to preháňame, pokiaľ ide o drakonizmus konkrétnych návrhov. Navrhovaná právna úprava inštitútu trikrát a dosť ide však ešte ďalej. Trest odňatia slobody na doživotie bude musieť v prípade jeho schválenia uložiť súd aj páchateľovi, ktorý 2 predchádzajúce trestné činy spáchal ako mladistvý a 3. trestný čin, ktorý bude znamenať automatickú aplikáciu inštitútu trikrát a dosť, spáchal ako dospelý páchateľ. Vzhľadom na rozdielne podmienky pri ukladaní trestov mladistvým je podobná právna úprava neakceptovateľná, pretože obligatórny doživotný trest je následkom za 2 predchádzajúce protiprávne konania, ktoré súd hodnotil a potrestal za úplne iných okolností. Veď všetci dobre vieme, čo robíme s právom, že ukladanie trestov mladistvým je upravené v osobitnej časti Trestného zákona a nie je možné povedať, že spáchal páchateľ 2 trestné činy za tých istých podmienok. Takže tu je naozaj veľký problém. A chcem ešte pánovi ministrovi povedať aj jednu výhradu, že návrh novelizácie, pokiaľ ide o mladistvých, ktorí spáchajú 2 trestné činy pred nadobudnutím účinnosti, nezohľadňuje úpravu obsiahnutú v § 87 Trestného zákona o zahladení odsúdenia mladistvého. Predsa ak mladistvý spácha trestný čin a vykoná trest, dochádza automaticky zo zákona k zahladeniu. Ako sa budete pozerať na to? On má 2 zahladené tresty, potom spácha po nadobudnutí účinnosti ako dospelý páchateľ 3. trestný čin a dáme mu doživotný trest odňatia slobody. To vôbec nezohľadňuje zahladenie. Veď predsa zahladenie má určité následky, dôsledky, pre ktoré zahladenie bolo do Trestného zákona aj dávané. Pokiaľ ide o spätnú účinnosť, toto je, myslím si, najväčšia výhrada. Myslím si, že sme na to reagovali dostatočne. A už sa k tomu nechcem vracať. Myslím si, že toto bude dôvod na podanie takéhoto návrhu aj na Ústavný súd, ktorý musí rozhodnúť, či je alebo nie je takýto zákon v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky. Vážené dámy a páni, považoval som za dôležité, opakujem ešte raz, nemôžem tu byť popoludní pri hlasovaní, určite by som hlasoval proti tomuto zákonu, ale idem na pohreb, hovorím to veľmi otvorene a nemôžem tu byť, a chcem vás teda požiadať, aby ste opakovane zvážili to, čo prijal ústavnoprávny výbor, tie zmätky, ktoré budú spôsobené pri aplikácii tohto ustanovenia v praxi. A rovnako vás prosím, aby ste zvážili, či Slovensko je krajina, ktorá má záujem sa vrátiť k takým formám trestania, ako sa navrhuje, ak zoberieme do úvahy, aké prísne tresty môžeme dnes podľa Trestného zákona uviesť. Hovorili sme o tomto bode, samozrejme, aj na zasadnutí poslaneckého klubu strany Smer. Poslanecký klub strany Smer nepodporí tento návrh zákona a jeho poslanci, ktorí budú prítomní v popoludňajších hodinách v Národnej rade, budú hlasovať proti alebo sa zdržia hlasovania. Ďakujem pekne. (Potlesk.)