J. Jasovský, poslanec: (2001-12-05):
Dvojnásobne mi je ľúto, že dnes nie je prenos alebo aspoň záznam z tohto rokovania, pretože si myslím, že Strana demokratickej ľavice by bola v preferenciách tak, že by ju preskočila strana sociálnych demokratov. Myslím si, že by ste sa dostali v preferenciách asi na túto úroveň. Je mi skutočne ľúto, pretože by som bol očakával aspoň vystúpenie, ktoré by snáď bolo chladnokrvne hovorilo o tom, aký je ten rozpočet. Ale hovoriť chválospevy o číslach, ktoré nie sú pravdivé, a pán poslanec Kozlík ich veľmi ľahko vyvrátil, je veľmi-veľmi jednoznačné. Nepáči sa mi takéto vystúpenie, pán kolega. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Slovo má pán poslanec Maňka. V. Maňka, poslanec: Chcel by som sa poďakovať všetkým za reakciu k môjmu vystúpeniu. Ja by som takisto vyjadril niekoľko názorov na tieto vystúpenia. Pán poslanec Kozlík hovoril o verejnom dlhu a o jeho náraste. Treba povedať asi to, že verejný dlh Slovenskej republiky plnenie referenčnej hodnoty na vstup do Európskej menovej únie a integračné ambície Slovenskej republiky priamo neohrozuje. A dosť sa odvolával aj pán poslanec Kozlík na stanovisko Najvyššieho kontrolného úradu. Ak si ho lepšie pozrie, tak uvidí, že vlastne v tomto roku má tendenciu táto krivka klesať s tým, že dnes máme asi 40-percentnú rezervu na vstup do Európskej menovej únie z hľadiska možnosti zvýšenia tohto dlhu. Ďalšia vec. Bol deficit obchodnej bilancie. Áno, pán poslanec, samozrejme, že viem, že v rokoch 1999, 2000 deficit obchodnej bilancie výrazne klesol. Myslím, že to bolo okolo 5,7 % v roku 1999 a asi 3,7 % v roku 2000. A v tomto roku, samozrejme, že ten nárast je, len si treba pozrieť, čím je ten nárast spôsobený. A neviem, odkiaľ má pán poslanec Kozlík informácie, ale moje informácie hovoria, že až dve pätiny z tohto deficitu obchodnej bilancie tvorí nákup nových technológií. A to je základňa do budúcnosti na to, aby sa rozbehli nové výroby a nové exporty, ktoré súčasne vlastne nám umožnia znížiť deficit obchodnej bilancie. Keď sme hovorili o nezamestnanosti, tak pani poslankyňa Keltošová možnože ma zle pochopila. Ja som hovoril o starnutí a vzťahu k nezamestnanosti. Poviem jeden príklad. Zdedili sme aj v našom meste Zvolen jednu tepláreň, ja som tu ju už spomenul. A tam umelo bolo živených 320 ľudí a postačuje na to, aby tá tepláreň fungovala, z toho asi tretina. A táto vláda musí zvyšovať efektívnosť práce a musí tých ľudí prepustiť, lebo by sami od seba skončili, by sme nezvládli túto situáciu. Tak to je ten efekt z minulosti. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Slovo má pán poslanec Šepták, pripraví sa pán poslanec Tatár. R. Šepták, poslanec: Ďakujem za slovo, pán predsedajúci. Dámy a páni poslanci, pani ministerka, pán podpredseda vlády, páni ministri, dnes tento parlament začína prerokovávať štátny rozpočet na rok 2002. Návrh štátneho rozpočtu je špecifický vo viacerých oblastiach. Rozhodol som sa, že nebudem rozoberať konkrétne čísla, koniec koncov, nemá zmysel o nich hovoriť. Pravdepodobne na nich nič tento parlament nezmení. Treba si uvedomiť, že hovoríme o volebnom rozpočte a od toho sa odvíjajú ďalšie kroky. Moji predrečníci za jednotlivé kluby už toho veľa povedali. Nebudem niektoré veci opakovať, a preto som sa rozhodol, že svoj príspevok, ktorý je dosť rozsiahly, radikálne skrátim. Mám pocit, že je zbytočné hovoriť veľa, keď vládna koalícia nakoniec rozhodne podľa koaličných dohôd. Chcem ale za poslanecký Klub Pravej Slovenskej národnej strany stručne povedať. Rozpočet na rok 2002 počíta s naddimenzovanými príjmami, ktoré sa navyšujú o 38 mld., kde vieme, že pôvodný návrh počítal s navýšením príjmov o 32 mld., čo už bolo hraničné červené číslo. Potom vláda navýšila príjmy o ďalších 6 mld. korún. Toto rozhodnutie jasne ukazuje problém štátneho rozpočtu, že za každú cenu chce vláda udržať deficit v hraniciach, ktoré máme určené na rokovanie o vstupe do Európskej únie. Výdavky štátneho rozpočtu nemajú žiadne rozvojové trendy, len udržiavajú status quo. Dá sa povedať, že rozpočet aj napriek tomu, že táto snemovňa schválila presun právomocí a kompetencií na vyššie územné celky, priamo nepočíta s presunom financií. Môžeme si povedať, že aj napriek týmto zmenám rozpočet na rok 2002 je opísaný a koeficientmi navýšený z predchádzajúceho rozpočtu. Jednoducho v rozpočte sa nereflektuje prenos kompetencií. V našom výbore pre financie, rozpočet a menu bola o tomto vážnom probléme tvrdá diskusia a viackrát bola z toho dôvodu prerušená rozprava, kde sme čakali na vysvetlenie z ministerstva financií. Dnes vieme, že sa rozbehla akcia na zmapovanie potrebných krokov, ktoré bude musieť vláda zrealizovať k reálnemu presunu kompetencií, ale aj financií na regióny. Tieto kroky môžu priniesť až otvorenie štátneho rozpočtu v priebehu budúceho roka. To, aké problémy to môže spôsobiť, vieme všetci. Ja osobne si ale myslím, že v tomto rozpočte sa hrá úplne iná hra. Voľby do vyšších územných celkov už naznačili, že táto vládna koalícia sklamala. Dnes už vieme predpokladať konečné výsledky regionálnych volieb. Je úplne pochopiteľné, že sa vláda nebude ponáhľať s presunom financií na regióny. Prečo by sa aj mala? Podporu v regiónoch bude hľadať veľmi ťažko. Politickú úlohu – založiť samosprávy pre zahraničie – splnila. Teraz by mala nastať druhá fáza prepustenia úradníkov v krajoch a okresoch. Ale ako? To je otázka. Ide zväčša momentálne o koaličných úradníkov. Predsa neprepustia svojich teraz v tejto ťažkej dobe, keď štátne orgány sú skoro jediným stabilným zamestnávateľom, chlebodarcom. Malo by to fatálne dopady pre koalíciu. Pravdepodobne by títo ľudia nešli voliť. Preto je potrebné celý proces trošku natiahnuť a nechať rozbehnutý proces na novú vládu. Toto je tá situácia, na ktorú opozícia tvrdo upozorňovala, že nie je dobré na konci volebného obdobia za každú cenu spustiť takúto vážnu reformu. A práve preto štátny rozpočet nerieši túto problematiku koncepčne, ale len prechodne, čo prinesie v budúcnosti nemalé problémy pre novú vládu. Malo by sa na Slovensku konečne stať pravidlom – nepripravovať nástrahy novej vláde, skôr hľadať kontinuitu a nadväznosť volebných období. Ale to je, bohužiaľ, utópia. Preto bola aj účasť vo voľbách do vyšších územných celkov tak úbohá, lebo vládna koalícia SDK sľubovala radikálne zmeny. Na konci volebného obdobia tejto koalície môžeme uznať ale len jednu jedinú pozitívnu zmenu, a to v zahraničnej politike. Čo sa týka životnej úrovne obyvateľstva, tam treba povedať, že sa vážne zhoršila. Samotné odbory, ktoré majú silu 700 tisíc členov, čo je s rodinnými príslušníkmi až 1,2 mil. potenciálnych voličov, hovoria: „Situácia občanov Slovenskej republiky sa za pôsobenia súčasnej vlády Mikuláša Dzurindu rapídne zhoršila. Toto je posledné vysvedčenie tejto vlády a je jasné, že vláda prepadla. Okrem toho tento rozpočet je mizéria aj oproti roku 1998, čo bol začiatok vládnutia tejto vlády.“ Myslím si, dámy a páni, že toto nie je zrovna lichotivý výsledok vládnutia. Kdeže ostali sľuby predsedu vlády o zmene, o dvojnásobných platoch a tak ďalej? Sľuby, sľuby nikto nemôže sľúbiť viac ako premiér. Bohužiaľ, týmto konštatovaním sa život ľudí k lepšiemu nezmení. Dovolím si povedať, že to ešte stále nie je to najhoršie, čo nás čaká. Ľudia hovoria, že dobre už bolo. A skutočne budúci rok nás čaká ďalší balíček opatrení. Ktorý alebo koľkýže v poradí, dámy a páni? Porastie cena plynu pre podnikateľov o 19,3 %, čo prinesie zvýšenie ceny ďalších tovarov a služieb pre občanov. Zdražie nájomné, teplo, teplá voda, základné potraviny a tak ďalej. Platy sa zvyšovať nebudú, ale cena plynu do konca roka pravdepodobne ešte vzrastie. Konečná cena plynu sa má v najbližších rokoch zvýšiť až o 50 %. Zvýšenie ceny plynu prinesie aj zvýšenie ceny benzínov a nafty, čo opäť zdražie ďalšie komodity potrebné pre život občana. Všetko so všetkým súvisí a na konci vždy stojí občan, ktorý to nakoniec všetko zaplatí. Dokedy to ešte uvládze, je otázne. Obrovské problémy budú mať hlavne dôchodcovia. Tým asi neostane nič iné, len hladovať. Už teraz sú vo väčšine na dne svojich možností. Celý štátny rozpočet nedáva vyhliadky na zlepšenie života obyvateľov – vysoká miera nezamestnanosti, zrušenie viacerých podporných nástrojov, nezvládnutie reformy zdravotnej, sociálnej, dôchodkovej, daň z pridanej hodnoty, nebude tak vysoká, ako sa predpokladá, deficit verejných financií, vychádza na 52 mld., nie, ako uvádza ministerstvo financií, na 32 mld. Padá tu o. i. aj nezvládnutá reštrukturalizácia bánk, ktorá nebývalým spôsobom zaťaží občanov na 10 – 20 rokov. Máme tu síce zdravé banky, ale ostali choré podniky a banky nechcú dávať úvery zlým podnikom. Výsledkom je stagnujúci úverový trh a hodenie malých a stredných bánk cez palubu. Ide tu o snehovú guľu, ktorá sa nabaľuje, čo bude mať veľký problém pre budúcu vládu. Ak má byť schodok dodržaný, potrebuje vláda 30 mld. z privatizácie, z čoho vyplýva veľký tlak na privatizáciu strategických podnikov. Bohužiaľ, pri ich potenciálnom predaji ich nakoniec prejeme. Dôsledky pre budúce vlády budú potom katastrofálne. Celý vývoj v oblasti deficitov je zlý. Štátny dlh rastie na 2,5-násobok a je tu tendencia prehlbovania sa. Dokonca aj strednodobý výhľad je zlý. Dá sa povedať, že celá táto bublina praskne v auguste alebo v septembri, keď sa končí mandát tejto vlády. Pokiaľ ide o výdavky štátneho rozpočtu, sú rozhádzané z dôvodu rozhádzania verejnej a štátnej správy. Výdavky zaznamenali značný pokles na vedu, kultúru, výskum a školstvo. Štátny rozpočet hovorí o 59 mld. výdavkov na krajské úrady, čo je položka, ktorá nehovorí o decentralizácii verejnej a štátnej správy. Celý rozpočet hovorí jasne, že vláda a ministerstvo financií nemá jasnú predstavu, ako prejdú kompetencie na samosprávu.V rozpočte bude dochádzať k turbulenciám v súvislosti s decentralizáciou štátnej správy. Konštatujem, že jednotlivé rezorty nesplnili uznesenie vlády č. 1073, ktoré hovorí o prechode kompetencií. Dnes mestá a obce nevedia nič, čo prejde a koľko peňazí na to dostanú. Čiže od 1. 1. 2002 nastáva fáza prechodu kompetencií, ale veci nie sú pripravené a dotiahnuté. Dámy a páni, mám tu pripravené ďalšie príklady o problémovosti tohto rozpočtu, ale nemá zmysel hádzať hrach na stenu. Koalícia sa nakoniec musí dohodnúť a schváliť tento štátny rozpočet, ktorý pomôže tejto vláde dovládnuť. Čo bude potom? Príde nová vláda, ktorá bude hasiť, aby prežila. Chcem povedať, že tento rozpočet na jednej strane uťahuje rozvoju krajiny a na druhej strane rozdáva na prejedanie a zadlžovanie sa do budúcnosti. Ak toto nezmeníme, ak sa budúce vlády nezačnú reálne pozerať na život a možnosti tejto krajiny, nastane katastrofa. Musíme si konečne dokázať povedať pravdu do očí, nie politicky si situáciu prikrášľovať. Je potrebné reálne povedať, kde sa nachádza školstvo, zdravotníctvo a sociálny systém. Ak si čo najskôr nestanovíme pevný bod, od ktorého sa odrazíme, dopadneme zle. Jediná cesta je – začať z reálneho stavu a postupne pridávať a zlepšovať situáciu. Nie je možné donekonečna vyrábať dlh bez jeho riešenia. Ak reálne nezhodnotíme možnosti tejto krajiny a vláda si bude naďalej zakrývať oči ružovými okuliarami, tak sa nám jednotlivé systémy štátu začnú čoskoro rozpadávať ako domček z kariet. Dámy a páni, mám pripravené tri pozmeňujúce návrhy, o ktorých by som žiadal hlasovať osobitne. Napriek dohode ministerstva školstva a ministerstva hospodárstva o presune čiastky 25 mil. z kapitoly ministerstva školstva v prospech kapitoly Veda a technika ministerstva hospodárstva sa táto zmena do vládneho návrhu rozpočtu na prerokovanie Národnej rady nepremietla, pretože predpokladaný návrh rozpočtovej kapitoly Veda a technika ministerstva hospodárstva vo výške 186,1 mil. nepokrýva výdaje rezortu hospodárstva ani na zabezpečenie ukončenia rozpracovaných projektov vedy a techniky. Ide tu o žiadosť o presadenie výdavkovej časti rozpočtovej kapitoly 25 mil. z kapitoly Podpora programov výskumu a vývoja na zvýšenie prostriedkov vo výdavkovej časti ministerstva hospodárstva určenej na podporu programov výskumu a vývoja. Navrhovaná zmena bola ministrami dotknutých ministerstiev odsúhlasená, z časového hľadiska však túto zmenu už nebolo možné zapracovať do vládneho návrhu. Ide o konkrétny pozmeňujúci návrh: „V prílohe č. 3 návrhu zákona Výdavky štátneho rozpočtu na rok 2002 v kapitole ministerstva školstva znížiť výdavky kapitoly o 25 mil., v tom bežné výdavky o 25 mil. V prílohe č. 3 k zákonu na strane 1 kapitola ministerstva vo výdavkovej časti znie – výdavky spolu 9,206 262 mld. korún, bežné výdavky 8,079 222 mld. korún.“ Po druhé: „V prílohe č. 6 k návrhu zákona Rezervy štátneho rozpočtu a účelové prostriedky rozpočtových kapitol na rok 2002 v časti 2. Účelové prostriedky zapracované v kapitole Ministerstva školstva Slovenskej republiky na strane 2 znížiť účelové prostriedky na podporu programov výskumu a vývoja v gescii ministerstva školstva o 25 mil. V prílohe č. 3 k zákonu na strane 2 kapitola ministerstva školstva v časti Podpora programov výskumu a vývoja znie – podpora programov výskumu a vývoja v gescii ministerstva školstva 477 mil. korún.“ Po tretie: „Navrhované zníženie výdavkovej časti rozpočtovej kapitoly ministerstva školstva na podporu programov výskumu a vývoja v gescii ministerstva školstva v sume 25 mil. sa navrhuje použiť na zvýšenie prostriedkov vo výdavkovej časti vládneho návrhu štátneho rozpočtu pre rozpočtovú kapitolu ministerstva hospodárstva v prílohe č. 6 k návrhu zákona Rezervy štátneho rozpočtu a účelové prostriedky rozpočtových kapitol na rok 2002 v časti 2. Účelové prostriedky zapracované v kapitole ministerstva hospodárstva na podporu programov v priemyselnom výskume a vývoji – dotácie podnikateľom. V prílohe č. 6 k návrhu zákona na strane 2 rozpočtová kapitola ministerstva hospodárstva znie – podpora programov v priemyselnom výskume a vývoji – dotácie podnikateľom – 211,1 mil. korún.“ To je prvý pozmeňujúci návrh. Druhý pozmeňujúci návrh: „V prílohe č. 3 k návrhu zákona Výdavky štátneho rozpočtu na rok 2002 v kapitole ministerstva školstva zvýšiť výdavky kapitoly o 450 mil., v tom bežné výdavky o 300 mil. a kapitálové výdavky o 150 mil. V prílohe č. 3 k zákonu na strane 1 kapitola ministerstva školstva vo výdavkovej časti znie – výdavky spolu 9,681 262 mld. korún, bežné výdavky 8,404 222 mld. korún, kapitálové výdavky 1,277 040 mld. korún.“ Po druhé: „V prílohe č. 6 k návrhu zákona Rezervy štátneho rozpočtu a účelové prostriedky rozpočtových kapitol na rok 2002 v časti 2. Účelové prostriedky zapracované v kapitole ministerstva školstva na strane 2 zvýšiť účelové prostriedky na podporu programov výskumu a vývoja v gescii ministerstva školstva o 450 mil. korún. V prílohe č. 3 k zákonu na strane 2 kapitola ministerstva školstva v časti Podpora programov výskumu a vývoja znie – podpora programov výskumu a vývoja v gescii ministerstva školstva 952 mil. korún.“ Po tretie: „Na navýšenie výdavkovej časti rozpočtovej kapitoly Ministerstva školstva Slovenskej republiky na podporu programov výskumu a vývoja v gescii ministerstva školstva v sume 450 mil. sa použijú prostriedky výdavkovej časti vládneho návrhu štátneho rozpočtu vyčlenené v sume 1 mld., o ktorých rozhoduje priamo Národná rada.“ A tretí pozmeňujúci návrh, ktorý tu mám na dofinancovanie štátnych príspevkových a rozpočtových organizácií kultúry spadajúcich do pôsobnosti krajských úradov: „V oddelení 42 – kultúra bežné výdavky oproti návrhu navýšiť o 193,068 mil. korún v zmysle požiadaviek jednotlivých krajských úradov, a to nasledovne – Bratislavský kraj o 1,485 mil., Trnavský kraj o 13 mil., Trenčiansky kraj o 7 mil., Nitriansky kraj o 34 mil., Žilinský kraj o 30 mil., Banskobystrický kraj o 20 mil., Prešovský kraj o 41 mil. a Košický kraj o 45 mil.“ Dámy a páni, vystúpil som za poslanecký klub Pravej Slovenskej národnej strany. V plejáde poslancov, ktorí sa prihlásili, ešte písomne vystúpia ďalší moji kolegovia k jednotlivým bodom tohto rozpočtu. Chcem na záver povedať ešte, že pretože niektorí páni poslanci vystúpia s konkrétnymi pozmeňujúcimi návrhmi k prispôsobeniu rozpočtu Matice slovenskej, aby vôbec mohla prežiť táto inštitúcia, podporíme tento krok. A na záver chcem povedať jasne, že považujem tento rozpočet za zlú vizitku tejto vlády v poslednom roku jej vládnutia a Pravá Slovenská národná strana nepodporí tento rozpočet, ktorý neprináša dobrú správu pre Slovensko. Ďakujem. M. Andel, podpredseda NR SR: Teraz vystúpi v rozprave pán poslanec Tatár, pripraví sa pán poslanec Hudec. Nech sa páči, pán kolega, máte slovo. P. Tatár, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážení členovia vlády, chcem sa vyjadriť k tomu, že pretrváva naďalej schodkový rozpočet, čo je v rozpore s programovým vyhlásením vlády. Ak je štátny rozpočet zrkadlom hospodárenia vlády za posledný rok, ale aj zrkadlom toho, či sa robili alebo nerobili reformy, a to nielen za posledný rok, ale aj za posledné roky, tak tento rozpočet tým, že štruktúrou pripomína tie predchádzajúce, vlastne prezrádza, že reformy nepokročili, myslím inštitucionálne reformy, o ktorých tu už bola reč, najmä dôchodková reforma. A my sme od začiatku volebného obdobia zdôrazňovali, že ak chce mať táto vláda súbežne s medzinárodnopolitickým úspechom aj vnútropolitický úspech, ktorý ako jediný sa môže stať zárukou pokračovania reforiem aj po ďalších voľbách, musia prebehnúť kľúčové reformy veľmi rýchlo, razantne a dôsledne. Ale tie sme, žiaľ, zmeškali, nestalo sa tak a všetky možné kompromisy a zabrzdenie reforiem vlastne spôsobuje aj neúspech dnešnej vlády. Programové vyhlásenie vlády doslova hovorí – dospieť ku koncu volebného obdobia k vyrovnanému finančnému hospodáreniu. Toto sa však, žiaľ, nemôže naplniť. Ak sa v roku 1999 zjavil mierne pozitívny vývoj, tak za roky 2000 a 2001 sa tento očakávaný alebo sľúbený trend neudržal, napriek tomu, že išli do štátneho rozpočtu aj nejaké príjmy z privatizácie. Štátny rozpočet odzrkadľuje okrem tých ekonomických vzťahov aj vzťah ekonomiky, politiky a morálky, vzťah vlády, záujmových skupín a ostatných skupín a jednotlivcov. Štátny rozpočet stále diskriminuje súkromné subjekty voči štátu, ale diskriminuje aj vybrané skupiny voči väčšine ostatných skupín alebo jednotlivcov. Keď citujem mladého ekonóma Miroslava Beblavého, ktorý v roku 1999 napísal, že za odkladanie potrebných reforiem kvôli okamžitému úspechu platí krajina obrovskú cenu, tak musím povedať, že mal pravdu, že sa to jednoducho, žiaľ, potvrdilo. Daňové a odvodové zaťaženie zostalo vysoké, len na porovnanie – o 3,3 % vyššie ako v Českej republike a o 26 % vyššie, ako je priemer v OECD. Verejné financie sú neustále výrazne centralizované. Hovorí to nielen ZMOS, ale je to jasné aj zo štátneho rozpočtu. Samozrejme, tu budeme obchádzať ako okolo horúcej kaše, okolo faktu, že reforma verejnej správy, teda novelizovaný zákon o rozpočtových pravidlách sa vôbec nepremietol do štátneho rozpočtu a to, čo sme urobili ako parlament v septembri, premenilo obce, ktoré boli veľmi na okraji, a vyššie územné celky zo žobrákov na služobníkov alebo sluhov štátu alebo vlády. Celkové konsolidované výdavky verejnej správy sa za posledné roky medziročne zvýšili a miera prerozdeľovania prostredníctvom celkových výdavkov verejných financií je na Slovensku nadmerná najmä k možnostiam ich financovania z príjmov. A netreba zabúdať, že máme nedostatočnú ekonomickú výkonnosť. Výdavky verejnej správy sú najvýraznejšie ako bežné transfery obyvateľom, kde je veľké prerozdeľovanie, a jednoducho chýba váha na súkromnom pilieri rôznych verejných fondov. A ďalej sú to výdavky na spotrebu inštitúcií, a to aj inštitúcií spravujúcich verejné financie. A v neposlednom rade sú to dotácie do podnikateľskej sféry. Z rozpočtu sa môžeme dočítať, že idú bujnieť úrady napriek reforme verejnej správy, je tam číslovka 1 814 nových zamestnancov na budúci rok. Navrhuje sa 44,9 mld. dotácie transferov do podnikateľskej sféry. Celkove je to nárast a zachováva sa tak vysoký podiel z minulých rokov na úrovni 17,5 %. Tam dominujú dotácie do poľnohospodárstva. Ako to súvisí teda nielen s ekonomikou a nielen s politikou, ale aj s morálkou. Vysoká miera prerozdeľovania je u nás dlhodobo spojená s vysokou toleranciou voči korupcii. A tolerancia je rizikom prehlbovania korupcie v budúcnosti. Naozaj verím, že obe si väčšina želá znížiť. Neviem, prečo sa tomu nevenujeme intenzívnejšie. Rozmáhajúca sa akceptovaná korupcia súvisí nielen z pretrvávajúcim relativizmom všeobecne platných hodnôt, ale aj s vytvorenými a všeobecne akceptovanými pseudopravidlami, netransparentnými pseudopravidlami, ktoré zasahujú aj do tvorby a užívania štátneho rozpočtu. Tých negatívnych príkladov je veľa. Môžem spomenúť Vodohospodársku výstavbu alebo ministerstvo pôdohospodárstva, ale je ich viac. Inak ako po minulé roky, tak aj na rok 2002 nie je záväzne určené použitie výnosov z privatizácie. A preto je oprávnené varovať, že výnosy z privatizácie sa znova môžu použiť na bežné výdavky, a nie na splácanie dlhu. Z odbornej stránky schodok štátneho rozpočtu aj celej verejnej správy sa opäť plánuje netransparentne v dvoch paragrafoch: v § 1, a to 37 mld., a v § 11, a to ďalších 15,5 mld. My jednoznačne navrhujeme transparentne zahrnúť jednoznačnú úroveň schodku štátneho rozpočtu aj schodku verejnej správy do jediného čísla, a to v § 1, pričom v texte môže byť uvedené, že sa skladá z dvoch rozdielnych častí. Zároveň chceme presadiť zníženie schodku štátneho rozpočtu a nadväzne aj verejných financií, a to z dnešných navrhovaných 5 % na 3,5 % hrubého domáceho produktu vrátane § 11, to znamená navrhnúť znížiť výdavky o 15,5 mld. Ďalej, návrh zákona o štátnom rozpočte na budúci rok neobsahuje návrh plánovaného výsledku verejnej správy podľa metodiky Európskej únie, podľa maastrichtských kritérií. Navrhovali sme to doplniť a vo výbore pre financie, rozpočet a menu, pokiaľ to bude možné, tak bolo prisľúbené, že to bude doplnené. Ďalší problém je, že plánované výsledky verejných financií skrývajú riziko vyššieho schodku, ako je uvádzaný v rozpočte, pretože nezahŕňajú predpokladané výsledky Slovenskej konsolidačnej agentúry, akciovej spoločnosti, ktoré jednoznačne patria do verejných financií. A tak ich vykazuje aj náš Štatistický úrad. Myslím, že by mali byť zaradené do verejných financií. Ďalej je problém s Fondom národného majetku, lebo sa nedá s istotou určiť, že nenarastie zásadne schodok. Chýba tam jednoznačná tabuľka o očakávaných výdavkoch, z ktorej by bol zrejmý výsledok hospodárenia Fondu národného majetku na budúci rok. Môžeme vysloviť obavu až z rizika schodku do výšky 85,2 mld. korún, pokiaľ nebude zabezpečené, že to hospodárenie bude vyrovnané. Navrhujeme tiež znížiť možnosť vlády poskytnúť značný objem záruk. Takisto sa dá kritizovať že, nie sú rozpočtované reálne daňové príjmy po aktuálnych zmenách v daňových zákonoch. Ale to súvisí možno aj s časovým sledom ich prijímania. A čo je tiež veľký problém, to, čo sa nazýva obligatórne výdavky, tak to nie sú len výdavky vyplývajúce zo zákona, ale sú tam aj prevádzkové náklady na energie. A nie je určite opodstatnený ich taký vysoký objem – až 74 % – z celkových výdavkov. Takisto je zaujímavé, že napriek zmenám v zákone o štátnej službe zostala tá kalkulácia rovnaká ako predtým, než sme urobili zásadné zmeny v zákone o štátnej službe, čiže nárast do 6,6 mld. Myslíme si, že treba minimalizovať objem nárastu miezd vo verejnej správe. To neznamená nič iné, len to, že netreba rozširovať počty pracovníkov. Ak sme nevyužili podporu reforiem na začiatku volebného obdobia, a teda ekonomických aj sociálnych reforiem, tak sme nevyužili ani celý priestor na podporu morálnej obnovy. Opakujem, navrhli sme urobiť kľúčové reformy rýchlo, razantne a dôsledne ale v tomto sme zostali sami. Preto sa naše cesty s vládnymi kompromismi rozišli. Tie kompromisy sú napr. v rozpočte v tom, že sa nezmenila štruktúra verejných financií a ani sa nejako neodstránila verejnosťou výrazne vnímaná korupcia, ktorá z vysokého prerozdeľovania vyrastá a pri tolerancii korupcie, samozrejme, mohutnie. Ja len zopakujem tie reformy, ktoré chýbajú: dôchodková, zdravotná, školská, poľnohospodárska. A je tu tá poloreforma verejnej správy, ktorá je drahšia oproti predchádzajúcemu stavu. Pamätám sa, ako sme v rokoch 1990 – 1992 robili maximum reforiem s minimálnou podporou verejnosti. V súčasnom volebnom období, naopak, vláda zlyhala v tom, že napriek veľkej pôvodnej podpore urobila minimum reforiem a premárnila jedinečnú historickú šancu na úspech reforiem. Ja si myslím, že je potrebné obnoviť dôveru v reformy. A aj z toho dôvodu navrhujeme pri štátnom rozpočte zásadné zníženie verejných výdavkov, a to v oblastiach výdavkov na chod úradov, dotácií a transferov do podnikateľskej sféry a výdavkov na projekty, ktoré sú vo svetle deficitu a deklarovaných reforiem nepochopiteľné, ako sú výdavky na dostavbu národného divadla alebo výdavky na stavbu nových zdravotníckych zariadení. Takisto navrhujeme obmedziť tvorbu ďalších vládnych garancií. Prečítam stručne naše pozmeňujúce návrhy. Prvý – znížiť výdavky na mzdy, platy, služobné príjmy a ostatné vyrovnania o 5,9 mld., výdavky na tovary a ďalšie služby o 2,1 mld., výdavky na výskum a vývoj iný ako základný, teda aplikovaný o 0,5 mld., vo Všeobecnej pokladničnej správe znížiť výdavky na reformu daní a daňovej správy o 63 mil. a položku štátna pokladnica o 40,3 mil., čo je spolu asi 0,1 mld. V položke 04 Ekonomika, kde je spolu 44,9 mld., navrhujeme znížiť v poľnohospodárstve dotácie o 5 mld. a tu vo výskume a vývoji výdavky o 0,2 mld., znížiť v hospodárstve výdavky 813,6 mld. na podporu reštrukturalizácie o 0,7 mld. a znížiť vo Všeobecnej pokladničnej správe – nové úlohy ústredných orgánov – výdavky o 0,2 mld., znížiť v položke 06 Bývanie a bytová vybavenosť výdavky na výstavbu služobných bytov o 0,2 mld., znížiť v položke 07 Zdravotníctvo výdavky spolu 915 mil. na výstavbu a dostavbu zariadení o 0,3 mld., znížiť v položke 08 Rekreácia, kultúra a náboženstvo výdavky na novostavbu Slovenského národného divadla o 0,3 mld. To je spolu 15,5 mld. Naším cieľom je tu znížiť plánovaný schodok z 5 % hrubého domáceho produktu na 3,5 % hrubého domáceho produktu. Navrhujeme teda transparentne, a to je druhý návrh, vyjadrovať deficit štátneho rozpočtu a tým pádom v § 1 ods. 2 sa číslovka „37 mld.“ mení na číslovku „52,5 mld.“ A takisto sa mení číslovka deficitu verejných financií „36,837 5 mld.“ na „52,337 5 mld.“. Tretí návrh je – znížiť možnosť vlády poskytnúť značný objem záruk, v § 9 ods. 2 nahradiť číslovku „13 %“, to je objem, do ktorého je umožnené vláde poskytovať záruky a garancie, na číslovku „3 %“, čiže z „28,5 mld.“ na „6,6 mld.“, pretože vládne záruky predstavujú vysoké riziko výdavkov v budúcich rokoch, menia sa na štátny dlh a, samozrejme, selektívne sa nimi naďalej podporujú len niektoré vybrané subjekty, čo znamená nerovnaké podmienky pre subjekty na trhu. Ak v tom druhom návrhu navrhujeme transparentne vyjadriť štátny dlh len v § 1, tak ten 4. návrh je v § 11 ods. 5. Mal by potom znieť, že: „Suma prostriedkov získaných vydaním štátnych dlhopisov uvedených ods. 2 písm. d) a suma úveru čerpaná podľa ods. 4 písm. g) sú súčasťou schodku štátneho rozpočtu podľa § 1 ods. 2.“ Čiže bude to vyjadrené v jednom čísle. To sú pozmeňujúce návrhy. Ja chcem poďakovať všetkým, ktorí podporili svojím podpisom podanie týchto pozmeňujúcich návrhov. Ja si myslím, že raz dôjde čas, keď práve k takýmto návrhom v záujme lepšieho chodu ekonomiky a nižšej korupcie príde. Ja znova zopakujem, že štátny rozpočet je priesečníkom hospodárenia vlády a zároveň zrkadlom chápania ekonomiky. Sme presvedčení, že napriek kompromisnému zlyhaniu reforiem a napriek zlým vyhliadkam na ich rýchlu a dôslednú obnovu a dokončenie sa reforiem jednoducho nemôžeme vzdávať. Nerobíme reformy kvôli reformám, ale kvôli našej vlastnej potrebe, aby sa zvýšila ekonomická výkonnosť krajiny a spokojnosť ľudí, aby ľudia dostali za svoje peniaze primeranú zdravotnú starostlivosť, aby mohli študovať, aby mohli slobodne podnikať. V tomto zmysle považujeme naše návrhy na zníženie výdavkov štátu a v súvislosti s tým zmenu chápania vzťahu politiky, ekonomiky a morálky za nevyhnutné. Osobne musím povedať, že ak sa v štátnom rozpočte nezníži deficit, a to práve na úkor tých položiek, kde sa doslova plytvá, tak nebudeme môcť podporiť návrh štátneho rozpočtu. Ďakujem pekne. M. Andel, podpredseda NR SR: S faktickou poznámkou chce vystúpiť pán poslanec Hofbauer. Nech sa páči, pán kolega, máte slovo. R. Hofbauer, poslanec: S pánom poslancom Tatárom neprináleží mi nijako inak, len súhlasiť v tom bode, že otázka štátneho rozpočtu, to je otázka morálky v politike. Keď som si zobral programové vyhlásenie tejto vlády, odsek po odseku, stať za staťou, stranu za stranou a dával som si porovnania s tým, čo predkladá štátny rozpočet, tak vychádza to, že vláda klamala buď pri predkladaní návrhu programového vyhlásenia, alebo dokumentuje totálne odlišné výsledky pri bilancovaní a pri zostavení štátneho rozpočtu na budúci rok. Takýto postup je skutočne, zdieľam slová pána poslanca Tatára, nemorálny, priamo nemravný. Je to poľutovaniahodné. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Teraz v rozprave vystúpi pán poslanec Hudec, pripraví sa pán poslanec Jasovský a po ňom pán poslanec Mesiarik. I. Hudec, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážená pani ministerka, vážené panie poslankyne, poslanci, vzácni hostia, tento bod programu rokovania slovenského parlamentu by mal byť jedným z jeho ťažiskových bodov. A mala by to byť diskusia, ktorá zaujme nielen zopár odborníkov, ale bude zaujímať prostredníctvom trebárs novinárskej obce aj občanov Slovenskej republiky. Mala by to byť diskusia, v ktorej budú zainteresovaní všetci členovia vlády, takmer všetci poslanci. Malo by to byť čosi, čo bude hovoriť o perspektívach a budúcnosti nášho spoločného štátu. Bojím sa však, že aj táto atmosféra, táto účasť čosi naznačuje. A asi nebudú celkom vzdialené od tých pocitov a analýz, ktoré už niekoľko rokov možno badať v našej spoločnosti. A dokonca veľmi vypuklo sa to prejavilo pri posledných regionálnych voľbách, keď badateľný nezáujem o veci verejné núti alebo pobáda ľudí k rezignácii, pobáda občanov k tomu, aby rezignovali na občiansky princíp, opäť začínajú zrejme upadať do pozície objektov, a nie subjektov spoločenského systému. Je to možno oveľa vážnejšia choroba spoločenského systému, ako si dokážeme diagnostikovať a predstaviť, a možno je to čosi, čo by nás malo bytostnejšie zaujímať než to, čo sa dnes kladie ako základná otázka a prvá otázka, na ktorú treba odpovedať. Hovorím to s plnou zodpovednosťou človeka, ktorý možno strávil v slovenskom parlamente viac ako desať rokov, či už za čias federácie, za čias budovania nášho štátu, v časoch, keď bol vo vláde i keď bol v opozícii. A dovolím si tvrdiť, že aj diskutovanie o tomto rozpočte nič nezmenilo na skutočnosti, že na Slovensku chýba koncepcia, chýba princíp, chýba základná myšlienka toho, čo vlastne chceme s našimi schopnosťami, možnosťami a danosťami vôbec urobiť. Tieto obrovské rozpaky, ktoré majú nesmierny dopad nielen na náš konkrétny život v najbližších dňoch, týždňoch a mesiacoch, teda čo predstavuje prijatie rozpočtu, čo predstavuje nielen krátka budúcnosť našej vlastnej existencie, ale nám aj predstavuje príležitosti, šance našich detí, našich vnukov, sa zdajú zahalené hmlou veľkej všeobecnej apatie a ľahostajnosti. A napokon budú mať pravdu asi tí, ktorí od začiatku všetko robili pre to, aby dokázali, že si sami nevieme riadiť naše vlastné veci, že sme bezmocní, neschopní a jednoducho druhotriedni. Nehovorím teraz o občanoch Európy ani o občanoch sveta, ale jednoducho to asi tak celé vyznieva. Prepáčte mi, že nebudem a nenaštartujem môj diskusný príspevok tak ako zvyčajne tým, že sa začnem venovať jednej kapitole, jednotlivým položkám a jednotlivým presunom. Ako minister kultúry som cítil, že jestvuje veľmi nezdravá rivalita medzi jednotlivými rezortmi a v záujme hesla „Uchmatni si na úkor iného to, čo sa dá“ sa jednoducho stráca čokoľvek, čo má zmysel a čo by mohlo byť motorom či už ekonomického rozvoja, reforiem, ktoré sú, prirodzene, nutné, veľkej miery nutnej liberalizácie, ale zároveň aj istých takých oblastí nášho spoločného života, ktoré sú nutné dočasne regulovať. Keď hovorím dočasne, myslím tým presne ohraničený časový termín, a nie jednotku dočasnosti, ktorú nám zaviedli v roku 1968. A myslím si dokonca, že chýba aj akákoľvek chuť diskutovať o tom a spoločne diskutovať, trebárs ako by sa malo vyvíjať naše myslenie o tom, ako financovať náš spoločný život tak, aby sme potom krivo nepozerali trebárs na pracovníkov a úradníkov ministerstva financií. Zdá sa, že v rezortoch už všetci pozerajú na nich ako na spoločného nepriateľa, ktorý všetko vidí, len ich záujmy nie. Tým nechcem povedať, že asi aj v blízkej budúcnosti, ak sa nechceme dožiť krachu (nemyslím teraz krach na argentínsky spôsob, kde je štátny cross default, ale myslím na krach, ktorý nie je možné inak nazvať, len ťažkou krízou), tak sa jednoducho budeme musieť dožiť aj veľmi vážnych reorganizácií trebárs aj v tomto našom štáte v štáte. Avšak zároveň si povieme aj to, prečo sa takto muselo správať toto osobitné centrum v centre štátu, keďže nik iný sa nenašiel, kto by povedal: „Tak tu sú takéto noty a podľa týchto nôt sa bude hrať aspoň 20, možno 25 rokov.“ Bolo nesmierne sympatické, keď odchádzal kancelár Kohl a vedel si sadnúť spolu s novým kancelárom Schrödrom, kde si možno isté veci sľúbili, ktoré sú viac-menej známe, možno neznáme. Vedeli presne, že sa nebude meniť princíp zahraničnej politiky, vedeli presne, že dostane nová administrácia štátu v zjednotenom Nemecku obrovskú šancu v tom, že nebude trvať len jedno volebné obdobie. Ale tento štátotvorný prístup potvrdil novému vedeniu Nemeckej spolkovej republiky, že bude môcť uskutočniť čosi, čo všeobecne bolo pokladané za užitočné a možno v tejto situácii aj potrebné. Tento môj exkurz zdanlivo mimo rámca diskusie o štátnom rozpočte na budúci, teda volebný rok je len zdanlivo nesúvisiaci. Je totiž zrejmé, že nie náhodou vzišla z viacerých občianskych zoskupení iniciatíva, ktorá volala po všeobecnom konsenze, po všeobecnej dohode o tom, čo chceme s týmto naším štátom urobiť a ako trebárs skĺbiť užitočné, liberalizujúce tendencie s tendenciami tých, ktorí si predsa len myslia, že možno v rámci istej dočasnej ochrany nad vybranými oblasťami nášho života udržať pri živote tie odvetvia, ktoré sa veľmi ťažko potom revitalizujú, ak sa vôbec revitalizovať dajú. Myslím teraz napr. na oblasť školstva, kultúry, trebárs na oblasť niektorých iných vecí, ktoré sa zdanlivo, okrajovo dotýkajú našej spoločnosti, ale majú veľký výchovno-vzdelávací kontext a podobne. Volanie dokonca aj prezidenta Slovenskej republiky po možno nie presne definovanom nejakom projekte uvažovania o tom, čo s nami ďalej a ako spoločne ďalej pokračovať, ostalo bez zmeny. A myslím si, že to je obrovská škoda a práve pri tomto tohtoročnom rozpočte, ktorý je zrejme posledným rozpočtom, ktorý predkladá táto politická štruktúra, tým nechcem tvrdiť, že nik z terajšej politickej štruktúry nebude participovať na budúcej vláde, nás núti sa zamyslieť nad takými principiálnymi otázkami, ktoré vytvárajú neustálu diskontinuitu nášho politického života. Je tragédiou, ak v oblasti rezortu alebo viacerých rezortov alebo dokonca v kardinálnych otázkach ekonomického smerovania nášho štátu dochádza každé nové volebné obdobie k úplne novej stratégii, k úplne novým tendenciám, ktoré aj takú krehkú ekonomiku, ako veľmi jemne nazývam slovenskú ekonomiku, neúmerne zaťažujú. To nieže musí ňou otriasť, ale jednoducho ju to posúva po hrane, ktorá je veľmi klzká, späť a späť, dozadu a dozadu. Kým nevyriešime tieto základné otázky, ktoré vyžadujú aj istú dávku politickej tolerancie a politickej kultúry, asi to ďalej nikam nepotiahneme. A opäť sa parlament stretne pri budúcoročnom rozpočte, ktorý bude zostavovať trebárs iná politická garnitúra, opäť sa stretne pri ďalšom a opäť to bude improvizácia, opäť to bude z rúk do úst, opäť to bude čosi, čo je krátkodyché, krátkodobé, a preto už dopredu odsúdené na neúspech. Myslím si, že každá inventúra a každé gazdovanie a plánovanie na ďalšie obdobie, akým aj štátny rozpočet je, je veľmi vážnym dôvodom na zamyslenie sa práve nad týmito otázkami. Či to niekto chce alebo nechce pripustiť, skôr alebo neskôr, keď sa tým bude dlhšie zaoberať, na to príde a musí pochopiť, že politické šarvátky vyžaduje istý veľmi smiešny systém súboja o priazeň obyvateľov. Myslím si, že keď ide o invektívy a vyzdvihovanie vlastnej pozície na úkor toho druhého negatívnym spôsobom, skôr to dospeje k tomu, že občan si neváži ani jedného, ani druhého, namiesto toho aby si vážil aspoň toho, kto dobre robí. Nad týmto rozpočtom musím vysloviť poľutovanie, aké už tu vyslovené bolo. Ale dovoľte mi, aby som nebol príkro odsudzujúci a nepovedal, že za to môže len niekto z tejto koaličnej garnitúry, že za to môže len ktosi, kto je menovite vinný. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, istú mieru viny za to nesieme všetci. Všetci sme akýmsi-takýmsi spôsobom zabudovaní v politických štruktúrach a vytvárame taký negatívny postoj občana k politike, že to len generuje nedôveru, že to spôsobuje taký spôsob záujmu o naše vlastné politické programy, ktoré majú síce milé, ale veľmi malé efekty. Toto je naša bieda a to je náš spoločný neúspech. Druhá moja poznámka, ktorá možno vyviera aj z toho, že možno už posledný raz hovorím nad akýmsi štátnym rozpočtom, je v tom, že, žiaľbohu, ani jedna, to veľmi duplikujem, ani jedna vládna garnitúra od revolúcie z roku 1989 nemala ujasnené základné priority aspoň toho krátkodobého času pôsobenia, v ktorom vládla. Formálne, slovne boli vyslovené, ale nikdy sa nedodržiavali a nikdy sa neuplatňovali tak, aby boli skutočnými prioritami, isteže aj preto, že nedošlo k širšiemu konsenzu, k širšej dohode, ktorá by zaručovala aj to, že tá budúca politická garnitúra bude aspoň čiastočne pokračovať v týchto tendenciách, aj keď, povedzme, zvýrazní čosi viac tam alebo inde, ale jednoducho bude v nich pokračovať. A preto nám padá výchova a vzdelávanie, preto nám upadá naše školstvo, preto tie dlhodobé strategické ciele, ktoré každá spoločnosť musí mať, sú kdesi v úzadí, sú na pozadí takých aktuálnych myšlienok, čo sa týkajú hesla: „Treba sa najesť dnes a zajtra uvidíme, čo bude.“ Musím sa niekoľkými poznámkami dotknúť aj rozpočtu rezortu kultúry. Vôbec si nemyslím, že minister Kňažko je jediný, kto spôsobil to, že napriek snahám, povedzme, je tento rezort hlboko podfinancovaný. Keď som viedol tento rezort ja, povedzme, financie sa zvyšovali takým alebo onakým spôsobom na také alebo onaké aktivity, že sme sa snažili hľadať systém, ktorý by bol komparatívny s našou integračnou budúcnosťou, ale ktorý by zachoval čo najviac toho vzácneho, čo v slovenskej kultúre je, ktorý by umožňoval aj nové moderné trendy. Mohol to byť chybný námet, návrh, ale jednoducho odpočet raz história určite dá. Myslím si, že teraz nastala situácia, keď rezort kultúry akosi dobrovoľne rezignoval na pomerne veľkú čiastku finančných prostriedkov v ilúzii, v akejsi iracionálnej ilúzii, že sa to nejako vyrieši. Nič sa ako-tak nevyrieši. Povedzme si pravdu, ešte stále žijeme v režime, ktorý vlastne používa dosť veľa direktívnych prvkov, čo je prirodzené, pretože ešte nikto zo dňa na deň nemohol prejsť z jedného systému na druhý. Isteže, treba ich odstraňovať, ale nie tak, aby tieto odstraňovania boli úplne likvidačné pre celé odvetvia, trebárs kultúry, o ktorej hovorím. Spôsob nášho spoločného myslenia je veľmi nedostatočný a, dovolím si tvrdiť, veľmi chybný. Všetci vieme, že by sme veľmi radi rozdávali, trebárs na budovanie rozhodujúcich komunikačných sietí, že možno by nám všetkým lichotilo a bolo by príjemné, keby naše poľnohospodárstvo zaručovalo tzv. potravinovú bezpečnosť štátu, boli by sme veľmi radi, keby sme mali vlastné aerolínie, boli by sme veľmi radi, keby sme mohli zabezpečovať ďalšie veľmi finančne náročné projekty, ktoré by reprezentovali istým spôsobom štát a zároveň by ponúkali nášmu občanovi veľmi dobré ekonomické umiestnenie sa v systéme príjmov. Ale jednoducho asi to nejde. Ale keď sa nevieme dohodnúť ani v rámci rezortov vo vláde a keď sa nevieme dohodnúť ani tu v parlamente, tak potom vyzeráme veľmi smiešne, pretože navrhujeme čiastkové riešenia podľa systému: „Keď chceš mať, niekomu uchmatni.“ Proste to asi nejde. Takýto spôsob tvorby štátneho rozpočtu je detinský a, dovolím si tvrdiť, veľmi defektný a možno aj chorý, kým nevzniknú základné dohody o základných smerovaniach a princípoch našej politiky, ktorá je, myslím si, v medzinárodnopolitických súvislostiach zhodná. A nik o tom nepochybuje. Možno sú veľké diferencie v tom, ako rýchlo a ako radikálne a akým spôsobom riešiť ekonomickú štruktúru, ekonomické vzťahy a ekonomické smerovanie nášho štátu, ale aj na tom sa dá dohodnúť, možno preto sú aj striedania niektorých vlád v zabehaných demokraciách, pretože raz potiahnu káru tí smerom takým a raz onakým, ale základný smer je stále rovnaký. Jednoducho raz sa uvoľnia sociálne požiadavky a raz sa pritiahnu ekonomické potreby a spevní sa mena, na základe ktorej potom možno uvoľňovať sociálne väzby. Takže jednoducho kým nepríde k takýmto dohodám, tak opäť sa slovenský parlament bude stretávať pri takýchto úbohých príležitostiach, pred takýmto úbohým plénom, s takýmto úbohým záujmom a s takou odozvou, o akej si zajtra môžeme prečítať v našich médiách, pretože jednoducho to ani tak za viac pozornosti nestojí. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, iste v tejto diskusii vznikne veľa návrhov a podnetov. Dotknem sa ich letmo a v podstate ma k tomu inšpiroval môj predošlý rečník, pán poslanec, ktorý sa pýtal, či vieme novostavbu národného divadla vybudovať už rýchlo a hneď. A preto dajme taký objem peňazí na túto novostavbu, aká je. Presne z tohto miesta ma kritizoval terajší premiér Dzurinda, keď o mne vyhlásil, že som ohrozil devízové hospodárstvo nášho štátu. Nemal som možnosť odpovedať, pretože to vyslovil, keď som dal doplňujúcu otázku interpelácie. Tak teraz to môžem povedať, ako som ohrozil devízové hospodárstvo tohto štátu. Microsoftová firma bola ochotná prostredníctvom našich krajanov, aj našich bývalých krajanov moravsko-českých, získať nenávratný grant čiže pôžičku, ktorú nebolo treba splatiť vtedy, keby sme zmenili koncepciu fungovania tejto budovy, resp. tejto inštitúcie. A, plus, na voľnom pozemku by dokázali v rámci dohody postaviť hotel, ktorý by zafinancovali Američania a zo zisku ktorého by sa bol hradil každoročný nárok na funkciu národného divadla, ktorý, mimochodom, bude predstavovať už v dnešných reláciách minimálne 100 mil., pred tromi rokmi to bolo 70 mil. korún, teraz je to, upozorňujem, 90 mil. – 100 mil. korún ročne. Keďže to bola vlastne pôžička, ktorú nebolo treba splatiť, a keby sa bol naplnil tento program, tak Slovenskej republike by bolo prišlo bez akýchkoľvek bolestivých ústupkov slušných 2,1 mld. korún. Tak toto bolo ohrozenie devízového hospodárstva nášho štátu. Bolo to predmetom tzv. čiernej knihy, ktorú dal vypracovať terajší minister Kňažko. Bolo to predmetom vyšetrovania. Musel som chodiť na políciu odpovedať na otázky. A po ozrejmení všetkých faktov so zdesením zistili aj vyšetrovatelia, že nechápu, prečo sa tak stalo. Môžem vám povedať, že nechápem ani ja, prečo sa tak stalo, pretože stačilo, aby to ešte prehodnotilo ministerstvo financií, to je jedno, či v terajšom zložení a pod terajším vedením alebo predtým. Iste by to aj tak nebolo prebehlo rýchle. Ale tie peniaze sem mohli prísť, dnes už mohla byť novostavba hotová, minister Kňažko to mohol slávnostne otvoriť a mohol povedať, že je to jeho zásluha, ja by som bol býval ticho. A nemuseli sme zo štátneho rozpočtu, ako budeme teraz musieť, ešte niekoľko rokov dávať niekoľko stoviek miliónov na dokončenie budovy a, samozrejme, každý rok minimálne 100 mil. korún len na činnosť tejto budovy, nehovoriac o tom, že bude treba financovať produkciu a podobne. Hovorím to ako príklad toho, ako sa niekedy u nás nie veľmi logicky nadväzuje na činnosť predchádzajúcich vysokých štátnych úradníkov, myslím tým ministrov, ako sa neraz veľmi hlúpo politicky zastierajú oči, ako sa vytvára beľmo na očiach a rozprestiera červené súkno, ktoré však môže mať aj inú farbu, pretože býk, ako vieme, farbu nerozoznáva. Preto si myslím, že treba zvážiť napr. túto položku v štátnom rozpočte, aj keď som zásadne proti tomu, aby sa opravovali tieto veci. Ale si myslím, že naozaj to treba zvážiť, pretože asi ťažko budeme ďalej prehlbovať deficit štátneho rozpočtu, to je jedno, či tu je pani ministerka alebo tu bude budúci ďalší minister. Pre boha živého, štátny deficit dolieha na naše deti a na našich vnukov! Nechcem povedať, že to je zároveň aj istým spôsobom „rating“ nás a aj príležitosť pre našu blízku budúcnosť. Dovolím si zmieniť sa ešte o Štátnom fonde kultúry Pro Slovakia. Nebol to vynález ani exkomunistov, ani komunistov, bol to dobrý nápad, ktorý minister Snopko prevzal zo známych fungujúcich štátov. A musím povedať, že som sa veľmi potešil, keď tento návrh prišiel. Isteže, môžeme diskutovať o výške jeho príspevku. Možnože som spôsobil problém a traumu tomuto fondu ja, keď som ako vtedajší poslanec navrhol túto čiastku viazanú, ktorá sa, žiaľ, nikdy nedodržala, a to 0,5 %, pretože sa jednoducho povedalo, že sa použije právo lex posterioris, teda posledný zákon bude mať pravdu pred iným, aj keď si rozporujú. Ale celkom určite si myslím, že keď zrušíme tento fond, vylievame dieťa s vodou z vaničky. Nemyslím si, že Slovenská republika bude mať takú efektívnu ekonomiku ešte 15 – 20 rokov, aby si mohla povedať: „Dobre, teraz je to úplne jasné, uvoľnime sponzorské rozhodnutia tých, ktorým zvoľníme z daní, hneď teraz, a nebudeme sa musieť obávať, že trebárs aj významné kultúrne inštitúcie nenájdu dosť prirodzených tokov na svoju činnosť.“ Dovoľte mi, aby som v tejto súvislosti pripomenul jeden krátky fakt. Keďže som si vždy uvedomoval to, že bolo by naozaj najprirodzenejšie a najvhodnejšie, aby občania sami rozhodovali o tom, kde môžu a kde by mohli uplatniť časť svojich povinných výdavkov na verejnú sféru a jednoducho dostanú na výber všetko to, čo im zákon poskytuje, tak sme naraz zistili, že zrejme tí, ktorí by mohli venovať peniaze do tejto oblasti, by si predovšetkým vybrali tzv. lacné atrakcie typu nejakých mimoriadnych show, vybrali by si šport, vybrali by si možno ešte zdravotnícke zariadenia, ak v nich majú nejakého príbuzného alebo oni sami sú odkázaní na to zdravotnícke zariadenie, keď majú vnuka alebo syna, iste by ich dali aj na nejakú školu. Ale upozorňujem, že až na zopár exkluzívnych vecí ako, povedzme, naštudovanie opery alebo jedno filharmonické uvedenie, ktoré vlastne je zároveň adoráciou donátora, by jednoducho nedali na kultúru nič. Momentálne je taká situácia a zrejme pri biede a chudobe našich podnikateľov ešte dlho bude. Nikomu hádam nemusím zdôrazňovať, čo to znamená, keď zanikne regionálne múzeum alebo regionálna galéria. Obnoviť ju v nových podmienkach bude nesmierne ťažké. Možno sa nájde ešte ďalší Roman, ktorý objaví a bude ťažiť urán v Kanade alebo niekde inde a urobí to. Budeme mať takých Romanov? Takže pekne prosím, aby sme uvažovali aj v takýchto súvislostiach, pretože to nie je jednoduché. Moja posledná poznámka sa bude týkať podpory krajanov. V tomto rozpočte sa pri nich ráta až so 6 mil. korún. Prosím vás, nerobme to, radšej to vyškrtnime, lebo to je naozaj smiešna suma. Zrušili ste Dom zahraničných Slovákov, vytvorili akési fiktívne inštitúcie, ktoré nemajú finančné prostriedky na to, aby mohli vykonávať aktívnu činnosť. Nerobme to, veď to aj žobrákovi v rámci rozpočtu porovnávajúc s haliermi, ktoré máme vo vrecku, je málo. Radšej to nerobme vôbec. Radšej to dajme kamsi inde, pretože to je naozaj suma, ktorá v rámci rozpočtovaných nákladov na celý rok je ničím. Povedal som zopár príkladov z rozpočtovej kapitoly ministerstva kultúry. Mohol by som hovoriť aj dlhšie, ale viem aj tak, že vlastne v celej diskusii aj páni poslanci predo mnou, aj po mne budú zrejme hovoriť len pre záznam, len pre históriu. Je to veľká škoda. Možnože to je dobré na to, že občan sa nedozvie to, čo by sa mal dozvedieť, keďže zrejme asi takouto cestou sme sa teraz vydali aj po prijatí zákona o verejnom informovaní. Neviem si predstaviť, aký väčší prešľap môže práve zákonodarný zbor tohto štátu urobiť, keď o najdôležitejšom zákone roka diskutuje za zavretými dverami, aj keď balkón je otvorený, ale okrem 6 – 7 osôb, ktoré aj tak majú svoje spravodajské povinnosti, to nikoho nezaujíma, pretože aj tak to zrejme publikovať nikto nebude chcieť. Ak to bude chcieť publikovať, tak len preto, že to bude účelové a možno ešte viac utlmí záujem občanov o to, čo ich má bytostne zaujímať. Panie poslankyne, páni poslanci, myslím si, že o štátnom rozpočte je už rozhodnuté. Bude sa možno licitovať v radoch vládnej koalície, čo za čo a za koľko, nič podstatné sa nezmení, nezmení sa život občana tohto štátu, volebný rok sa vždy použije na to, že trošku sa niečo pridá, čo, samozrejme, v tom ďalšom roku bude treba ubrať. Ale od roku 1993 sme nepokročili ani o piaď v zásadnej metodike tvorby rozpočtu. Sú to kozmetické úpravy, nie je to nič podstatné, pretože kým sa nedohodne politická scéna na Slovensku, myslím tým rozhodujúcu politickú scénu na Slovensku, asi ďalej nepokročíme. Kým si neuvedomíme tento fakt, bude to vždy diskusia o malých veciach a nikdy sa nebude dať rozhodnúť o niečom podstatnom. Ďakujem vám za pozornosť. M. Andel, podpredseda NR SR: Pán kolega, ďakujem vám za vaše vystúpenie. S faktickou poznámkou sa prihlásil pán Hofbauer, pani poslankyňa Podhradská. Končím možnosť podania ďalších prihlášok do faktických poznámok. Nech sa páči, pán kolega, máte slovo. R. Hofbauer, poslanec: Pán kolega Ivan Hudec, prosím ťa, nepoužívaj pojem: „Zrušili sme Dom zahraničných Slovákov a zrušili sme Štátny fond kultúry.“ Zrušili ste Dom zahraničných Slovákov a zrušili ste, vážená koalícia, Štátny fond kultúry Pro Slovakia. Náš blok opozičných poslancov to neurobil. Pod týmto činom, pod touto nehanebnosťou ste vy podpísaní. Takže, Ivan, dovoľ, aby som ťa korigoval v tomto smere. Čo sa týka dostavby a ďalších takmer 0,5 mld. korún do národného divadla, dostavby novostavby, neberte to ministrovi Kňažkovi. On tie peniaze zúfalo potrebuje. Tá jeho snáď polmiliardová rezidencia pod Slavínom ešte stále nie je dobudovaná a nemáte predstavy, čo to zhltne peňazí. Ten gigantický oporný múr z travertínu, ktorý sa tam budoval, sa budoval zhodou okolností v tom istom čase, keď sa dokončieval travertínový obklad budovy Slovenského národného divadla. To je taká zhoda okolností, ktorá musí vzbudiť úsmev u každého, kto vie čosi o investičnej výstavbe. A čo sa týka prevádzkových nákladov nového národného divadla, opäť, pán kolega Hudec, tých 100 mil. je hrozne málo. Tých 100 mil. bolo málo ešte v časoch socializmu, keď štátna expertíza posudzovala túto gigantickú stavbu, ktorá reálne presahuje potrebu polmiliónového mesta a ktorá by sa hodila tak rozmerovo buď na Paríž, alebo na Londýn. Táto budova je odsúdená na obrovské straty a na budúcu neschopnosť zafinancovania jej prevádzkovania bez toho, že by sa tam čo len hralo, pretože len v takom divadle, ako je Hviezdoslavovo divadlo, na to, aby dvaja herci vyšli na scénu, treba 80 ľudí v technickom zázemí. Takže to sú len pripomienky, samozrejme, podporujúce tvoje vystúpenie. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Slovo má pani poslankyňa Podhradská. M. Podhradská, poslankyňa: Ďakujem za slovo, pán podpredseda. Budem sa usilovať byť naozaj veľmi stručná vo svojej reakcii na vystúpenie pána poslanca Hudeca. Pán poslanec hovoril, že pri tvorbe či už tohto štátneho rozpočtu alebo aj tých minulých štátnych rozpočtov sa jednoznačne prejavuje to, že vlády nemajú systém, dlhodobý systém, ktorý by jednoznačne zohľadňoval určité smerovanie Slovenskej republiky. Ja si myslím, že možno v tom širokom význame slova má pravdu, ale v tých detailnejších krokoch rozhodne nie. Nemožno uprieť napr. ministrovi Kňažkovi systém v tom, ako likviduje už tretí rok veľmi premyslene Maticu slovenskú. Ak si zhodnotíme, aká čiastka išla na Maticu slovenskú v roku 1999, v roku 2000, v roku 2001 a aká sa plánuje v roku 2002, tak vidíme dokonca, že toto jeho úsilie bude, zdá sa, v roku 2002 úspešné a Maticu slovenskú pán minister zlikviduje definitívne. Ale ešte jednu vec poviem. A priznám sa veľmi úprimne, že ju poviem práve kvôli záznamu. My o štátnom rozpočte na rok 2002 nediskutujeme dnes len za zatvorenými dverami, ale napriek tomu, že ho predkladá vláda, diskutujeme o ňom bez vlády. Sedí tu síce pani ministerka financií, ale počas celého vystúpenia napr. pána poslanca Hudeca sa veselo bavila s poslancami vládnej koalície a vonkoncom nepočúvala, čo pán poslanec Hudec hovorí. Aj to je signifikantné pre dnešný slovenský parlament, ale, žiaľ, najmä pre dnešnú slovenskú vládu. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Na svojich predrečníkov chce reagovať pán poslanec Hudec. I. Hudec, poslanec: Pán poslanec Hofbauer, keď bude budova dostavaná, na ktorú bolo treba v roku 1997 približne 2 mld. Sk, a bude už hotová, kompletne hotová, tak na to, aby sa v nej kúrilo, svietilo, aby sa upratovala, vtedy bolo treba ročne 70 mil. korún. Tak som myslel tých 100 mil. korún, pretože, žiaľ, ceny vzrástli. Dovoľte mi, aby som nereagoval a nereflektoval terajšie pôsobenie súčasného ministra kultúry pána Kňažka. Nakoniec, výsledky každý minister chtiac-nechtiac odovzdá pri ukončení jeho pôsobenia. A všetci majú možnosť objektívne posudzovať, čo vykonal, čo urobil dobre a čo zle. Každý urobil aj dobre, aj zle, ale jednoducho ten odpočet mu vydajú odborníci. A nerád by som sa miešal teraz do jeho „bohumilej“ činnosti, ktorá, samozrejme, je v rozpore s mojimi názormi. Ale jednoducho tak si želal občan tohto štátu, že dovolil vytvoriť túto politickú koalíciu a dovolil presadiť takých ľudí, ktorí robia to, čo robia. Jednoducho zdá sa, že občan sa musí učiť. Učí sa človek aj pádmi, učí sa človek síce nerád ako deti v škole. Jednoducho niekedy treba ľudí nútiť, aby sa učili, ale je to otázka politickej vyspelosti. Nebudem komentovať tieto veci a zámerne som sa im vyhol. Prosím však vás, ctených pánov poslancov a panie poslankyne, aby ste pri uvažovaní o štátnom rozpočte naozaj mysleli aj na veci, ktoré sú podstatné, a nielen na to, že treba pridať 20 mil. tomu a 17 mil. tomu a tým sa zapchajú uši a zalepia oči, hoci problém sa len oddiali a nevyrieši. Ďakujem. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Teraz má slovo pán poslanec Jasovský, pripraví sa pán poslanec Mesiarik.