Susko, Boris, poslanec NR SR (2015-07-02):
Ďakujem pekne za slovo, vážený pán predseda Národnej rady. Vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia. Vystupujem k návrhu novely zákona o verejnom obstarávaní a svoj príspevok by som chcel rozdeliť na dve časti. V prvej časti by som chcel zareagovať na vystúpenie pána poslanca Zajaca a v druhej časti by som chcel povedať niečo k samotnému návrhu zákona. V tomto svojom príspevku by som sa chcel prihlásiť k myšlienke podpredsedu vlády a ministra vnútra Roberta Kaliňáka, ktorý povedal, že nie je proti tomu, aby sme uľavili primátorom a starostom z povinnosti obstarávať cez elektronické trhovisko, ale zároveň povedal, že celkom nerozumie posúvaniu spodného limitu, keďže z oficiálnych štatistík obchodovania na trhovisku vyplynulo, že až 56 % obchodov sa uskutočnilo pod hranicou tisíc eur. To znamená, že existuje veľa verejných obstarávateľov a to aj v samospráve, ktorí si tento nástroj verejného obstarávania dobrovoľne osvojili a používajú ho bez ohľadu na finančný limit. Chcem k tomu tiež povedať, že aj po zvýšení hranice z tisíc na päťtisíc eur, nie je zakázané obstarávať cez elektronické trhovisko pod touto hranicou a, samozrejme, budem veľmi rád, keď budú na trhovisku pribúdať aj malé zákazky. A vyzývam, vyzývam k takémuto obchodovaniu aj všetkých poctivých a zodpovedných starostov, ktorí nechcú, aby na nich padal tieň podozrenia z machinácií pri verejnom obstarávaní, ku ktorému ich nabádal dnes, žiaľ, ráno aj pán kolega a poslanec Zajac z KDH, keď povedal, citujem: „Áno, samospráva pôjde cez verejné obstarávanie, ale tých, ktorých pozvú do tohto verejného obstarávania, budú známi a budú poznať tieto firmy a tí budú medzi sebou súťažiť.“ Koniec citátu. Podpredseda Zajac sám seba usvedčil z politikárčenia v boji o hlasy starostov. Asi si myslí, že keď im poradí z pôdy Národnej rady správať sa klientelisticky a korupčne, budú voliť jeho hnutie. Vyzývam k celospoločenskému verejnému odporu proti takýmto praktikám, ktoré odporúča KDH a v dnešnom vystúpení jeho podpredseda pán poslanec Zajac. Úspory verejných financií sú dôležitou každodennou témou a na trhovisku sa vyrátavajú z najvyššej a najnižšej ponuky predloženej v riadnej hospodárskej súťaži. Takúto úsporu nie je možné dosiahnuť pri papierovom verejnom obstarávaní, ku ktorému sa pán poslanec Zajac chce vrátiť dvíhaním takéhoto limitu. Takže toľko k tomuto dvíhaniu, dvíhaniu limitu. Teraz k samotnému dôvodnému návrhu novely zákona o verejnom obstarávaní. Treba povedať, že právo vždy reaguje len následne, až na nejaké spoločenské vzťahy, ktoré v spoločnosti vzniknú, či už sú to vzťahy pozitívne alebo sú to vzťahy negatívne. Problém so schránkovými firmami nie je problémom tejto vlády a tohto volebného obdobia, ale je to problém dlhodobý, ktorý evidujeme už viacero volebných období, a nevyriešila ho ani vláda Ivety Radičovej napriek záväzku a sľubu SDKÚ, ktorý dokonca mala SDKÚ uvedený vo svojom volebnom programe. Citujem: „Zabezpečíme, aby sa na obstarávaniach a zmluvných vzťahoch so štátom a so správami, samosprávami“, pardon, „nemohli zúčastňovať firmy, ktorých vlastníci nie sú identifikovateľní.“ Práve naopak, vláda Roberta Fica promptne reagovala na vzniknutú spoločenskú situáciu koncom minulého roka a okamžite reagovala na aktuálnu spoločenskú objednávku a predložila na rokovanie Národnej rady Slovenskej republiky návrh zákona, ktorý reagoval na túto vzniknutú situáciu vo vzťahu k vlastníkom takzvaných schránkových spoločností. Následne Národná rada Slovenskej republiky prijala uznesenie, ktoré zaviazalo vládu pripraviť a predložiť návrh, ktorý má riešiť danú problematiku komplexnejšie, najmä vzhľadom ku konečnému užívateľovi výhod, nielen vlastníkovi takýchto firiem. V tomto uznesení sú v zásade štyri body, ktoré by navrhovaná úprava mala obsahovať, a to: vytvoriť verejný register užívateľov konečných výhod s cieľom dosiahnuť efektívnejšie a transparentné nakladanie s verejnými prostriedkami pri verejnom obstarávaní, zabezpečenie verejnej kontroly, zabezpečenie vymáhateľnosti a rozšírenie na narábanie s verejnými financiami plošne. Ako povedal aj sám pán poslanec Beblavý, už v prvom čítaní tento návrh vyriešil tri z týchto štyroch bodov uznesenia. Teda zaviedol verejný register užívateľov konečných výhod s cieľom dosiahnuť efektívnejšie a transparentné nakladanie s verejnými prostriedkami pri verejnom obstarávaní, zabezpečil verejnú kontrolu a zabezpečil aj vymáhateľnosť v prípade nesplnenia týchto podmienok, ktoré zákon zavádza. Zostala otvorená otázka rozšírenia na narábanie s verejnými prostriedkami vo všeobecnosti alebo plošne. A teraz by som niečo rád povedal k tejto otázke. V prvom rade je potrebné povedať, že v procese prípravy tohto návrhu nebolo jasné, v akej forme bude nakoniec schválená štvrtá smernica o predchádzaní využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, ktorá okrem iného zavádza povinnosť vytvoriť centrálny register konečných užívateľov výhod na celoeurópskej úrovni. V zásade plošne mal by sa ďalej vytvoriť zoznam nespolupracujúcich krajín a ďalšie. Čiže legislatívne upravovať niečo, čo mala smernica následne upravovať a následne by sme museli opätovne prispôsobovať náš právny poriadok tomuto systému, by práve bolo možné považovať za neefektívne nakladanie s verejnými prostriedkami. Viem a je mi jasné, že budem hneď počuť protiargument, že štvrtá smernica je už schválená, to však v tomto momente nie je podstatné, pretože to nie je otázka len schválenia legislatívneho textu smernice, ale komplexného nastavenia celého procesu vytvorenia takéhoto celoeurópskeho registra konečných užívateľov výhod, čo ešte nie je vôbec jasné, ako bude fungovať. Okrem toho... A, samozrejme, aj ďalších inštitútov, ako je zoznam nespolupracujúcich krajín na celoeurópskej úrovni a podobne, ktorý s tým má byť úzko prepojený. Okrem toho treba povedať, že vláda sa musela rozhodnúť, či pripraví návrh, ktorý bude riešiť tento problém, povedzme, v úvodzovkách, na 75 %, ak prijmeme tvrdenia pána poslanca Beblavého, že sú vyriešené tri body zo štyroch, matematicky to tak vychádza, a následne pripravovať rozšírenie na verejné financie plošne, a to v reálnej dobe určenej v uznesení vo vzťahu k verejnému obstarávaniu, teda tak, aby sme mali návrh na stole dnes v druhom čítaní, alebo sa bude venovať aj tomu štvrtému bodu hneď, čo by však znamenalo, že takýto návrh by sme tu nemali možno nasledujúce dva roky. A prečo si to myslím? Jednoducho preto, že v prípade verejného obstarávania tu máme príslušný úrad, ktorý je na túto činnosť tak personálne, ako aj technicky a procesne vybavený, samozrejme, však len vo vzťahu k verejnému obstarávaniu, keďže jeho kompetencie sú v zákone o verejnom obstarávaní jasne dané. Ak by sme to mali rozšíriť plošne, už by to nemohol robiť Úrad pre verejné obstarávanie, ale muselo by to byť zverené do pôsobnosti iného orgánu. Najpravdepodobnejšie, ako to vychádza z analýz, do pôsobnosti registrového súdu, čo by však predstavovalo ďaleko komplikovanejšiu a rozsiahlejšiu legislatívnu zmenu, mnoho právnych predpisov a nedalo by sa to vyriešiť len takouto v zásade krátkou novelou zákona o verejnom obstarávaní. Pretože tu nejde len o jednoduché zadefinovanie a vytvorenie registra konečných užívateľov výhod, ako to tu mylne sa niektorí snažia naznačiť, ale ide o nastavenie celého procesu kontroly a sankčného procesu, ktorý je už dnes zavedený v zákone o verejnom obstarávaní, a Úrad pre verejné obstarávanie ho môže okamžite začať aplikovať, samozrejme, ale len vo vzťahu k procesom vo verejnom obstarávaní. To, že zavedieme, že do registra konečných užívateľov výhod začleníme aj iné inštitúcie pri nakladaní s verejnými financiami, nič nerieši, pretože Úrad pre verejné obstarávanie nemá kompetencie sankčne alebo kontrolne pôsobiť voči týmto organizáciám mimo verejného obstarávania. Teda ak príde k zisteniu porušenia týchto predpisov, tak môže Úrad pre verejné obstarávanie vo vzťahu k verejnému obstarávaniu toto riešiť a riešiť to až po zrušenie, respektíve vypovedanie zmluvy aj po jej uzatvorení. Úrad pre verejné obstarávanie nemá kompetencie na takýto sankčný proces vo vzťahu k nakladaniu s inými druhmi verejných financií ako vo vzťahu k verejnému obstarávaniu a teda nie je možné mu jednoducho doplniť plošnú pôsobnosť. To si vyžaduje ďaleko rozsiahlejšiu legislatívnu úpravu, ako som už teraz spomínal. A preto aj návrhy, ktoré tu podali a predložili kolegovia pani poslankyňa Žitňanská a pán poslanec Beblavý a ďalší, sú len takou politickou deklaráciou, ale neriešia vôbec tento problém, pretože len samotná povinnosť registrovať sa v registri konečných užívateľov výhod nič nerieši bez ďalšieho procesného konania, ktorý musí nasledovať v prípade, ak sa zistí porušenie, čo už však tieto pozmeňujúce návrhy neriešia s výnimkou udelenia sankcie, čo však samotný problém podľa môjho názoru nerieši. To neznamená, že tento proces je ukončený, samozrejme. Máme teraz vyriešené schránkové firmy vo vzťahu k verejnému obstarávaniu, čo reagovalo na najpáčivejší problém, ktorý sme v danom čase mali. A ďalej môžeme pracovať na rozšírení plošne v intenciách prijatej štvrtej smernice. Nakoniec treba povedať, že tento návrh zohľadňuje aj návrhy, ktoré predložil pán poslanec Beblavý v rámci komisie, ktorá bola súčasťou prípravy návrhu, ako napríklad, že pri podnete nie je potrebné predkladať dôkazy, alebo naliehavý právny záujem, že hodnoverným spôsobom podnikateľ predloží doklady, atď., ako aj návrhy, ktoré predložilo Občianske združenie Zastavme korupciu. Na záver by som chcel poukázať na skutočnosť, že táto problematika nie je taká jednoduchá, ako sa to snažia kolegovia z opozície tu prezentovať a nedá sa vyriešiť komplexne plošne vo vzťahu k všetkým verejným financiám za tri dni, ani tri mesiace. A dokumentujem to slovami bývalej ministerky spravodlivosti pani poslankyne Lucie Žitňanskej, ktoré boli publikované v denníku SME 26. 4. 2011. Tento článok s názvom „Sľub o zverejnení vlastníkov firiem SDKÚ asi nesplní“ hovorí nasledovné: “Najsilnejšia vládna strana pred voľbami sľubovala odkrytie majiteľov firiem, ktoré hospodária s verejnými financiami. Dnes sa jej to také jednoduché už nevidí. Už žiadna Interblue ani Ibertax nebude na občanoch Slovenska zarábať stovky miliónov eur, sľubovala v predvolebnom programe najsilnejšia koaličná strana SDKÚ. Chcela, aby firmy, ktoré neodkryjú svojich vlastníkov, nemohli obchodovať so štátom či samosprávami. Takmer rok po voľbách sa jej to už nevidí ako veľmi reálne. Ťažký sľub. Ministerka spravodlivosti Lucia Žitňanská z SDKÚ chce riešiť vlastnícke štruktúry v novele zákona o verejnom obstarávaní. Náčrt zákona by mala mať do mesiaca. Už dnes však pripúšťa, že ide o zložitý proces. ´Nerada by som špekulovala. Nie je to úplne jednoduchá záležitosť. Musíme nájsť riešenia tak, aby sme boli v zhode s úniovými predpismi,´ povedala pani ministerka spravodlivosti Lucia Žitňanská. Odkryť vlastnícke vzťahy pritom chcela SDKÚ už počas prvých sto dní vládnutia. ´Ani vláda, ani ministerstvo spravodlivosti nemôže vyriešiť všetky problémy, ktoré táto republika má, v priebehu prvých sto dní,´ vysvetlila Žitňanská. O splnení sľubu pochybuje aj podpredseda SDKÚ a vlády Ivan Mikloš. Nemyslí si, že by sa zverejňovanie akcionárov dalo realizovať cez zákon. Nie všetko sa dá riešiť zákonmi, ktoré môžu vyzerať na pohľad páčivo, no v realite by boli ťažko uplatniteľné alebo dokonca kontraproduktívne, povedal jeho hovorca Martin Jaroš. Problém by podľa neho mohol vzniknúť napríklad pri veľkých firmách obchodovaných na burze. Treba zvážiť, či viac ako „kobercový nálet“ nejakou legislatívou nepomôžu dobrej veci nezávislé médiá a tretí sektor, ktoré budú pozorne dohliadať na napĺňanie verejného záujmu, povedal Jaroš. Firma s nejasným pozadím stojí za poslednou kauzou SDKÚ, ktorá takmer položila vládu Ivety Radičovej. Spolu s členom SDKÚ Ondrejom Ščurkom totiž novú budovu daniarom v Košiciach prenajíma aj cyperská firma, ktorej vlastníci sú nejasní. Právnici pochybujú. ´Nesmiete diskriminovať uchádzačov vo verejnom obstarávaní. To je európska legislatíva,´ hovorí právnik Radovan Pala. Upozornil, že aj keby sa formulka o odkrývaní vlastníkov dostala do zákonov, bude problém informácie o vlastníkoch preverovať. Veľa manažérov ani nevie, kto je ekonomický vlastník firmy, povedal. Právnik Andrej Leontiev súhlasí. Dodal, že firmy sa spravujú podľa práva krajiny, v ktorej sú registrované. Slovenským právom vieme regulovať len subjekty, ktoré spadajú pod slovenské právo, a to sú slovenské spoločnosti a slovenské osoby. V Únii pritom existujú rôzne formy spoločností, ktoré neumožňujú dopátrať sa ku skutočným vlastníkom. Napríklad trust je inštitút, kde vystupuje jedna osoba v mene inej, a nikde nie je možné zistiť, kto je skutočný vlastník, hovorí. Trust totiž funguje tak, že jedna osoba na základe zmluvy s reálnym majiteľom figuruje v obchodnom registri ako vlastník, ale v skutočnosti zisky spoločnosti posúva ďalej skutočnému majiteľovi. O vykonateľnosti sľubu SDKÚ pochybuje aj šéf Transparency International. ´Neprekvapilo by ma, keby ho strana nesplnila.´ Myslím tým stranu SDKÚ. ´Cestou, ako potlačiť klientelizmus, sú podľa neho otvorená verejná súťaž. Klientelistické dohody sú z definície horšie ponuky ako trhové ceny, a preto ich šance na víťazstvo v dobre spravených súťažiach sú mizivé,´ dodal." Čiže myslím si, že toto hovorí za všetko, a myslím si, že to, že SMER predložil v súčasnom období návrh zákona, ktorý rieši aspoň verejné obstarávanie, je viac, ako spravili ktorékoľvek vlády predtým. Čo však, samozrejme, neznamená, že tu ten proces skončí, ale bude pokračovať vo vzťahu k verejným financiám vo všeobecnosti, už ako som spomínal, v súlade s prijatou štvrtou smernicou. Ďakujem za slovo. Pani predsedajúca, skončil som.