D. Čaplovič, poslanec: (2003-03-05):
Vážený pán predseda vlády, odmietam už počúvať vaše rétorické cvičenia o tom, že verbálnymi programami, novými komisiami, sterilnou legislatívou môžeme neduh korupcie liečiť. Nestačí túto otrasnú skutočnosť systematicky zametať pod koaličný koberec, ako sa často snažíte a snažili ste sa, počas 4-ročného obdobia minulej a prvé mesiace vašej staronovej vlády vždy za taktovky vicepremiéra Ivana Mikloša. Nemôžem akceptovať váš postoj na opozičnú kritiku, ktorý nie je hodný politika a funkcie, ktorú zastávate. Viete, vraví sa, že so vztýčeným prstom, ako ste tu často demonštrovali, sa žije ľahšie ako so vztýčenou hlavou. Zrejme aj na vás sa výstižne hodí myšlienka Arthura Schopenhauera, citujem: „Niektorí ľudia majú čisté svedomie len preto, že majú krátku pamäť.“ Predchádzajúce 4 roky ste nás presviedčali, že vaša vláda prijme tvrdé opatrenia na boj s korupciou, najmä vo vysokých politických kruhoch a na najvyšších úradoch štátnej správy. Žiaľ, stále opakujete dávno nesplnené sľuby. Očakával by som, že vláda v skrátenom legislatívnom konaní na rozdiel od antisociálnych noviel zákonov s duchom sociálneho ignorantstva namiereného voči občanom predloží do Národnej rady zákony, ktoré budú namierené proti protekcionizmu, klientelizmu a korupcii na najvyšších miestach štátnej správy, vo vláde Slovenskej republiky, v štátnych úradoch, na ministerstvách a v parlamente. Napríklad vašimi poslancami odmietnutý zákon o preukazovaní nadobudnutého majetku a zákon o konflikte záujmov. Samozrejme, aj ďalšie zákony a opatrenia, ktoré boli odporúčané, a vaši členovia vlády sa zúčastnili so mnou mnohých rokovaní, diskusií Transparency International Slovakia, v protikorupčnom minime s členmi Aliancie za transparentnosť a boj proti korupcii, sfunkčnenia kontrolného systému verejnej správy, štátnych podnikov a štátnych akciových spoločností, posilnenia kontroly samosprávy, ktorej sa tak samospráva Slovenskej republiky veľmi bojí. Podobne aj s väzbou na antikorupčnú chartu spracovanú občianskym združením Empatia, na ktorej som mal tú česť v nedávnej minulosti za Slovenskú akadémiu vied participovať, konkrétne v procese verejného obstarávania. V tomto pohľade považujem za nedostatočný nedávno, žiaľ, nie je tu prítomný pán minister spravodlivosti, v prvom čítaní schválený návrh k novele Trestného zákona na zvýšenie dolnej sadzby za korupciu verejných činiteľov z dvoch na tri roky. Prepáčte, pán premiér, počkám. Priznajme si, že aj tu máme veľa „preborníkov“, doslova recidivistov, ktorí by si zaslúžili exemplárne potrestanie. Práve takéto kroky by vytvorili konečne most od nás, od politikov, ktorých aj vy, pán premiér, reprezentujete, k občanom, boli by dôkazom, že politici prijímajú opatrenia, ktoré budú namierené najmä proti ich malým, ale aj veľkým a preveľkým hriechom. Zvýšilo by to naštrbenú spoločenskú prestíž doma a taktiež aj vo vzťahu k zahraničiu, k zahraničným investorom, ale predovšetkým k Európskej únii a NATO, v ktorých chceme od roku 2004 pozitívne pôsobiť. Žiaľ, nič sa také nedeje a, naopak, na povrch naďalej doslovne systematicky prenikajú rozličné informácie o korupčných kauzách, protekcionistických a klientelistických skutkoch na najvyšších miestach v jednotlivých ministerstvách. Vážená vláda, vážená Národná rada, dovoľte mi vysloviť niekoľko poznámok k týmto praktikám v rezortoch školstva a kultúry. Budem hovoriť nielen v čase minulom a prítomnom, ten čas prítomný je vždy veľmi krátky, ale aj vo vzťahu k času budúcemu a bol by som rád, ak by sa niektoré uvedené aktivity nielen prešetrili, ale predovšetkým starostlivo sledovali a odstránili. Ak som v minulosti kritizoval snahy a ciele viceministra pre ekonomiku a jeho priateľov v tzv. tíme pre audit rozpočtových a príspevkových organizácií na úrovni ústredných orgánov štátnej správy, kde kraľovala slávna M.E.S.A. 10, tak to malo svoju príčinnosť. Cieľom auditu nebola reforma a racionalizácia činnosti týchto organizácií, tomu by musel predchádzať kvalitný, nie účelovo pripravený zákon o neziskových organizáciách, a pôda na ich likvidáciu, resp. takzvanú transformáciu, s jediným výsledkom dostať sa konečne k lukratívnym budovám, zariadeniam, hnuteľnému a nehnuteľnému majetku ľuďmi blízkych pánovi Ivanovi Miklošovi. Popritom by získali tieto zoskupenia monopolné služby pre štátne orgány v tzv. zlikvidovaných činnostiach. Výberové konanie by urobila komisia zložená z blízkych „odborníkov“ na zisk a obohatenie. Našťastie a chvalabohu, pod tlakom verejnej mienky sa to vo väčšine prípadov nepodarilo. Tento model, rád by som pripomenul, vznikol v rokoch 1995 až 1998 na Ministerstve kultúry Slovenskej republiky, neskôr v rokoch 1999 až 2002 ho prevzal učenlivý pán vicepremiér pre ekonomiku, reformu verejnej správy a boj s korupciou. Až napokon sa začína metastázovito – a na to by som chcel vážené poslankyne, vážení poslanci upozorniť – udomácňovať na nižších článkoch samosprávy, najmä v súvislosti s prechodom kompetencií a majetku, napríklad v oblasti školstva, kultúry, zdravotníctva a sociálnych služieb, predovšetkým vo vzťahu k budovám, pozemkom, školským farmám a tak ďalej a tak ďalej. Veru dobrý, ale zvlčilý biznis. Tu treba taktiež sústrediť pozornosť, pán generálny prokurátor, ktorý tu, žiaľ, nie je prítomný, aktívne reagovať na každý podnet občanov. Ďalšou účelovou parketou predchádzajúceho a terajšieho vedenia Ministerstva financií Slovenskej republiky je spletité riešenie situácie okolo sporu Tipos kontra Športka, a. s., ktorej väčšinovým akcionárom je Slovenský zväz telesnej kultúry. V nadväznosti aj účelové penalizovanie práve tohto Slovenského zväzu telesnej kultúry zo strany Ministerstva financií Slovenskej republiky vo výške 800 mil. slovenských korún. Veru, mohlo to byť po vzájomnej dohode vyriešené, keby sa tu neobjavil pán Ivan Mikloš. Nasledovala zmena vo vedení štátnej spoločnosti Tipos, do vedenia bol vymenovaný pán Žiačik, blízky SDKÚ, a na svete už je cieľ postupnej privatizácie tohto podniku, ktorého výnosy sú využívané na podporu telovýchovných a športových aktivít, sčasti idú napríklad aj do vzdelávania a zdravotníctva. Dnes už neprekvapuje, že privatizácie je okolo pána Ivana Mikloša vždy neúrekom a neúrekom. Kým Tipos dlhuje cez Športku práve Slovenskému zväzu telesnej kultúry sumu viac ako 1 mld. slovenských korún, a tam prišlo k mimosúdnemu vysporiadaniu, ministerstvo financií vytiahlo na SZTK exekúciu, ktorá smeruje k likvidácii tejto organizácie. Exekútor zablokoval vyše 70 % akcií Športke z vyše 1 miliardy, vieme si predstaviť, čo je to za sumu, ktoré ponúkne prostredníctvom Burzy cenných papierov na predaj. Tu sa ho zmocní skupina blízka známemu hlavnému privatizačnému režisérovi v slovenskej vláde, ktorá následne opäť zažaluje štát s pohľadávkou do 1 mld. slovenských korún v Tipose s možnosťou jeho „legálnej“ privatizácie. Realizuje sa opäť sofistikovaný scenár, tentoraz Ministerstva financií Slovenskej republiky v spolupráci s Fondom národného majetku. Vývoj v tejto kauze si nesporne zaslúži vašu výraznejšiu pozornosť, ctené dámy, vážení páni. Podobne dobre premyslené transakcie sa v minulosti uskutočnili na ministerstve hospodárstva a Fonde národného majetku opäť pod taktovkou Ivana Mikloša, aj keď to zaprel tu na našej schôdzi, vo vzťahu k predaju akcií VSŽ s doslovne brutálnym zásahom do podnikateľských aktivít U. S. Steel. Aktivity v túžbe po majetku sme mohli sledovať pri úvahách odštátnenia napríklad lukratívnych pozemkov a budov IUVENTY na Slavíne a v Karlovej Vsi, Dúbravke. Naďalej je pre súdne uvažujúceho človeka nevysvetliteľný spôsob privatizácie Výskumného ústavu zváračského, ktorý získal Priemyselný inštitút za oveľa nižšiu cenu, akú navrhovala Prvá zváračská. Navrhnutú a prijatú cenu odôvodnil nový majiteľ častým zaklínadlom slovenských straníckych privatizérov, že do objektov ešte investujú, čo sa zväčša po ich získaní nenaplní a štát cez Fond národného majetku prichádza o značné zdroje. Dobre sa vie, že za Priemyselným inštitútom, vážený pán premiér, stál exminister hospodárstva Ľubomír Harach. Podobne ako za aktivitami s cennými papiermi VSŽ a pri mnohých ďalších v tomto rezorte, kde vládol protekcionizmus a klientelizmus, čoho dôsledkom bola zatĺkaná veľká korupcia. Napokon pán Ľubomír Harach s blízkymi väzbami na pána Ivana Mikloša bol nominantom SDK, neskôr SDKÚ, ktorej predsedom je pán Mikuláš Dzurinda. Jeho jediným trestom, jediným trestom bolo, že nebol nominantom SDKÚ na ďalšie volebné obdobie, to znamená na terajšie tretie volebné obdobie. Pekný darček verných vernému svojej strany. Podobný je prípad exministra Romana Kováča a jeho manželky, ktorá popri jeho ministrovaní získala súkromnú ambulanciu na Belojanisovej ulici so špičkovým prístrojovým vybavením, napríklad mamografom. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, je nesporné, že straníckemu protekcionizmu, klientelizmu a politickej korupcii sa dobre darilo a darí aj v rezorte kultúry. Nielen z týchto dôvodov som na pôde Výboru Národnej rady pre školstvo, vedu, šport, mládež, kultúru a médiá inicioval poslanecký prieskum na ministerstve. Pôjde aj o snahu poukázať a zamedziť aktivitám, ktoré sú pripravované na základe najnovších rozhodnutí rezortu. Predpoklady na to vytvára aj terajšie personálne zloženie ministerstva, najmä existujúci konflikt záujmov na úrovni generálneho riaditeľa sekcie umenia a generálnej riaditeľky sekcie pre audiovíziu, ktorí nedokázali doteraz presvedčiť o tom, že sa vzdali svojich súkromných aktivít vo firmách, ako je napríklad Mediálny inštitút, kde pôsobili, resp. ešte pôsobia práve v oblasti, za ktorú sú na Ministerstve kultúry Slovenskej republiky zodpovední. Opýtajte sa, prečo exminister pán Kňažko, slušne povediac, zbavil pána Andreja Zmečeka funkcie generálneho riaditeľa sekcie medzinárodných vzťahov, ktorý nielenže bol v konflikte záujmov s väzbou na súkromné firmy, ale ktorý si z titulu svojej funkcie organizoval rekreačno-poznávacie služobné cesty do celého sveta bez prínosu pre slovenskú kultúru. A preto nemôže prekvapiť, že ten istý pán Andrej Zmeček navrhne novú organizačnú štruktúru ministrovi kultúry Rudolfovi Chmelovi, ktorý, nepoznajúc situáciu, ju podpíše. A čuduj sa svete, zrušená bola sekcia medzinárodnej spolupráce a zhodou okolností sa dostala pod pána Andreja Zmečeka do sekcie umenia a tak ďalej môže pán generálny riaditeľ realizovať svoje cesty po tej časti sveta, ktoré už nestačil navštíviť, vďaka exministrovi Milanovi Kňažkovi. Podobné aktivity s cieľom získať pre blízkych lukratívny majetok vyvíja exminister Ladislav Snopko, teraz ako tajomník kolégia ministra. Doslovne šedá eminencia ministerstva. Práve z jeho podnetu sa pripravuje osvedčený audit ÚĽUV-u a Národného osvetového centra, ktorým patria lukratívne objekty a pozemky v centre Bratislavy. Uvažuje sa so zriadením či vytvorením Kunsthalle, ktorá má pod touto hlavičkou prekryť uvažované sprivatizovanie časti objektov, kde sa nachádza pre nás, veľkú väčšinu z nás známy bývalý V-klub. Ak sa to uskutoční do 1. mája 2004, t. j. nášho vstupu do Európskej únie, za objekt na Námestí Slovenského národného povstania štátu zaplatia nádejní privatizéri pod taktovkou exministra Ladislava Snopka cenu, ktorá sa vstupom do Európskej únie mnohonásobne vyšplhá. Aj tieto aktivity je žiaduce sledovať a včas prostredníctvom verejnej mienky na tieto zámery a následné skutky upozorňovať. O tom, že klientelizmus a korupcia môže mať svoje prívetivé prostredie aj v tomto rezorte – škoda, že tu nie je pán minister, ktorý pred chvíľkou odišiel –, svedčí návrh Ministerstva kultúry Slovenskej republiky v rozpracovanom Programovom vyhlásení vlády Slovenskej republiky na rok 2003 až 2006. Konkrétne v príprave celonárodného programu obnovy kultúrnych pamiatok „Obnovme si svoj dom“, kde sa počíta napríklad so sumou, predstavte si, len vo výške 100 000 korún na zostavenie vecného a časového plánu na prípravu tohto programu, to je schopný urobiť človek za hodinu, dve, a ďalších 4 900 000 slovenských korún na vypracovanie celonárodného programu. Nuž, skvelé sústo pre víťaza verejného obstarávania, ktorým bude len náhodou mimovládna organizácia, kde donedávna pôsobil generálny riaditeľ sekcie kultúrneho dedičstva. Možno si poviete, že je to malá ryba oproti viac ako 7-miliardovej kurzovej strate pri predaji SPP, za ktorú nesie zodpovednosť vicepremiér Ivan Mikloš. Ale ak by sme takéto súkromníčenie na jednotlivých rezortoch spočítali, nemuseli by sme dnes tlačiť snehovú guľu zdražovania na občanov a nemuseli by sme občanov asociálne nútiť na splácanie týchto malých a veľkých klientelistických skutkov a korupčných afér vlády Slovenskej republiky. A predovšetkým, ak by bola v minulosti voči konkrétnym ministrom, štátnym tajomníkom, vedúcim služobných úradov, generálnym riaditeľom sekcií a nižším štátnym úradníkom vyvodená konkrétna trestnoprávna zodpovednosť a ich nadriadení vrátane premiéra by taktiež vyvodili svoju zodpovednosť aspoň morálnu, Slovenská republika by sa nachádzala v inej východiskovej situácii pred svojím vstupom do Európskej únie. Pán premiér, potom by ste nemuseli tvrdiť, a budem tu citovať ako pán Hort citoval pána Roberta Fica, ja budem citovať vás, citujem: „Dnes sú ľudia na Slovensku skutočne šťastní.“ Toľko citát. „Že nie je dôvod preháňať to okolo tej korupcie“, ďalší citát. „Že nie celkom rozumiem, prečo vieme niektoré veci predramatizovávať“, ďalší citát. Nuž, pán premiér, popri aférach, ktoré zahltili Slovensko, popri mnohých jasných skutkoch na našom, predovšetkým však vašom tzv. politickom nebi sú tu aj výsledky celosvetového prieskumu amerického pracoviska Pew Research Center, ktoré sa u nás málokedy cituje, uskutočneného na vzorke 38 000 ľudí zo 44 štátov. Výsledky z výskumu, na čele ktorého stála bývalá ministerka zahraničných vecí Spojených štátov amerických Madeleine Albrightová, sú pre nás nelichotivé. Až 78 % Slovákov si myslí, že naša ekonomika sa z dnešnej mizérie nespamätá. Kým u všetkých na výskume zúčastnených východoeurópskych štátov, to podčiarkujem, bola na prvom mieste veľkých problémov uvedená kriminalita, vážený pán premiér, na Slovensku si prvé miesto vyslúžili skorumpovaní politici. 55 % Slovákov si myslí, že morálny úpadok spoločnosti predstavuje spomedzi 10 problémových okruhov ten najväčší spoločenský problém. Aj nad tým by ste sa mali vy, pán premiér, a celá vláda zamyslieť. Vážený pán premiér, ctené torzo vlády Slovenskej republiky, nám nepomôže po koľkýkrát predloženie tu spomínaného informatívneho materiálu o konkrétnych krokoch vlády v oblasti legislatívnej a ďalších opatrení. Max Planck súveko sa vyslovil, citujem: „Hodnota činov nespočíva v motívoch, ale v dôsledkoch.“ Existujúca katastrofálna korupcia je dôsledkom nečinnosti vládnych garnitúr po roku 1990. Pokiaľ za činnosť nebudeme považovať ich podiel na tunelovaní, v doslovnom rabovaní Slovenska. A na tomto stave sa výrazne podpísalo aj vaše účinkovanie vo vrcholnej politike, najmä ako predsedu vlády. Informácie, harmonogramy, komisie či nové úrady nám problémy s klientelizmom a korupciou, vážený pán premiér, nevyriešia. Ak by mal parlament takéto uznesenie vlády prijať, vystavil by si ešte na začiatku nového volebného obdobia veľmi smutnú, škaredú, ľudsky povediac, zlú nálepku. Preto budem podporovať návrhy uznesení, ktoré budú v parlamentnej demokracii dôsledne a spravodlivo vláde ukladať konkrétne úlohy v boji proti zmáhajúcej sa politickej korupcii, podčiarkujem, politickej korupcii na Slovensku. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)