Galko, Ľubomír, poslanec NR SR (2012-10-25):
Ďakujem pekne. Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister vlády istôt pre občanov, vážené kolegyne, kolegovia, hneď na úvod chcem oznámiť, že poslanecký klub SaS tento poslanecký návrh zákona nepodporí. Tento zákon v médiách často prezentovaný ako tzv. bič na reťazce je všeličím iným, len nie nejakým bičom a už nie vonkoncom nie na reťazce. Vystúpenie bude trocha dlhšie, preto si tí, ktorých sa táto problematika nezaujíma, môžete dať minimálne hodinovú pauzu. Na druhej strane, tí, čo v sále vydržíte, získate veľmi dobrý obraz o tom, ako to s tými obchodnými vzťahmi v sektore potravín v maloobchode a veľkoobchode vlastne funguje. Hneď na úvod by som najprv vysvetlil, prečo ako exminister obrany a člen výboru pre obranu a bezpečnosť sa hodlám vyjadriť práve k tomuto zákonu. Nie, nie je to preto, že by zákon ohrozoval obranyschopnosť a bezpečnosť Slovenskej republiky. Aj keď určitú skupinu obyvateľstva – a síce malých slovenských podnikateľov – naozaj ohrozuje, ale k tomu sa dostanem neskôr. Možno viete, možno nie, že pred vstupom do politiky som zhruba 15 rokov pôsobil v sektore obchodu s potravinami v rôznych pozíciách. Aj ako podnikateľ, prevádzkujúci najprv jednu a potom niekoľko maloobchodných a neskôr aj veľkoobchodných prevádzok ovocia a zeleniny a aj ako vrcholový manažér zahraničného obchodného reťazca a aj – a to najdlhšie obdobie – ako riaditeľ akciovej spoločnosti, ktorá zastupovala záujmy niekoľko desiatok slovenských drobných živnostníkov či malých rodinných eseročiek. Áno, práve tých malých slovenských živnostníkov či eseročiek, ktorých ide pán minister, ktorý to zrejme nevydržal hneď na začiatku, postupne zlikvidovať. Opakujem, ktorých ide zlikvidovať. Na tomto mieste chcem upozorniť, že keď kedykoľvek zaznie v mojom vystúpení slovo slovenský, mám na mysli občiansky a nie národnostný prístup, takže sa chcem rovnako zastať aj tetky pani Ildikó, ktorá kdesi v Štúrove v domácej prevádzke na dvore vyrába cestoviny, takisto živnostníka pána Attilu, ktorý má niekde v Gabčíkove malú večierku. Presne rovnako ako pani Anky z Terchovej, čo tam prevádzkuje malú samoobsluhu, alebo pána Vlada s manželkou, čo majú v Kežmarku menší veľkoobchod s potravinami a k nemu tri malé samoobsluhy v okolí. Aby teda ma nikto neobviňoval z nejakého nacionalizmu. Pán minister, vy sa v médiách v poslednej dobe prezentujete nielen ako zástanca spotrebiteľov, ale aj zástanca slovenských dodávateľov, výrobcov, potravinárov. Preto by som vás chcel poprosiť, aby ste si pozorne vypočuli moje vystúpenie, pretože ak vám naozaj ide o zastupovanie vyššie spomenutých, budete musieť po mojom vystúpení tento zákon stiahnuť. Ja som sa totižto s predchodcom tohto zákona v roli obhajcu malých slovenských podnikateľov vo svojej praxi zaoberal už viackrát. Videl som, ako ho obchádzali veľké reťazce a aké problémy spôsoboval malým slovenským obchodníkom. Sledoval som, ako bol postupne neustále novelizovaný, keďže tá armáda právnikov, ktorou zahraničné obchodné siete disponujú, ho vždy bez problémov obišla. Až prišla naša vláda a toto trápenie všetkých strán konečne zrušila. A vy si idete znova páliť prsty a idete vstupovať do vzťahov, kde štát nemá vstupovať ani náhodou. Svoje vystúpenie sa budem snažiť viesť v čo najzrozumiteľnejšej forme, teda aj s praktickými príkladmi, aby vám bolo jasné, čo je v jednotlivých paragrafoch zlé. Poďme teda po poriadku. Prvý problém. V § č. 1 predmet úpravy v bode a) sa uvádza, že „tento zákon upravuje vymedzenie neprimeraných podmienok v obchodných vzťahoch, ktorých predmetom je potravina alebo služba spojená s predajom potraviny.“ Obmedzujete zákon na potraviny. A ja sa pýtam, prečo? Príklad č. 1. Obchodník, ktorý predáva olivy, nemôže alebo nebude môcť pýtať peniaze za to, že ich zaradí do predaja od dodávateľa, ktorý tento sortiment nevypestuje, ale dovezie ho zo Španielska. Aby som sa presnejšie vyjadril, nebude môcť vypýtať viac ako 3 % z ročných tržieb dodávateľa v kalendárnom roku, v ktorom došlo k peňažnému plneniu. (Premietanie príkladov na obrazovkách v rokovacej sále.) Obchodník, druhý, resp. ten istý, ktorý predáva zápalky vyrobené na Slovensku – pre korektnosť a pre to, aby som nerobil niekomu reklamu, neuvediem dodávateľa zápaliek, neuvediem, čo je to za slovenského dodávateľa – alebo predáva tento obchodník sviečky alebo vence na hroby. Tento obchodník môže od týchto dvoch dodávateľov pýtať neobmedzené peniaze za to, že zaradí tento sortiment do predaja. Pán minister, chránite dodávateľa, priekupníka, dovozcu tých zahraničných olív, ale nechránite slovenského výrobcu zápaliek, sviečok a vencov. Čo spravia reťazce? To, čo im „unikne“ u toho priekupníka, u toho dodávateľa tých olív, o to ošklbú nášho slovenského dodávateľa a výrobcu. Pán minister, za vašej aktívnej pomoci budú reťazce likvidovať slovenských výrobcov zápaliek, sviečok a vencov na hroby. Druhý príklad. Poľská firma, ktorá vyrába skryto dotovanú kapustu, ju dovezie a dodá zahraničnej sieti pôsobiacej na Slovensku. Spravia spolu tzv. marketingovú akciu. Je to klasická letáková akcia, akú poznáte. Letáky dostávate do schránok alebo ich nájdete v predajni. Sú v nich na určité obdobie promované produkty za zníženú cenu. Za umiestnenie do tohto letáku, a teda účasť na tejto marketingovej akcii, dodávateľ odberateľovi, v tomto prípade je to nadnárodná obchodná sieť, platí nejaký poplatok. Vy, pán minister, týmto § č. 1 ochránite poľského skryto dotovaného dodávateľa pred tým, aby sumár jeho poplatkov v kalendárnom roku nepresiahol 3 % z hodnoty celoročného obratu danej siete u daného dodávateľa. Ale, tá istá obchodná nadnárodná sieť predáva aj košele slovenského výrobcu z východného Slovenska. (Premietanie príkladov na obrazovkách v rokovacej sále.) Pre korektnosť ani teraz ho nebudem menovať. A do tej istej akcie letákovej s tým výrobcom z toho východného Slovenska tá obchodná sieť, ktorá prevádzkuje hypermarkety, zahrnie aj košele od tohto výrobcu. A na poplatkoch, pán minister, tohto slovenského výrobcu košieľ zoderie z kože, lebo tam tá sieť nemá obmedzenia. A tam si zahraničný prevádzkovateľ vykompenzuje stratu, ktorú utrpel na tom, že poľskému dodávateľovi dotovanej poľskej kapusty musel poplatok za túto letákovú akciu výrazne znížiť. Myslím si, že vám nemusím vysvetľovať za koľko, za akú mzdu, za aké peniaze pracujú naše slovenské matky a slovenské ženy a v akých ťažkých podmienkach v textilnom priemysle na východnom Slovensku, aby prežili nielen ony, ale aby prežil aj ten ich zamestnávateľ. Už chápete, pán minister, čo v tomto paragrafe navrhujete? A čo vlastne touto diskrimináciou, že zákon sa vzťahuje len na dodávateľov potravín, zabezpečíte? Zabezpečíte likvidáciu malých slovenských dodávateľov nepotravinárskeho tovaru, k čomu vám gratulujem. Takýchto príkladov by som vám, vážené kolegyne, kolegovia, vedel tu popísať viacej, ale to by sme tu boli do rána. Ja si myslím a som presvedčený, že tie, čo som popísal, na tento paragraf úplne postačujú. Takže, pán minister, dámy a páni, úplne zle! Druhý problém. V § č. 3 obsah zmluvy v bode 2 sa uvádza, že lehota na úhradu kúpnej ceny podľa odseku 1 písm. e) je najviac 30 dní odo dňa doručenia faktúry, najneskôr odo dňa doručenia faktúry, najneskôr však 45 dní odo dňa dodania potraviny. (Premietanie príkladov na obrazovkách v rokovacej sále.) Ľudovo povedané, idete obmedziť splatnosť prakticky na 30 dní, lebo faktúra sa zvyčajne dodáva spolu s dodávkou tovaru. Viete, kto na to doplatí, pán minister, kolegyne, kolegovia? Doplatí na to malý slovenský obchodník, prevádzkujúci buď malý obchodík, alebo menší veľkoobchod. Viete prečo? Vysvetlím vám to. Dnes má aj veľký zahraničný reťazec prevádzkujúci sieť s nejakým dodávateľom potravín XY dohodnutú splatnosť 60 dní. Tento dodávateľ v snahe zachovať rovnaké podmienky a zároveň aj podržať svojich menších odberateľov – a to je ten malý slovenský obchodík, o ktorom som hovoril, alebo obchodník – má dohodnutú tiež 60-dňovú splatnosť. Aj s týmto malým slovenským obchodníkom. Potom, ako začne platiť tento zákon, viete, čo spraví zahraničná sieť? Má dve možnosti. Po prvé zmluvu s dodávateľom uzavrie v zahraničí podľa tamojšieho práva. Teda v tej krajine, kde bude mať možnosť dohodnúť splatnosť 60 dní. Druhá možnosť – zmluvu s dodávateľom uzavrie na Slovensku, no v zmluve bude klauzula, že dodávateľ si nebude uplatňovať sankcie za 30 dní omeškania, to znamená, tzv. toleranciu pri sankciách pri oneskorenej úhrade faktúr. Že dodávateľ túto zmluvu nepodpíše? No podpíše ju, pretože je na zahraničnej silnej nadnárodnej sieti bytostne ekonomicky závislý. A viete, čo spraví potom, ako začne platiť tento zákon, malý slovenský obchodník? Ten poslušne zmluvu so svojim dodávateľom prerobí na 30 dní a bude rád, že je rád, pretože nemá ekonomickú a tým pádom ani vyjednávaciu silu na čokoľvek iné, pretože jeho odbery sú malé, pretože je vôbec rád, že ten dodávateľ je ochotný mu tie malé množstvá tovaru, ktoré on je schopný predať, kdesi do tej vidieckej predajni dodá. Výsledok? Veľké zahraničné nadnárodné siete budú aj tak platiť do 60 dní alebo do toľko nie ako doteraz tam, kde to uznajú za vhodné a náš drobný slovenský, malý živnostník, malá slovenská rodinná eseročka bude musieť platiť všetkým svojim subdodávateľom dvakrát tak rýchlo. A tak tento zákon prispeje k likvidácií našich malých slovenských obchodníkov, áno, aj týmto nesystémovým obmedzením splatnosti na 30 dní, ktoré zasiahne len tých malých zraniteľných slovenských podnikateľov, a tí veľkí zahraniční, nadnárodní sa mu pohodlne vyhnú. Ešte vám poviem, dámy a páni, ako to poškodí spotrebiteľov, tento paragraf. Existuje široká škála potravinárskych produktov, ktoré majú špecifickú klientelu. Oni nie sú pre obchodníkov nijak výrazným biznisom. Napriek tomu, tieto tovary však v snahe vyjsť v ústrety svojim zákazníkom vo svojich predajniach držia. Tí malí slovenskí obchodníci alebo koniec koncov, možno že aj niektorí väčší, ktorí teda predsa len nebudú chcieť vykývať s tým zákonom a začnú poctivo dodržiavať 30-dňovú platnosť, zredukujú svoj sortiment práve o tieto produkty, ktoré sú síce málo predajné, ale pre niektorých zákazníkov sú však doslovne životne dôležité, ako sú napr. rôzne produkty pre diabetikov, bezlepkové potraviny, obilninové produkty a pod. Tieto si budú môcť zákazníci naháňať buď v špecializovaných predajniach, ak vôbec také, samozrejme, budú, najlepšie niekde na druhom konci mesta alebo v susednom okrese, prípadne sa budú môcť preorientovať na výživu typu bôčik, huspenina a pod. S týmto sortimentom by nemal byť žiaden problém. Toto chceme? Podľa mňa by malo byť úplne normálne, že keď má dodávateľ možnosť dať obchodníkovi splatnosť dlhšiu ako 30 dní a je ochotný tak urobiť, tak je úplne v poriadku, obzvlášť napríklad pri ťažšie predajnom tovare, ktorý má malú obrátkovosť a záruku má trebárs dva roky alebo ešte aj viac rokov. Snáď nikto nemôže očakávať, že obchodník sa doslova zahádže tovarom, aby ste rozumeli, zaplní si sklady ťažko predajným sortimentom, ktorý bude musieť do 30 dní zaplatiť a bude mať v ňom umorené peniaze neviem akú dlhú dobu, pretože sú aj také produkty, z ktorých sa predá 1 kartón za pol roka, a to nie je nič výnimočné. A práve toto, takýto postup budú musieť aplikovať malí slovenskí živnostníci, malé eseročky s malými predajňami, ktoré tie sklady ani nemajú, a tých peňazí nemajú nazvyš. Takže, pán minister, dámy, páni, úplne zle! Tretí problém. V § 4 neprimerané podmienky sa v bode 1 dohodnutie tzv. neprimeraných podmienok zakazuje a v bode 2, 3 a 4 sú tieto tzv. neprimerané podmienky definované. Teda je tam popísané, že čo to vlastne tie neprimerané podmienky sú. Teraz budem chvíľku viac rozprávať bez toho, aby som na obrazovke niečo ďalej posunul. Priatelia, dámy, páni, pamätám si na ten folklór, keď sa tieto „neprimerané podmienky“ historicky vyvíjali. Tento zákon totiž tu nie je tu po prvýkrát a ja sledujem tú anabázu od začiatku a to, ako sa definícia týchto neprimeraných podmienok zo strany „zlých, zlých obchodníkov“ vyvíjala, to bolo až groteskné. Zákon sa najprv prijal. Neprimerané podmienky sa definovali a následne si s nimi šikovní obchodníci poradili a hlavne šikovní obchodníci z radov zahraničných reťazcov, ktoré majú armádu šikovných právnikov. To znamená, elegantne ich obišli. Potom sa vždy novelizoval, aby teda podchytili aj to, čo tí obchodníci vymysleli, a tí následne vymysleli ďalšie úskoky a ďalšie obchádzania. Čo je ale dôležité, že úradníci ministerstva boli vždy o jeden krok za obchodníkmi. Až ho potom naša vláda, ako som povedal, poslala tam, kam patrí, do večných lovíšť. Aby ste to teda lepšie pochopili, popíšem vám to opäť na príkladoch. Ako prvé úradníci vymysleli, že neprimerané podmienky typu poplatky za zaradenie do evidencie výrobkov predávaných odberateľom, to znamená, tzv. zalistovanie tovarov alebo iná participácia dodávateľa na otváraní prvej predajne, odberateľa, to je ten tzv. úvodný závoz pri nových predajniach. Stiahnutie, resp. výmena tovaru po letákovej akcii atď. sú zakázané. Iné poplatky, napr. za marketingové akcie, to znamená tie poplatky za letáky boli obmedzené určitým percentom ročného odberu odberateľa od dodávateľa, tak ako je to teraz. Čiže takou základnou zjednodušenou myšlienkou toho prvého návrhu bolo oslobodiť dodávateľov od neprimeraných podmienok, to znamená od bočných platieb, napr. platenia „nezmyselných poplatkov“ za marketing, za zalistovanie, za umiestnenie tovaru na lukratívnych miestach v predajni, resp. obmedziť výšku niektorých týchto platieb na 3 % z celkového vzájomného ročného obratu týchto dvoch obchodných partnerov. Toto som citoval z dôvodovej správy. Okrem toho chceli ministerskí úradníci zabrániť tzv. „neúnosnému servisu dodávateľov“, preceňovaniu tovaru na náklady dodávateľa, preneseniu sankcií kontrolných orgánov udelených obchodníkovi na plecia dodávateľa atď. Avšak v tom čase zákon definoval, že neprimerané podmienky v zmluvách nesmú dohodnúť medzi sebou len partneri, pri ktorých je jeden na druhom tzv. ekonomicky závislý, a toto bolo v tom zákone, v tom prvom kľúčové. To znamená, že dá sa predpokladať, že vtedy naozaj niekto myslel v skutočnosti na to, aby sa zákon vzťahoval len na veľké obchodné siete, ktoré vedia uplatniť voči malým dodávateľom svoju silu, a neťahal do toho chudákov malých obchodníkov niekde na dedine alebo niekde v malej večierke kdesi na sídlisku. Legislatívci však tento pojem v zákone nedefinovali, resp. definovaný bol veľmi vágne. Predstavte si, priatelia, že ani obchodné siete, tie veľké nadnárodné siete, na ktoré sa to šilo a pre ktoré sa to pripravovalo, oni tiež, oni zostávali úplne pokojné, úplne chladné. Nadišiel deň D, zákon č. 172/2008 Z. z. o neprimeraných podmienkach obchodných vzťahov bol schválený v Národnej rade 11. apríla 2008 a nadobudol účinnosť 1. januára 2009. Viete, čo, čuduj sa svet, spravili, dámy a páni, v deň D, keď nadobudol účinnosť tento zákon, a nad čím ministerskí úradníci len oči otvárali? Ministerskí úradníci zistili, že právnici reťazcov si ani nerobili nejakú veľkú prácu s daným zákonom. Niektorí ju doslova odpálkovali dohodami alebo vyhláseniami od dodávateľov, kde bolo uvedené, že jedna strana druhú stranu nepokladá za ekonomicky závislú. Niektorí zasa založili tretie subjekty, ktoré im tú činnosť v uvedenom zákone, napr. ten marketing alebo tie letákové akcie zabezpečovali, a už to nebol vzťah dodávateľa a odberateľa. Skrátka v priebehu pár minút bola celá geniálna myšlienka fuč. Samozrejme, že sa to predkladateľom zákona nepáčilo a prišla protiofenzíva – novelizácia, ktorá na dané skutočnosti reagovala a zakázala takéto vyhlásenia. Zakázala platby pomocou tretích osôb, tretích spoločností, no a vtedy nejakú múdru hlavu na ministerstve napadla ešte úplne super geniálna vec, a síce vypustili zo zákona termín ekonomickej závislosti, takže už mal platiť pre všetkých, aj pre tých veľkých, aj pre tie malé subjekty. Napriek protestom Protimonopolného úradu, napriek protestom ministerstva spravodlivosti, ale aj ďalších pri medzirezortnom pripomienkovaní ministerstvo hospodárstva trvalo na vypustení tohto kľúčového pojmu. Neskôr vysvetlím teoreticky aj na praktických príkladoch, čo by to pre malé subjekty znamenalo alebo čo to bude znamenať, pretože ja sa k tomu ešte vrátim. V tom čase som bol ešte neznámy človek, ešte som nebol vo vrcholovej politike a strana SaS ešte len začínala. Ja som pôsobil, ako som už vyššie spomínal, ako riaditeľ malej akciovej spoločnosti, ktorá zastupovala záujmy niekoľko desiatok slovenských drobných živnostníkov alebo malých rodinných eseročiek. Ja som pre nich zjednával obchodné podmienky, dohadoval som marketingové akcie, uzatváral som v ich mene dodávateľsko-odberateľské zmluvy, áno, práve tak, aby mohli v ťažkej konkurencii v nadnárodných reťazcoch prežiť a aby boli ako-tak konkurencieschopní. Tak som si vtedy v tom čase povedal, že raz teda môžem skúsiť kontakt so štátnymi orgánmi, ako ma to až tak veľa nestojí a všetky konkrétne výhrady aj s praktickými príkladmi, pretože vypustenie ekonomickej závislosti už by likvidovalo aj malých slovenských obchodníkov a do toho už som mal teda čo hovoriť, som aj spolu s určitými návrhmi a s prosbami a apelmi zaslal e-mailom na ministerstvo hospodárstva, úplne všade, kde sa dalo, na „n“ oddelení. Zaslal som to vtedajšiemu premiérovi Robertovi Ficovi, resp. jeho dvom asistentkám. Popísal som im tam ešte dosť praktických záležitostí, že iné sú 3 % z obratu 10 mld. slovenských korún veľkého reťazca a iné sú z obratu 10 mil. živnostníka. Diametrálne iné sú náklady na tlač 500-tisíc letákov zahraničného reťazca a iné na tlač 2-tisíc letákov malej slovenskej aliancie a podobne. Odpovede prichádzali okamžite, typu: „budeme sa zaoberať, ďakujeme za zaslanie, zaujmeme stanovisko, postúpili sme na príslušné oddelenie“ a podobne. Veľmi som tomu neveril, ale, ako som povedal, vyskúšal som to. Aké bolo moje prekvapenie, keď som sa o pár dní dočítal, že vláda rokovanie o tomto bode prerušila a o ďalší zhruba týždeň termín ekonomická závislosť v novele ponechala. Vrátila to tam a teraz nie je vôbec podstatné, že či to bolo na základe môjho apelu, alebo sa niekto iný zobudil. Dôležité vtedy pre mňa bolo, že živnostník kdesi v Lipanoch prevádzkujúci večierku alebo malá rodinná eseročka niekde v Malackách prevádzkujúca veľkoobchodný sklad mohli naďalej byť spokojní, pretože bez problémov mohli oni aj so svojimi rodinami naďalej denne makať 13 až 14 hodín na svojom, aby uživili seba a svoju rodinu bez toho, že by im hrozilo, že ich prekvapí nejaký ministerský pánko v obleku a fúkne im 5 miliónov korún pokuty alebo neskôr ekvivalent v eurách. Novela zákona o neprimeraných podmienkach v obchodných vzťahoch č. 55/2009 uzrela svetlo sveta 27. 2. 2009 a začala platiť od 1. apríla 2009. Zároveň tvorca zákona „pohrozil“, že kontrolné orgány nebudú akceptovať tie vyššie spomenuté vyhlásenia o vzájomnej ekonomickej nezávislosti medzi dodávateľmi a odberateľmi a že ich pokladá za hrubé obchádzanie zákona. A nasledovala ešte vyhrážka, že práve na takéto zmluvy sa budú kontrolné orgány zameriavať. Čiže úradníci spravili také bububu nadnárodným obchodným sieťam. No a viete, panie kolegyne a kolegovia, pán minister, viete čo spravili vtedy opäť múdre hlavy právnikov obchodných reťazcov? No vymysleli zasa úplné iné platby. Niektorí fakturovali to, čo bolo zakázané fakturovať vo faktúre v predmetnom zákone, za úplne inú službu, napr. začali vystavovať faktúry za využitie distribučnej siete odberateľa, teda za to, že odberateľ vzal tovar na svoj centrálny sklad a odtiaľ si ho rozviezol do tých svojich predajní. A do tohto poplatku schovali všetky zakázané poplatky. Chcete počuť bizarný príklad, pán minister, čo produkoval jeden zahraničný reťazec? Miesto toho, aby mu dodávateľ zaplatil poplatok za zalistovanie tovaru, teda za to, že mal v sortimente jeho produkty, lebo to bolo zakázané, tak odberateľ raz denne nechal prerušiť hudbu, ktorá hrala pre návštevníkov, a z reproduktorov sa ozvalo: Kupujte tento a tento produkt. A za túto akože reklamu mu vyfakturoval mastný poplatok presne v cene, ktorú si dohodli za to zalistovanie, ktoré fakturovať nemohol. A takýchto príkladov by som vám vedel uviesť iks. Vždy ste ťahali za kratší koniec, pán minister. Vtedy ste boli ministrom hospodárstva a práve vy ste tento zákon a jeho novelizáciu presadili, lebo vtedy to bola agenda rezortu hospodárstva, neudelili ste ani jednu pokutu. Jediné, čo ste dosiahli, bolo to, že veľkí, silní, zosieťovaní, zväčša zahraniční obchodníci a ich právnici si z vás akurát tak robili dobrý deň a tešili sa na ďalšie a ďalšie novelizácie, ktoré by ste opäť vložili do zákona, a zakázali ďalšie platby za to, čo oni vymysleli, a oni by vymýšľali znova ďalšie poplatky a ďalšie poplatky. Nový zákon pod č. 140/2010, teraz už len zúžený na potravinárske produkty, ste schválili 4. marca 2010 s účinnosťou od 1. mája 2010. Týmto zákonom ste zrušili ten predchádzajúci a jeho novelizácie, lebo sa ukázal ako neúčinný. A zasa, aby som nezabudol, do tohto nového zákona ste nahádzali ďalšie a ďalšie zakázané poplatky, ktoré právnici obchodníkov a samotní obchodníci medzitým vymysleli. Teraz už ste to urobili pre všetkých a bez pardonu, teda nejakú ekonomickú závislosť ste zo zákona opäť vypustili. Zároveň, ako som už uviedol, ste do definície neprimeraných podmienok doslova nabúchali všetko možné, s čím ste sa stretli v minulosti, keď zákon vynaliezavci obchádzali, a zrejme aj všetko možné, čo vám ešte ďalej napadlo. No úplné Kocúrkovo. Až, chvalabohu, ako som spomínal, naša vláda toto trápenie ukončila, zákon zrušila. Teraz s ním prichádzate opätovne, opäť pre všetkých a opäť bez pardonu, nedáte si pokoj. (Premietanie príkladov na obrazovkách v rokovacej sále.) Ja sa teraz trochu povenujem § 4, konkrétne ods. 3, kde definujete, že neprimeranou podmienkou je aj peňažné plnenie dodanie dodávateľa, ktorého celková suma je viac ako je 3 % z ročných tržieb dodávateľa za potravinu dodanú jednotlivému odberateľovi v kalendárneho roku, v ktorom došlo k peňažnému plneniu, a to: a) využitie distribučnej siete odberateľa, b) obchodné aktivity odberateľa zamerané na podporu predaja potraviny dodávateľa najmä zľavy, dary, bonusy rabaty a skontá, c) obchodné aktivity odberateľa zamerané na podporu predaja potraviny umiestňovanej na trh a predávanej pod obchodnou značkou odberateľa, najmä zľavy, dary, bonusy rabaty a skontá, d) umiestnenie potraviny na určitom mieste v prevádzkarni odberateľa, e)... (Krátka pauza. Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)