M. Číž, poslanec: (2006-01-24):
Vážený pán kolega zo Zvolena, tak nám urobil takú zásadnú prednášku ako teda ten vlastník a tak čo naozaj ma, napríklad z  Arzebachera, tam som to zhruba našiel a toto je súčasťou stredoškolskej občianskej výučby. My spravujeme štát, je to predsa len zložitejšie, máme ústavy, akadémie, máme rôzne pracoviská, kde pravdepodobne už dnes v konkurencii s inými veľmi vážnymi pracoviskami iných krajín musíme hľadať aj národnoštátny záujem, alebo ak chceme aj hospodársky záujem našej krajiny a pokúšať sa byť aspoň trošku konkurencieschopní. Ak budeme mať politickú reprezentáciu, odpustite mi, ja sa ospravedlňujem za ten výraz, ale hovorím to iba preto, aby ste pochopili moje emócie, nesmierne hlúpu, ktorá nesmierne nezodpovedne nakladá s fundamentom tejto krajiny, ľudí, ktorých tu máme, zvlášť tých, ktorí sa nikdy nebudú môcť podieľať ako organizátori, manažéri hospodárstva, učitelia, všetci, celá sféra, ktorá poskytuje služby, kde jednoducho ja na rozdiel od vás všetkých, vážení páni z koalície, využite náš hospodársky potenciál tak, že ak za „totáča“, alebo ak teda chceme za totality sa uvádzalo, že možno až 2 percentá ľudí patrili do sféry chudoby, tak dnes je to vyše 10 percent, kde dnes vidím, že máme 10-, 15- až 20-percentnú skupinu ľudí, ktorí nesmierne profitujú a vidíme tie ich nádherné výdobytky ich nesmierne hlbokej práce, ktorí nemajú nijaký iný len čisto špekulatívny charakter. Vážené kolegyne, kolegovia, hovorím za Smer. Smer nie je komunistickou stranou. Smer chce sociálne trhové hospodárstvo. V danom prípade teda chce predovšetkým zodpovedné nakladanie s verejným majetkom. Zodpovedné chápanie toho, čo naozaj je historickým potenciálnym fundamentom iba našej krajiny, ktorý trvá jednorazovo. Zbavenie sa tohto fundamentu  za sedem rokov, ako to nehorázne urobila táto koalícia, a to rozpredaním totálnym a pod cenu 34 alebo koľkých strategických podnikov, to je nezvratná škoda, ktorú už nikto nikdy nevráti, a naozaj už odteraz vývoj Slovenska a možné zlepšenie stavu musí stáť na celkom iných princípoch. Samozrejme, očakával som pri tomto tvrdení tie nesmierne blazeované a blahosklonné výrazy v tvári. Vážení kolegovia, len veľmi krátko, určite nie v ľavicovom denníku Ekonóm, je český, ktorý je dosť výrazne teda pravicový, sa objavilo napríklad hodnotenie Rakúska. Čo sa stalo, že zrazu to Rakúsko je tigrom medzi krajinami v hrubom domácom produkte na jedného obyvateľa. Má toto Rakúsko na 3. až 4. mieste v rámci Európskej starej pätnástky, a keď sa teda človek pozrie, čo je teda základom toho rakúskeho nesmierneho úspechu, však v konečnom dôsledku, pokiaľ tam ideme, tak vidíme žiadne veľké podniky, tam sú 3, 4 veľké podniky, ktoré sú čiastočne súkromné, čiastočne štátne a 80 percent podnikov, ktoré tam nie sú súkromné, citujem opäť z tohto článku. Ako je to možné, že zrazu toto Rakúsko je schopné expandovať. Bulharsko a Rumunsko, nehovorím, ani čo ovládlo v podstate celý bankový trh a tak ďalej a tak ďalej. Expandovanie do Maďarska, ÖMV a tak ďalej. Na Slovensku čerpacie stanice, všetko možné, výsledok je, záver je, že Rakúsko, ak z niečoho profituje, je „sklizeň“ dividend. Chcete vedieť, kto urobil tu stratégiu toho Rakúska, na základe ktorého za posledných 15 percent urobilo taký obrovský skok. No, bola to rakúska vláda a rakúska agentúra pre podnikanie Aba, ktorá podporuje zahraničné investície v krajine, a títo vypracovali stratégiu založenú a tak ďalej a tak ďalej a tak ďalej. Kde je národohospodárska stratégia Slovenska, ktorá má ukázať, ako vieme zhodnocovať teraz celkový náš potenciál. Koľko je takých nesmierne múdrych, že prídem a predám kompletne všetky naše podniky tým, že ich 6 rokov nechám hrdzavieť, keď ich nechám bez akejkoľvek investície, kde sa ani nepokúsim, nehovorím o strategickom pláne dlhodobom, ale o strednodobom, ale ani ten krátky na 3 až 5 rokov, že zadefinovať, aký skutočne je, nechať prebehnúť jednu korektnú verejnú diskusiu, či naozaj máme, alebo nemáme potenciál. Do akej miery vieme a môžeme v súčasných podmienkach integrácie Slovenska vo vzťahu k Európskej únii si dovoliť a v akej miere vzhľadom na veľkosť aj reálne možnosti, aj na postkomunistický charakter obhajovať reálne národohospodárske záujmy Slovenska. To, že sme prišli a kompletne predali, vzápätí prejedli, veď tie výsledky makroekonomické Slovenska, ten nebývalý rast, ktorým sa „holembáme“ kde kade, no, daný ničím iným, to vie dnes každý makroekonóm, len nesmierne nízkou hladinou, od ktorej sa počíta ten postupný vývoj. Ale v konečnom dôsledku, keď sa aj prepočítajú 2 percentá nižší vývoj v Českej republike na nás, vo väzbe na produkt jedného obyvateľa v krajine, no, tak je vyšší ako na Slovensku. Veď nemáme nič, máme hlboko zanedbané školstvo, máme 70 miliárd modernizačného dlhu v celej sfére verejných služieb, ktoré štát poskytuje, v tej sfére, kde jednoducho ju poskytovať musí, lebo žiadny súkromník ani nikto iný ju poskytovať nebude. A v týchto podmienkach, čo vidíme, no, tak ako nesmierne vajatanie, máme nejaké letisko a, pán kolega, niektorí potrebujú vidieť šťastných cestujúcich, ktorí na tom letisku budú fungovať. Nepochybne, ten prorastový potenciál je zložitý, nikto nehovorí proti hľadaniu strategických partnerov, nikto nehovorí o tom, že musíme hľadať naozaj potenciál v spolupráci s inými, osobitne v takom osobitnom druhu podnikania ako letecká doprava, ale veď čo sa tu udialo reálne, pán kolega, aj so širokým úsmevom. No, urobilo sa to, že sme veľmi zvláštnym spôsobom sprivatizovali Slovenské aerolínie, kto úplne alebo pán minister, kto vyhral úplne náhodou tender na letisko v Bratislave. No, úplne náhodou Penta, nie ja ani Smer. Každé noviny, ktoré si otvoríme, tak upozorňujú na to, aký má vzťah pán minister k Pente a potom už, keď sa pozrieme na procesy, ktoré sprevádzajú vlastný výber, no, kopu vecí sa dá veľmi ľahko pochopiť. Ak nám o niečo ide, o to, aby sme aspoň trošku vytvorili, vážení kolegovia z koalície, týmito schôdzami, aby sme vytvorili atmosféru, aby ste si nemohli dovoliť už urobiť hocičo. A keď už nič iné, aby sme tej verejnosti aspoň ukázali, že toto sa v tejto krajine deje. Nedokážeme a nevieme, bohužiaľ, vzhľadom na situáciu v parlamente, ktorá tu je a o etike nebudem hovoriť, ktorá tu je, nevieme občanom zaručiť a zabezpečiť, aby zostalo to chimerické, to smiešne, ten zverený majetok, ktorým sa zabezpečujú verejné záujmy, lebo treba tie súkromné. Je nesmierne dobré, keď sa tešia, že dobre nám funguje SPP, keď ale sa zvýšia ceny plynu o 40  percent, občania zaplatia o 30, o 10, možno o 15, o 5 miliárd viac ročne na tom plyne a nám veľmi sa ten hospodársky výsledok vynesie do Holandska, tam sa zdaní a všetci sú spokojní, hlavne v Holandsku, len na Slovensku nie. Rád by som mal opäť korektné dispozície, teda korektné údaje k dispozícii s elementárnymi vecami. Keby nám ukázali a zadefinovali vážení kolegovia, pravicoví ekonómovia, aký je to problém, prínosy z privatizácie. Máme za sebou pri strategických podnikoch proces od roku 1998, keď sa začali prvé privatizovať. Však doneste aspoň jeden, ukážte, v čom je ten ekonomický prínos pre občanov, konkrétne ten Slovnaft s tými 280 miliónmi korún, za ktoré bol predaný a vzápätí predaný ďalšiemu záujemcovi za 13 miliárd. SPP zatiaľ ešte predaný nebol, ale skúsme pozrieť prínosy, koľko naši občania zaplatili za zvýšený plyn, keď je tá 40-percentná zvýšená cena, dajme to do ziskov, dajme prepustených pracovníkov do transakčných nákladov štátu, pretože oni vošli do štátu a niekto ich musel zaplatiť, ak boli dobrí, tak vytlačili zas niekoho iného z miesta a zostali na krku štátu vo väzbe na pracovné miesta. Každý slušný štát v Európe má dve priority, hospodársku výkonnosť a hľadanie pracovných miest. Čiže ak chceme privatizovať, ak chceme hľadať efektivitu, ale pozerajme aj na ďalšie náklady, ktoré sú s tým späté. Nič takéto sa nedeje. Hlavne absencia serióznej národohospodárskej politiky štátu je zásadným predpokladom preto, že spôsob nakladania s verejným majetkom je pre mňa osobne obludný. Mám tú česť polemizovať, veľmi rád aj do budúcnosti budem počúvať a zvlášť ale exaktnejšie, pretože pri všetkej úcte, vážení kolegovia, keď počujem diskusiu, pán kolega, predseda výboru nás obvinil, že nedosahujeme jeho odbornú úroveň, takže nemáme až tak, lebo iba ním stanovení odborníci, pán kolega tiež povedal, že nerozumieme tým ekonomickým fundamentom. Ja chcem len k tomu, o čom mám pocit, že v tej politológii sa hovorí, to je práve o strategickej úlohe strategického hospodárskeho vlastníctva, o spôsobe nakladania štátov s takýmto vlastníctvom, o elementárnej komparácii v krajinách Európskej pätnástky, nepotrebujeme chodiť nikde inde a potom pozrieť, aké nástroje a aký spôsob uvažovania je u nás. Ja osobne som s tým veľmi nespokojný a bojím sa, že Slovensko má politickú reprezentáciu, ktorá skutočne prehajdákala za sedem rokov ten základný, elementárny nástroj hospodárskych politík, ktoré sú dosiaľ k dispozícii a Slovensko vlastne okrem elementárneho fundamentu z predaja pracovnej sily a z daňovej sústavy, ktorá je taká, aká je, aby náhodou tí noví vlastníci tých nových majetkov, povedzme príklad pán Rezeš, aby náhodou z tých 3, 5 miliárd, ktoré vyrobil svojou nesmierne aktívnou prácou, aby nemusel zaplatiť ani korunu z dedičskej dane, ani korunu dane z dedičstva, aby nemusel zaplatiť žiadne iné dane z majetku alebo z niečoho iného, lebo je to výsledkom posvätného vlastníctva a hlavne to teda, že výsledkom jeho práce. Vážení páni, 95 percent hospodárskych procesov na Slovensku je číra špekulácia. Neexistuje prínos v poznatkovej sfére, nové objavy, nové poznatky, štát trestuhodne zanedbáva sféru školstva, sféru vedy a ani už vlastne nemá vlastný fundament, už nemáme ako robiť zahraničnú obchodnú politiku, pretože komu máme pomáhať? Tým 60 zahraničným národným spoločnostiam, ktoré tu sú, ktoré strategicky sem prídu a ich jedinou úlohou je využiť lacnú pracovnú silu a odtiaľto odísť? Kde im máme pomáhať investovať? V tretích krajinách? A podieľať sa na ich ziskoch? Však je to absolútny nezmysel. Takže z týchto podnetov, myslím si, že vidíme, aspoň časť nás v Smere, súčasné vládnutie, ktoré sa prejavuje v sfére, ktorú práve prerokúvame, to znamená, v predaji letiska v Bratislave a v Košiciach. Sme presvedčení, že strategické úvahy sú nesmierne plytké alebo vlastne neexistujú a nejde o nič iba o to, kto vlastne v danom okamihu bude profitovať z dokonca zákonných provízií, o ktorých tu tak hrozne radi hovoríme, že sú zákonné. O morálnom, etickom a inom obsahu politiky a o realizácii takých vecí, ako je verejné blaho alebo aspoň v záujme akéhosi chimerického priemerného občana nášho štátu a so snahou zvýšiť fundament, aby sme naozaj mohli pripraviť normálnu budúcnosť našim deťom hlavne možnými investíciami do školstva ako nevyhnutnom predpoklade. Bohužiaľ, stav je taký, aký je, ja som považoval toto za potrebné povedať. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)