J. Rydlo, poslanec: (2007-11-30):
Už rímski senátori, ktorí predstavovali  tiež rozdielne záujmové skupiny, mali aj do mramoru vyryté heslo: Salus patriae suprema lex. Voľne preložené: Najvyšším zákonom musí byť blaho všetkých občanov. Toto je jediný princíp, ktorý môže a mal by vytvoriť spoločnú platformu, ktorá nijako nevylučuje rozdielnosť náhľadov a akcentovanie rozdielnych programových bodov, ale poskytuje možnosť predkladania objektívnych argumentov kultúrnou formou, ktorá môže presvedčiť potrebnú väčšinu na realizovanie toho, čo občania naozaj potrebujú, čo si žiadajú a čo od nás očakávajú. Zmeniť vlastný náhľad v nepodstatnej veci pod vplyvom presvedčivého argumentu neznamená žiadnu prehru ani slabošský ústupok, ale poskytuje dôkaz o zodpovednom prístupe k veci, teda o intelektuálnej kvalite a etnickom postoji, ktorý by mal charakterizovať zástupcov ľudu. V programovom vyhlásení prvej vlády Roberta Fica sa mi páči mnoho dobrých úmyslov i predsavzatí, pochopiteľne, kde čo mi v ňom aj chýba, nič nie je dokonalé, veď i ono je len dielom ľudských rúk. To isté môžem povedať o predkladanom rozpočte na rok 2008. Je vyrovnaný, pretože euroidolatriou je posadnutá nielen opozícia, ale aj koalícia, obsahuje mnoho dobrých úmyslov i očakávaní, pochopiteľne, kde čo mi v ňom aj chýba, aj keď je vari najlepší z možných, nie je dokonalý, veď rozpočet je len dielom ľudských rúk. Okrem explicitnej starostlivosti o pestovanie dobrých vzťahov medzi štátom a cirkvami či pozornosť voči Slovákom v zahraničí a zahraničným Slovákom zvlášť oceňujem úsilie tejto vlády v oblasti vzdelanosti, ktorá jediná je skutočnou zárukou dobrobytu všetkých občanov Slovenska, pretože investícia do vzdelanosti je jedinou investíciou zaručujúcou budúcnosť. Štátny rozpočet. Dovoľte mi ten exkurz do histórie Slovenskej republiky v rokoch 1940 až 1944. Vyčleňoval pre ministerstvo školstva a národnej osvety, vtedy nebolo osobitné ministerstvo kultúry, 16,55 % celkových výdavkov pre štátnu správu. V rokoch 2004 až 2005 štátny rozpočet vyčlenil pre ministerstvo školstva a ministerstvo kultúry spolu 13,69 % celkových výdavkov pre štátnu správu. Tento rozdiel 2,86 % v prepočte na dnešnú menu by znamenal približne 9 mld. korún. Ale ak sa berie do ohľadu stav obyvateľstva, necelé tri milióny prvej Slovenskej republiky a takmer päť a pol milióna dnes, tak by tých miliárd, o ktoré je ukrátené dnešné slovenské školstvo, kultúra a veda v pomere k tomu, čo na tento pre národ najdôležitejší sektor verejného života dokázala nájsť prvá Slovenská republika, malo byť približne dvakrát toľko, teda asi 17 až 18 mld. korún. Myslím, že by potom situácia slovenského školstva, kultúry aj vedy vyzerala ináč, ako ju dnes tu vidíme. Ak však chceme byť ešte bližšie k objektívnym danostiam, nemali by sme zabúdať, že za prvej Slovenskej republiky na vysokých školách  študovalo asi 4 500 študentov, zatiaľ čo dnes je ich okolo 150-tisíc, to znamená približne 30-krát toľko. Slávna snemovňa, nedajme sa podmieňovať mienkami niektorých masových komunikatívnych prostriedkov, predovšetkým zahraničných, ktorých redaktori často nevedia, ani kde Slovensko leží. Ak sme sledovali medzinárodnú tlač, podľa niektorých jej komentárov naša vládna koalícia bola predstavovaná vo všetkých možných farbách a nechýbali aj apokalyptické prognózy veľmi podobné tým z roku 1992, keď sa vôľou slovenského národa mala obnoviť historická štátnosť Slovenska. Krátkych pätnásť rokov dokázalo, že to neboli Slováci, ktorí sa mýlili, ale že si dokážeme vládnuť celkom podobne, ba v niečom aj lepšie než celý rad iných porovnateľných štátov. Som presvedčený, že súčasná vládna koalícia dokáže zachovať, čo sa doposiaľ vytvorilo pre spoločné dobro občanov Slovenskej republiky, opraviť to, čo si opravu vyžaduje a pokračovať v budovaní a upevňovaní tej štátnosti, ktorá je conditio sine qua non – absolútne nutnou podmienkou zachovania národnej identity a zveľaďovania prosperity všetkých obyvateľov nášho štátu. Rozpočet 2008 vychádza z programového vyhlásenia vlády tejto koalície a odráža programy troch rôznorodých politických subjektov, ktorých podstatné zámery sociálnej spravodlivosti pre najširšie vrstvy občanov s osobitným ohľadom na povážlivo rastúce percento tých, ktorých niektoré nedomyslené alebo bezcitné reformy predchádzajúcej vlády uvrhli do životných podmienok chudoby a biedy, ako aj zvýšenej pozornosti pre nezodpovedne zanedbávané sektory vzdelávania, kultúrnej tvorby a pestovania historických hodnôt našej národnej identity, našli tu prepotrebnú spoločnú platformu a bude len vecou poctivej spolupráce, ku ktorej koalícia pozvala, napokon, aj opozičné politické subjekty realizovať to, čo dnes občania Slovenskej republiky potrebujú a nástojčivo vyžadujú. Pápež Ján Pavol II. veľmi dobre poznal ľudskú slabosť aj medzi verejnými činiteľmi, ktorí sú vystavení nespočetným príležitostiam vychutnávať moc a držať sa jej až po nerozumnú zotrvačnosť, ktorá škodí nielen ich zoskupeniu, ale neraz i celému národu. Vedel, že moc možno ľahko zneužiť na egoistické presadzovanie nekalých vlastných a straníckych záujmov, na nečestné obohacovanie sa korupčnými aférami až po kolosálne okrádanie celého spoločenstva, na protizákonné ovplyvňovanie súdnictva a jeho orgánov a na mnohé iné netransparentné a nespravodlivé činy. V stati, ktorou pápež odpovedá na otázku, aké možnosti a akú zodpovednosť má Taliansko v tejto perspektíve, zdôrazňuje presne to, čo opätovne vyslovil aj v našom Slovensku, ktoré navštívil štyri razy. Opakujem, štyri razy navštívil Slovensko. Že totiž máme veľa toho, čo môžeme ponúknuť Európe. V tomto ohľade však neváha nás upozorniť, že v Európe sa prejavujú aj snahy oslabiť niektoré štáty, čo je nebezpečné aj pre samu Európu. Nesmieme si pritom nevšímať najmä tendenciu ignorovať kresťanstvo, ktorá sa prejavuje stále zrejmejšími spôsobmi. Pod zámienkou neutrálneho stanoviska voči hodnotám sa presadzujú postiluministické modely života. Odráža sa to aj v niektorých opatreniach európskych inštitúcií. V evidentnej protive k zámerom zakladateľa Európskej únie Alcidea de Gasperiho, Konrada Adenauera a Roberta Schumanna určité mocenské zoskupenia, ktoré dnes dirigujú smerovanie v EÚ, zdá sa, že sa snažia zredukovať význam jej existencie a jej pôsobnosti na jednoduché ekonomické a sekularistické rozmery. Dedičom národných hodnôt – a dedičmi par excellence sú všetci členovia tejto slávnej snemovne – pripadá preto úloha brániť pre celú Európu dejinami zdedené náboženské a kultúrne poklady. Čoskoro po rozpade premoci komunizmu začali sa ozývať hlasy, že už nie je potrebné organizovať politické sily kresťanskej orientácie. Je to veľmi zmýlený pohľad na súčasnú situáciu, lebo ak pôsobenie kresťanských laických zoskupení v spoločenskej aj politickej sústave podstatne prispelo k odporu voči všetkým formám totalitarizmu až po zrútenie komunistických systémov, tak práve teraz je ich pôsobenie prepotrebné, aby dokázali vo formujúcom sa širšom spoločenstve presadzovať kresťanské kultúrne tradície tak v sociálnej, ako aj v politickej rovine. Tak ako minuloročný, aj tohtoročný rozpočet odráža programy troch slovenských politických subjektov SMER – sociálna demokracia, Slovenská národná strana a Hnutie za demokratické Slovensko – Ľudová strana, ktoré sú etablované politické subjekty doma a nechýba im akreditácia ani v zahraničí. Z tohto fóra ako poslanec Slovenskej národnej strany chcem zopätovať svoju prosbu tým, čo na adresu najstaršej politickej strany Slovákov používajú neadekvátne kvalifikatívne adjektíva, aby láskavo vzali na vedomie prostú historickú skutočnosť, že z tejto najstaršej politickej strany Slovákov – či sa to už niekomu páči, alebo nie –,  sa od jej založenia v roku 1871 odvíjajú korene všetkých slovenských politických strán i slovenského politického myslenia: bez SNS by nebolo ani Česko-Slovenskej republiky, ani prvej, ani druhej Slovenskej republiky. Dnes je Slovenská národná strana pevným článkom vládnej koalície na Slovensku a v zahraničí rešpektovaným politickým subjektom, ktorý ako pridružený člen Únie pre Európu národov, demokraticky zastúpenej v Európskom parlamente má svojich partnerov v členských štátoch Európskej únie a v budúcich eurovoľbách bude mať aj svojich zástupcov v Európskom parlamente, pretože chce, aby Európska únia bola pre ľudí, pre národy a pre štáty, aby sa malé národy a štáty neutopili v európskom superštáte, ale aby Európska únia, a teda jej riadny členský štát Slovenská republika mohol nielen pestovať, ale aj zachovávať tie základné piliere, na ktorých vyrástla aj Európa, aj Slovensko: pilier národov, pilier sociálnej solidarity, pilier kresťanský. Autor Jozefa Maka, Martina Hrančoka, Smelého Zajka, Budkáčika a Dubkáčika spisovateľ Jozef Cíger-Hronský, niekdajší doživotný správca Matice slovenskej, ktorého prízrak komunizmu vyhnal zo slovenskej vlasti, aby zložil kosti ako utečenec, beženec, človek „bez vlasti“ u protinožcov, ani v najťažších chvíľach svojho života nestrácal nádej, keď napísal: „Lepšie zažíhať svetielko, ako preklínať tmu.“ Z tejto perspektívy ďakujem všetkých doterajším slovenským vládam za všetko to, čo pozitívne urobili pre bonum  comune, pre spoločné dobro nášho národa i všetkých obyvateľov Slovenska. Pätnásť rokov nášho obnoveného štátu je nezanedbateľný časový úsek v našich najnovších dejinách – stali sme sa rovnocenným, rešpektovaným aj obdivovaným členom medzinárodného spoločenstva. S pohnutím v duši som sa o tom osobne mohol presvedčiť práve pred niekoľkými dňami v Ríme, keď som viedol delegáciu Zahraničného výboru Národnej rady Slovenskej republiky – ja, niekdajší exulant, beženec, ktorý sa v Taliansku učil, čo je to sloboda, čo je to demokracia, čo je to il senso dello Stato, zmysel pre štát, zodpovednosť za veci verejné. Slová uznania na adresu Slovenska, Slovenskej republiky boli jedným z najkrajších okamihov môjho života. V demokracii parlamenty, vlády, ministri prichádzajú a odchádzajú, prijímajú sa lepšie i horšie rozpočty. Aj tieto sa každý rok menia, pretože demokraticky zápolíme, kto to vie urobiť lepšie – štát však zostáva, zostáva aj spoločenstvo občanov, ktorým predstavitelia štátnej moci majú slúžiť. Vypočul som si mnoho pozitívnych i mnoho negatívnych slov na adresu predkladaného rozpočtu. Tomáš Garrique Masaryk zvykol hovoriť: „Demokrace, tož diskuse.“ Pozývam ku kladnému hlasu o predloženom rozpočte nášho štátu všetky poslankyne a všetkých poslancov tejto slávnej snemovne. Uskutočňujeme to, čo dnes občania Slovenskej republiky potrebujú, nástojčivo vyžadujú a očakávajú: službu spoločnému dobru, solidaritu. A ako to povedal jeden z našich slávnych predchodcov: nič pre seba, všetko pre národ. Nech nám v tom Všemohúci Boh pomáha. Vďačím sa vám za pozornosť, ktorú ste venovali týmto mojim slovám – čo sa vám páčilo, povedzte iným, čo sa vám nepáčilo, povedzte mne. Ďakujem.