I. Mikloš, podpredseda vlády SR: (2001-11-30):
Čo sa týka rizika dotiahnutia reštrukturalizácie bánk aj do podnikovej sféry, samozrejme toto riziko tu je vždy. Na druhej strane treba ale jasne povedať, že výsledky sú badateľné už aj v podnikovej sfére, či sú to výsledky ziskovosti v priemysle alebo vôbec v ekonomike alebo otázky rastu produktivity práce, alebo problematika klesania zadlženosti. Čiže myslím, že aj tam dochádza k pokroku. Čo sa týka toho, čo hovoril pán poslanec Húska. No, pán poslanec, problém je v tom, že my nevieme inak vygenerovať skutočnú trhovú cenu ako súťažou. A tu naozaj reálna súťaž bola. Veď o túto banku sa uchádzali viaceré silné zahraničné banky. Bola tam komisia, do ktorej sme pozvali aj zástupcov opozície. Myslím, že zástupca Slovenskej národnej strany tam bol a tiež hlasoval za túto ponuku, ktorá bola jednoznačne najlepšou. Proste iný spôsob vygenerovania reálnej trhovej ceny nevieme a tento sme použili. K tomu, čo hovoril pán poslanec Hamžík. Pán poslanec, povedali ste, že vám vadí, že sa neprizná, že opatrenia nepomohli. Ak to nevyznelo z môjho príhovoru, tak ja to priznávam. Áno, tie opatrenia nepomohli. Ja som povedal, bol to neúspech, opatrenia nepomohli. Ale kým bola šanca, že môžu pomôcť, že sa môže zabrániť krachu tej banky, tak tú šancu bolo treba využiť, tá  šanca sa nenaplnila. Čiže opatrenia nepomohli, súhlasím. A je pravdou, že som v júni nebol na tom rokovaní vlády, ale potom som išiel do televízie na diskusii o tomto, takže som si tie veci naštudoval, a preto hovorím, mohol by som sa dnes vyhovoriť, že som tam nebol. Ale hovorím dnes otvorene, že keby som tam bol v tom júni, hlasoval by som za. Ďakujem pekne. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Uzatváram rozpravu o tomto bode nášho rokovania. Pýtam sa pani ministerky, či chce vystúpiť a reagovať na rozpravu. Pani ministerka, nech sa páči, máte slovo. B. Schmögnerová, ministerka financií SR: Ďakujem  pekne. Vrátim sa k celému procesu reštrukturalizácie finančného sektora, pretože bola by som veľmi rada, keby sme dokázali aspoň niektoré veci odpolitizovať. Koncom roka 1998 keď sme prevzali túto vládu, stáli sme pred situáciou, keď dve najvýznamnejšie slovenské finančné inštitúcie plus tretia stredne veľká banka stáli pred rovnakým rozhodovaním, ako to bolo aj v prípade Devín banky v auguste roku 2001. Aj vtedy sme mohli pristúpiť k tomu, pretože boli všetky predpoklady na to, aby Národná banka Slovenska sa rozhodla uvaliť nútenú správu a následne odobrať licencie týmto bankám. Chcem položiť otázku: Kto by niesol politickú zodpovednosť, keby Národná banka Slovenska bola uskutočnila tieto kroky? Chcem položiť druhú otázku: Uvedomujete si, čo by sa bolo bývalo vtedy stalo, keby tieto tri finančné inštitúcie boli ukončili svoju činnosť, čo by sa stalo s depozitmi čiže s vkladmi individuálnych vkladateľov, ale aj podnikovej sféry, ktoré si ukladali svoje prostriedky do týchto troch finančných inštitúcií, čo by sa stalo s podnikmi, ktoré tam tieto vklady mali, a čo by sa stalo s celým úverovaním podnikového sektora? Ale mohli sme to urobiť. Keby resp. bola Národná banka Slovenska striktne postupovala v tom čase, mohla vtedy postupovať takýmto spôsobom. Bolo evidentné, že bolo nevyhnutné uskutočniť zásadné zmeny vo finančnom sektore. Prirodzene, stáli sme pred úlohou, či ich bolo možné urobiť vo všetkých bankách, pretože situácia v mnohých bankách, nielen v týchto troch, bola na hrane, alebo či sme mali zvoliť inú cestu. Museli sme brať do úvahy aj náklady, ktoré z toho vzniknú, a, prirodzene, volili sme diferencovaný prístup. Preto pán poslanec Kozlík keď hovorí, že sme diferencovane pristupovali k malým a veľkým bankám, áno, samozrejme, nijako inak sme ani postupovať nemohli. Pripravili sme reštrukturalizačný proces, ktorý sa nedal uskutočniť ani za mesiac, ani za jeden rok. Trval skutočne dlhšie. A dneska môžeme konštatovať, že skutočne to bol jeden najúspešnejších projektov tejto vlády. Som rada, že som sa mohla na ňom podieľať ako ministerka financií. Výsledok je taký, že dneska situácia v bankovom sektore je diametrálne odlišná, ako bola v roku 1998. A práve toto je ten prínos, za ktorý môže každý jednotlivý volič, či je to volič vládnej koalície alebo opozície, poďakovať.  Ak by teda boli padli banky, ako je VÚB-ka, sporiteľňa, IRB-čka, v čase, keď sme ich preberali po predchádzajúcom volebnom období, náklady tohto voliča, či už vášho voliča alebo môjho voliča, alebo nášho voliča, by boli podstatne vyššie. To však neznamená, že tieto náklady nie sú značné. Sú značné. A, žiaľbohu, budeme ich musieť platiť z rozpočtových prostriedkov, nie teda z rozpočtu fondu na ochranu vkladov, ale zo štátneho rozpočtu, pretože budeme musieť uhradiť prostriedky, ktoré sú spojené s reštrukturalizáciou, a to vo všetkých troch bankách, ale aj s dlhovou službou, pretože splácanie istiny spojené s reštrukturalizáciou môže trvať niekoľko rokov. To bude závisieť od toho, či budeme schopní časť prostriedkov z predaja SPP použiť na zníženie zadlženosti štátu. V tomto prípade by sme mohli obdobie splácania tohto dlhu skrátiť. Kriticky sa vyjadrujete k tomu, čo nám reštrukturalizácia priniesla. Prosím, ak vás nezaujíma to, že sme napr. aj vďaka tomuto znovu konečne po toľkých rokoch získali investičný rating, čo sa okamžite odrazilo na znižovaní úrokových sadzieb, a musí to zaujímať predovšetkým aj podnikovú sféru, ktorá si požičiava a bude zrejme aj v budúcnosti požičiavať a kde sa to skutočne hneď z jedného dňa na druhý, resp. v tom istom dni odrazilo na znížení rizikových marží skoro o 300 bodov, tak vás musí zaujímať aspoň to, že podnikateľská sféra profituje už z toho, že došlo k výraznému poklesu finančných nákladov. Experti odhadujú, že ročne len  v dôsledku zníženia úrokových sadzieb zo starých čiže už poskytnutých úverov sa ušetrí na finančných nákladoch do podnikovej sféry suma v rozsahu 14 mld. – 17 mld. korún. Otázka dostupnosti alebo nedostupnosti úverov. Ja sa nazdávam, že bývalý minister financií by zrejme mal byť objektívnejší a mal by pripustiť, že trvá určité obdobie medzi zmenou správania sa bankového sektora a bánk, ktorých sa reštrukturalizácia týkala. Na jednej strane pred niekoľkými rokmi sa neposkytovali úvery vonkoncom obozretne, a to je aj jeden z dôvodov, ktorý prispel k takým vysokým stratám, ktoré vznikli v týchto troch bankách, na druhej strane je to istá prirodzená reakcia, z ktorej nikto z nás nemá radosť, že dneska tieto finančné inštitúcie pristupujú možno až neprimerane obozretne v poskytovaní nových úverov. Ale treba si aj uvedomiť, že preberanie novými vlastníkmi vyžaduje si určitý čas a že nábeh na novú podnikovú kultúru týchto finančných inštitúcií trvá nejakú chvíľu. A môžem s istotou povedať, že postupne sa bude rozbehovať aj poskytovanie, úverov, komerčných úverov jednak v podnikovej sfére, ale aj jednotlivcov v oveľa väčšom rozsahu, inak totiž nie sú schopní zarobiť. A oni sem neinvestovali zo žiadnych nejakých priateľských vzťahov, ale jednoducho preto, že chcú zarobiť. A zarobiť môžu len vtedy, keď budú aktívne obchodovať. Nazdávam sa, že znovu sa využíva každé rokovanie, ktoré sa otvorí, na neobjektívne informovanie. A ja som prekvapená, že bývalý minister pôdohospodárstva hovoril o katastrofálnom vývoji zahraničného obchodu. Pozrite sa, prosím, nesedí tu teraz, lebo nechce zrejme komunikovať, pozrite sa, prosím, ako sa na tomto vývoji podieľa napr. aj rezort pôdohospodárstva. Žiaľbohu, skutočne dochádza k tomu, že značnú časť potravín musíme dovážať. Ale mohli by sme aj podrobnejšie pozrieť na štruktúru. Ale čo je veľmi dôležité. Vláda Slovenskej republiky sa skutočne vážne zaoberala aj vývojom bežného účtu a dohodli sme sa, že dokonca mesačne sa budeme k tomu vracať, pretože nechceme podceniť a zanedbať nič, čo by sme v tomto smere urobiť mohli a urobiť mali. Ale keď porovnávame rok 1998 s rokom 2001, ak sa pozriete na štruktúru schodku bežného účtu platobnej bilancie a osobitne aj štruktúru schodku zahraničného obchodu, je skutočne zásadne odlišná. A nie je pravdou to, čo ste povedali, že nárast schodku je generovaný iba nárastom dopytu domácností. Nie je to pravda. Najväčším  podielom na náraste schodku sa podieľa dovoz technologických zariadení. A to sme všetci predsa chceli. Chceli sme, aby sa podniková sféra reštrukturalizovala. Samozrejme, je tam aj určitý podiel nárastu spotrebných predmetov, ktorým na jednej strane sa tešíme, že dochádza aj k nárastu kúpyschopného dopytu domácností, ale aj nielen z titulu toho, že sa, aj keď pomaly, veľmi nedostatočne zdvíhajú  reálne príjmy, ale že boli aj vyplácané dlhopisy. A tie, prirodzene sa použili aj na nákup predmetov dlhodobej spotreby. A preto jedna z ďalších položiek, kde došlo k nárastu, sú hlavne elektrické prístroje, ktoré zrejme vieme podrobnejšie aj identifikovať. Vrátim sa však k tomu, ako sme pristupovali k reštrukturalizácii bankového sektora, pretože je to veľmi dôležité aj z pohľadu na Devín banku. Povedala som o nevyhnutnosti diferencovaného prístupu – veľké banky verzus malé banky. Máme tu však ale aj, samozrejme, stredne veľké banky. A málo sme hovorili o tom, čo vláda vlastne robila v tomto smere. A chcem sa dotknúť aspoň niekoľkých. Zopakujem, že k Priemyselnej banke sme pristupovali spôsobom, keď sme chceli zachrániť jej aktíva, že Slovenská sporiteľňa prevzala túto banku, vlastne tým zachránila aj tie vklady vkladateľov, ktoré tam boli. V prípade Poľnobanky  sme pristúpili k tomu, že sme dočasne navýšili základné imanie a vzápätí sme realizovali jej privatizáciu a dneska je absolútne v poriadku táto finančná inštitúcia. A v prípade Poštovej banky tiež sme pristúpili k tomu, že napokon vláda rozhodla o tom, že sme sa podieľali na navýšení základného imania. Zrejme to urobíme ešte jedenkrát, aby sme pripravili túto finančnú inštitúciu znovu na predaj, na vstup strategického investora. Bola tu teda ďalšia z pätice pravdepodobne stredne veľkých bánk a to bola Devín banka. A ja len zopakujem to, čo ste už niekoľkokrát mali možnosť si vypočuť, že vláda pristúpila k Devín banke trošku spôsobom odlišným, hoci na začiatku, môžem zodpovedne povedať, sme tiež zvažovali aj túto možnosť, že by sme sa podieľali na navýšení základného imania a takýmto spôsobom zabezpečili aj „ovládnutie“ tejto banky, aby sme mali možnosť aj priamo sa podieľať na manažovaní tejto banky. K tomu však ale potrebujete súhlas akcionárov.  Iná situácia bola v prípade VÚB-ky, sporiteľne, kde bol určitý podiel štátu a kde sme tento súhlas na navyšovanie tiež potrebovali získať. Ale ten sa aj získal. A môžem zodpovedne povedať, že sme o tom rokovali spoločne s najvýznamnejším ruským akcionárom aj s guvernérom, ale z ich strany súhlas s týmto nebol. Znamená to, že ísť takou istou cestou, akú sme volili v iných prípadoch, ani nebolo možné, aj keď vláda o tom nebola ani nejako podrobne informovaná, ani o tom nerokovala, pretože sme zisťovali len predbežne, aká by bola reakcia zo strany akcionárov. Jediná vec, čo teda zo strany vlády sme teda urobili, bola, že sme súhlasili s poskytnutím mandátnej zmluvy, aby táto finančná inštitúcia mohla deblokovať a, zopakujem ešte raz, nad rámec toho, čo bolo dohodnuté medzi vládami Ruskej federácie a Slovenskej republiky v zastúpení ich ministerstiev financií, čiže nad rámec memoranda, ktoré sa podpísalo za podmienok adekvátnych, resp. identických, ako to bolo za predchádzajúcej vlády – 20-percentné disážio. Nechcem teraz hovoriť, čo to disážio vlastne znamená, lebo to nie je odmena. To nie je odmena, to je niečo odlišné. Situácia sa ukázala ale skutočne taká, že Devín banka nebola schopná využiť túto príležitosť, ktorú sme jej dali v podobe možnosti deblokovať. A tá postupnosť krokov, ktorá sa potom uplatnila, myslím, bola známa. Nechcem sa vracať k tomu vyčísľovaniu, či došlo k stratám alebo nedošlo k stratám. Myslím si, že bolo to tu už veľmi dobre vysvetlené, hovoril o tom aj guvernér, aj podpredseda vlády, len by som to zrejme v tejto chvíli opakovala. Vrátim sa ale k jednému bodu, ktorý tu zaznel, reagoval na to guvernér a ja musím na to reagovať tiež. Týka sa to ďalších krokov, ktoré sa odohrali po vyhlásení nútenej správy. Môžem jednoznačne povedať, že každý normálny človek musel byť pohoršený postupom súdu, ktorý skutočne bol informovaný, musel byť informovaný o tom, že ministerstvo spravodlivosti pripravuje novú vyhlášku o odmeňovaní správcov konkurznej podstaty, a tesne predtým bol ním vymenovaný správca konkurznej podstaty. Skutočne jednoznačne je to tak, že je to jedno, či povedal, urobil nejaké mediálne gesto pán advokát Valko alebo nie, ale v prípade, že sudca bude rozhodovať, bude rozhodovať podľa starej vyhlášky. Bude rozhodovať podľa starej vyhlášky. Zároveň by som povedala, že akonáhle som sa o tomto dozvedela, krátko na to bola koaličná rada, kde sme informovali členov koaličnej rady, informovali sme aj vládu o tom. A práve preto ministerstvo spravodlivosti urýchlilo kroky na príprave novej vyhlášky, ktorá dokonca mala riešiť aj niektoré menovania správcov konkurznej podstaty predtým, ako táto vyhláška vstúpila do účinnosti. Stojím za tým, že sme urobili v tomto smere všetko, čo sa dalo. A podľa mňa je skutočne neprijateľné, aby do dnešného dňa nebolo právoplatné vymenovanie nového správcu konkurznej podstaty napriek tomu, že medzi vzdaním sa a dnešným dňom uplynulo už niekoľko týždňov. Pán poslanec Kužma sa opýtal, že prečo sme sa vyjadrovali kriticky len voči advokátovi Valkovi. Pán poslanec Kužma, konkrétne ste túto otázku položili mne. Odporučím vám, aby ste si dali urobiť, pokiaľ vás to zaujíma, prehľad mojich mediálnych vystúpení z toho obdobia, keď sa toto otvorilo, a určite by ste našli, že som verejne vyzvala, aby aj tzv. pomocní, aj keď to nie je veľmi odborný názov, správcovia konkurznej podstaty odstúpili. Za to, že neodstúpili, neviňte prosím mňa. Chcela by som sa vrátiť k vystúpeniu pána poslanca Malchárka. Nie je, ale možnože by som zároveň mohla reagovať aj na vystúpenie pána poslanca Hamžíka zároveň spolu s tým. Ja by som chcela položiť niekoľko otázok. Prečo sme rovnakú pozornosť nevenovali Investičnej a rozvojovej banke, Všeobecnej úverovej banke, Slovenskej sporiteľni, prečo sme sa nezaoberali takto podrobne situáciou v týchto bankách začiatkom roka 1999 alebo v priebehu celého obdobia, aby sme vysvetlili voličom, všetkým voličom, aká situácia v týchto bankách bola, čo sme urobiť museli a čo to bude stáť daňového poplatníka? Položím druhú otázku: Poslanec Národnej rady má dostupné všetky materiály, ktoré sa dostávajú na vláde, vrátane tajných materiálov. Prerokovali sme situáciu v Devín banke a v nadväznosti teda na rokovanie o mandátnej zmluve a o možnosti poskytnúť im túto príležitosť vo vláde niekoľkokrát. Dvakrát boli ale pripravené riadne dokumenty, aj keď nie vždy sa, myslím, uzavrelo rokovanie hneď na prvýkrát, ale v podstate dvakrát. To znamená, že Národná rada, poslanecká snemovňa mala k dispozícii tieto materiály. A ja chcem položiť otázku: Keďže ste boli oboznámení, mohli ste byť oboznámení s uznesením vlády, s celými materiálmi, prečo sme neotvorili túto otázku na rokovaní Národnej rady skôr, ak ste pokladali postup vlády už vtedy za chybný, prečo sme čakali až na výsledok toho, keď sme členovia vlády naozaj nevedeli, či naše rozhodovanie napokon prinesie to, čo sme od neho očakávali, že situácia v tejto stredne veľkej banke sa vyrieši? Neviem to skutočne celkom dobre identifikovať a nechcem teraz rozvádzať nejaké dohady. Ja by som len chcela pripomenúť, nebudem teraz nikoho menovať, že jeden člen poslaneckého klubu SOP bol členom Dozornej rady Devín banky až do ôsmeho mesiaca roku 1999, ale informácie skutočne k dispozícii boli pre každého poslanca Národnej rady. Pokiaľ chcel s nimi nakladať, mohol s nimi nakladať už aj vtedy. Na záver by som sa chcela tiež vyjadriť k určitej politickej zodpovednosti a k tomu, neviem už presne,  ktorý z poslancov to uviedol, že ministerka držala ochrannú ruku nad Devín bankou. Opäť nie je toto vhodný priestor, aby som ja podrobne vyložila svoj vzťah k bývalému generálnemu riaditeľovi Kanisovi, ale tí, ktorí len trošku poznajú určité politické pozadie, vedia veľmi dobre, že môj vzťah k nemu nemohol byť dobrý. Práve preto hovoriť o tom, že by tam bola nejaká individuálna zainteresovanosť alebo niečo podobné je absurdné. Je to absurdné a kto bude chcieť vedieť podrobnosti, ľahko si ich bude môcť zdokumentovať, pretože sú zdokumentovateľné. Ak som držala ochrannú ruku nad Devín bankou, tak som ju držala rovnako nad Investičnou a rozvojovou bankou, Slovenskou sporiteľňou, VÚB-kou, Poľnobankou, neviem Poštovou bankou a aj Priemyselnou bankou, aby som aspoň tie najdôležitejšie uviedla, a to v jednom jedinom záujme, v záujme, aby sme týmto dôležitým bankám umožnili, aby boli schopné pôsobiť v slovenskom bankovom sektore, aby boli schopné poskytovať úverové zdroje za primeranú cenu. Som veľmi rada, že azda v 90 % sa nám to podarilo. V tomto prípade sa nám to nepodarilo. Ak nesieme zodpovednosť za toto, že sme nedokázali možno ako Sibyla odhadnúť ešte v roku 2000 a začiatkom roka 2001, či nám to vyjde alebo nevyjde, no za toto skutočne môžete vyvodiť politickú zodpovednosť, ak vôbec sa takáto politická zodpovednosť vyvodiť aj dá. Vážená poslanecká snemovňa, myslím, že aj tento prípad ukázal, že keby sme sa priebežne zaoberali otázkami nielen bankového sektora, ale aj otázkami, ktoré sa týkajú hospodársko-politického vývoja v Slovenskej republike, častejšie a možno aj pri plnšej poslaneckej snemovni, ako tu sedíme dneska, prinieslo by to nepochybne úžitok. A preto ja by som rovnako podporila aj návrhy na uznesenia, ktoré tu zazneli zo strany pána poslanca Malchárka a pána poslanca Gyurovszkého. A budem veľmi rada, keď budeme môcť spoločne aj sledovať pokrok v bankovom sektore ďalej a aj pokrok v bankovom dohľade. Ďakujem. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem, pani ministerka, za vaše vystúpenie. Priatelia, na predkladateľa nám zatiaľ neumožňuje rokovací poriadok reagovať faktickou poznámkou. (Hlasy z pléna.) Pán kolega, ak ste nepočuli, po vystúpení podpredsedu vlády som uzatvoril rozpravu o tomto bode rokovania. Pani ministerka je predkladateľ, na predkladateľa sa nereaguje. Takže, dámy a páni, prerušujem rokovanie o tomto bode programu. Budeme pokračovať druhým čítaním o návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 138/1992 Zb. o autorizovaných architektoch a autorizovaných stavebných inžinieroch v znení zákona č. 236/2000 Z. z., zákon č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku (stavebný zákon) v znení zákona č. 237/2000 Z. z. a zákon č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov . Návrh zákona ste dostali pred druhým čítaním ako tlač 1129 a spoločnú správu výborov schválenú gestorským výborom máte ako tlač 1129a. Za skupinu poslancov návrh zákona odôvodní poslanec Stanislav Bartoš. Prosím pána poslanca, aby sa ujal slova. S. Bartoš, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážené dámy, vážení páni, zámerom novely zákona o autorizovaných architektoch a autorizovaných stavebných inžinieroch je predovšetkým odstránenie nedostatkov a diskriminačných ustanovení poslednej novelizácie tohto zákona, ktoré zasiahli aj do ľudských práv odborne spôsobilých osôb činných vo výstavbe, to znamená projektantov s vysokoškolským a stredoškolským vzdelaním, ale aj do práv uskutočňovateľov stavieb. Ja som v priebehu prvého čítania podrobne tento predložený zámer vysvetlil v šiestich podrobných častiach, preto to opakovať už teraz nebudem. V prvom čítaní, a to chcem pripomenúť, však odzneli niektoré zásadné výhrady k istým častiam predloženého návrhu novely tohto zákona. Preto sme uskutočnili rad pracovných stretnutí a rokovaní so zainteresovanými, či už z komory alebo zo združenia oprávnených inžinierov a technikov, ale aj s jednotlivými poslancami i poslaneckými klubmi, samozrejme, aj výbormi a hľadali sme prijateľné východisko. Výsledkom je kompromisný návrh vyjadrený v stanovisku gestorského výboru v spoločnej správe. Aj keď s ľútosťou musím povedať, že z pôvodného návrhu novely tam zostalo veľmi málo, predsa podporujem aj takéto riešenie, pretože jednak zdá sa, že v súčasnosti by iné priechodné v parlamente nebolo, ale hlavne preto, že dve významné zmeny sa predsa len týmto kompromisom dosiahnu, pokiaľ to parlament schváli. Po prvé, ide o zmenu, že tie firmy, právnické osoby, ktoré vykonávajú alebo vykonávali dodávateľskú stavebnú činnosť a súčasne aj projekčnú činnosť, budú túto môcť vykonávať aj naďalej a súčasne tiež, že zamestnanci týchto firiem budú môcť aj projektovať. Ďalšia zmena a ešte podstatnejšia by bola, že by sa umožnilo ďalej projektovať všetkým niekoľkým tisícom doteraz oprávnených inžinierov a technikov, ktorí vlastne do 31. 12. môžu ešte projektovať, a to až vlastne do ich dožitia, a ku všetkým ostatným novým uchádzačom o projekčnú činnosť by sa pristupovalo už podľa tohto zákona. Z návrhu tak vypúšťame všetko kontroverzné, všetko, čo sa týkalo architektov, a zostali tam vlastne len tieto spomínané dve úpravy, ktoré sa dotýkajú stavebných inžinierov a technikov, čo už predtým, ale komora architektov si vyriešila vo svojej kompetencii pred návrhom tejto novely. Preto vás chcem poprosiť, vážené dámy, vážení páni, o prijatie tohto navrhnutého kompromisu. Ďakujem pekne. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán kolega, za uvedenie návrhu zákona. Teraz dávam slovo určenému spoločnému spravodajcovi z výboru pre životné prostredie a ochranu prírody poslancovi Júliusovi Binderovi a prosím ho, aby informoval Národnú radu Slovenskej republiky o výsledku rokovania  výborov o tomto návrhu zákona a aby odôvodnil návrh a stanovisko aj gestorského výboru. Pán kolega, nech sa páči, máte slovo.