Beblavý, Miroslav, poslanec NR SR (2014-09-16):
Vážené kolegyne, vážení kolegovia, dovoľte mi vystúpiť k návrhu zákona o dani z príjmov. V mnohom sa dá súhlasiť s tým, čo hovorili predrečníci. Takže pokúsim sa hovoriť najmä o veciach, kde je ten postoj trošku iný alebo kde si myslím, že ho treba nejakým spôsobom doplniť. Dovoľte mi však ešte na úvod, kým sa dostanem k samotnej podstate zákona, reagovať aj na vystúpenie pána kolegu Hlinu, ktorý priamo, nechcem povedať, že ma vyzval, komunikoval aj so mnou. Takže dovoľte mi uviesť stručnú reakciu. Keďže bola tu naozaj o tom pomerne vzrušená debata, môžem zaujať stanovisko. Ja s vami, pán kolega, súhlasím. A myslím si, že nie je vhodné, aby debata o novele zákona o dani z príjmov, ktorá zvyšuje významným spôsobom daňové zaťaženie podnikateľských subjektov, bola len o tom, aké autá si môžu kupovať verejní predstavitelia. Myslím si, že to nie je ani vhodné a pokiaľ sa dá, ani sa to nedeje. Myslím, že tie vystúpenia sú omnoho, chvalabohu, širšie. A pokiaľ poznám pánov Chrena, Švejnu a Hudackého, ktorí sú prihlásení v rozprave, myslím, že ich vystúpenia budú tiež širšie. Na druhej strane to ešte neznamená, že nemáme čiastkovo riešiť aj konkrétne veci, ktoré sa vyskytnú. Za viac ako štyri roky, čo som v Národnej rade, sa priznám, som naozaj u niektorých kolegov neinicioval ani referendum na tému toho, v akých autách sa majú voziť verejní predstavitelia, ani som sa nejako tejto téme zásadnejšie nevenoval. Ale musím povedať, že keď pán minister dával pripomienku o konkrétnom návrhu, v ktorom chcel riešiť, v akých autách sa môžu voziť súkromní podnikatelia, resp. do akej miery sa im na to majú skladať cez náklady aj čiastočne aj daňoví poplatníci, tak som považoval za úplne logické, aby sme riešili ekvivalentne aj verejný sektor. A zároveň ale som takisto považoval za vhodné, aby pre účely reprezentácie štátu sme mali trošku iný pohľad. To nepokladám ani za nesprávne. Pokladám to, naopak, za veľmi správne. A nepokladám to ani za populistické, lebo populistické by naozaj bolo, ako ste vy, pán kolega, povedali, poslať ministrov na bicykel, čo s výnimkou Týždňa mobility ale nie je predmetom môjho návrhu. Takže to je toľko k tomu. A naozaj si myslím, že najlepší dôkaz toho, čo je podstatné, bude v tom, koľko času naozaj venujeme podstatnejším veciam. Takže poďme na to, čo je v tom zákone ešte dôležité okrem otázky riešenia, kto sa na akých autách môže a nemôže voziť. Existuje princíp, na ktorom, si myslím, by sme sa mohli zhodnúť a, mám pocit, sa aj zhodujeme, otázka je, ako ho uplatniť. A ten princíp je princíp férového podielu na daniach, na službách štátu, ktoré sa cez tie dane platia. To, že každý, kto na tomto území nejakým spôsobom žije, podniká, zarába, by mal prispievať na fungovanie tohto štátu primerane z hľadiska svojich možností a toho, koľko tu zarobil, je jeden so základných princípov naozaj daňovníctva. Pán kolega Kollár hovoril o spravodlivosti a to je naozaj princíp aj horizontálnej, aj vertikálnej spravodlivosti zdanenia, že každý by mal platiť svoj férový diel. A zároveň princíp, ktorý už je trošku politický, ale zatiaľ na Slovensku aspoň do ostatných rokov nebol až tak ani zo strany SMER-u napádaný, bol, že ak chceme, aby našou konkurenciou, výhodou boli aj nižšie dane, ako, povedzme, je európsky priemer, tak musia tieto nízke dane platiť všetci. To znamená, že nie je udržateľný štát, v ktorom nízke dane platí len menšia časť populácie a ostatní neplatia nič, pretože potom suma peňazí, ktorá je dostupná na verejné statky, je tak nízka, že sa z nej nedá nič udržať. Takže princíp nízkej dane, musia platiť všetci, je tiež niečo, na čom by sme sa, dúfam, zhodli ak nie všetci, tak veľká časť tých, čo v tejto sále sedíme. Problém s touto novelou, ktorú pán minister predkladá, aj v kontexte so širšou politikou je však v tom, ako tento princíp uplatňuje. Ja za seba chcem povedať, že nemám problém s tým, že ministerstvo financií sa napríklad pustilo do otázky transferových platieb. To znamená, ako si či už domáca a najmä medzinárodné firmy odtiaľto vyťahujú časť svojich ziskov a zdaňujú alebo nezdaňujú ich aj niekde inde. To nie je len slovenská téma. Vieme teraz aj z medzinárodných štúdií, sú to témy, ktoré riešia aj veľké medzinárodné inštitúcie, dokonca aj ekonomicky liberálne, ako je OECD, kde je zhoda, že vzhľadom na zvyšujúcu sa mobilitu kapitálu buď sa vzdáme daní z kapitálu, alebo musíme naozaj kvalitatívne zmeniť spôsob, akým zdaňujeme nadnárodný kapitál, technicky. S tým ja nemám problém. Ak nízke dane majú platiť všetci, malo by ich platiť aj Tesco, aj Google, aj IBM, aj ktokoľvek iný. Naopak, by som to podporil. A takisto sa priznám, že nemám problém s tým, ak je oveľa väčšia skupina občanov tohto štátu, ktorí podnikajú a zároveň používajú predmety tohto podnikania aj na súkromnú spotrebu, aby existovali pravidlá, ktoré primerane hovoria, že znižovať si daňový základ môžu primerane. Aj keď tak ako to demonštroval opäť kolega Kollár, do veľkej miery to tak už dneska z hľadiska zákona je otázka praktická aplikácia, ale k tomu sa ešte dostanem. To znamená, že myslím si alebo dúfam, že na tejto úrovni nie je medzi nami rozpor, problém je však v niekoľkých iných veciach. Prvá z tých vecí je, že, ako to pán minister priznal, toto nie je rozdeľovanie daňového bremena férovým spôsobom. Toto je zvyšovanie daní. Hlavným zmyslom tohto zákona je zvýšiť výber daní oproti stavu, keby sa nič nezmenilo. A to nie je, by som povedal, v triviálnych sumách, ako ste aj vy sám priznali. Dokonca sú to sumy porovnateľné s oveľa kontroverznejším aj politicky diskutovanejším zvyšovaním napríklad sadzby dane pred dvomi rokmi po nástupe vašej vlády. To znamená, že nemali by sme sa tváriť, že toto je o tom, ako férovo sa podieľať na platbách služieb štátu, aby aj tí, čo platia neférovo, málo, prispievali viac, ale je to primárne o tom, ako vyberať viac, čo vzhľadom na doterajší priebeh konsolidácie verejných financií len znamená, že naozaj vaša vláda pokračuje v tom, že celá konsolidácia sa deje na chrbte zvyšovania daňových príjmov alebo takmer celá konsolidácia sa deje na chrbte zvyšovania daňových príjmov, a nie na schopnosti štátu ušetriť na sebe a svojich programoch. Toto je prvý problém. A to nie je problém naozaj toho, kto na čom podvádza. Druhý problém, ktorý tu máme, máme, že paralelne s takýmto zákonom do parlamentu robí vláda rozhodnutia, ktoré sú v príkrom rozpore s princípom férového podielu na službách štátu. Ak si vezmeme daňové stimuly, ktoré sú schvaľované pokračujúcim spôsobom v obrovských sumách, podnikom, ktoré nielenže dokonca nesľubujú primerané vytváranie nového počtu pracovných miest, ale už teda robia len fiktívne záruky udržania pracovných miest, tak za tých okolností je veľmi ťažké vysvetliť, či už veľkým podnikom, najmä zahraničným, ktoré tu skutočne vytvorili tisíce pracovných miest, že majú platiť svoj férový podiel, ale že tí, čo si to tu vedia vybaviť, a tí, ktorí sú v pozadí politických strán, už to nemusia robiť. A je to ťažké vysvetliť aj tým živnostníkom a tým malým podnikateľom, prečo oni majú zrazu mať oveľa komplikovanejší a nákladnejší život, len aby sa z toho mohli platiť nové a nové individuálne schvaľované daňové stimuly, ktorých výsledkom nie je, podotýkam, nie je skutočne zvyšovanie zamestnanosti. Tretím problémom tejto novely je narúšanie právnej istoty. Narúšanie právnej istoty, samozrejme, nie je posvätná krava. To znamená, že niekedy je jednoducho nevyhnutné narušiť právnu istotu, ak je za tým veľmi iný vážny cieľ verejného záujmu, napríklad napravenie veľkej nespravodlivosti alebo nejaký iný zásadný cieľ. Ale priznám sa, že v tomto zákone taký zásadný cieľ nevidím, vidím, že napríklad zmenou odpisov, zmenou odpisových tried sa zásadne mení situácia pre v podstate podnikateľskú a zamestnávateľskú verejnosť, ktorá má významnú časť svojho majetku v určitých typoch napríklad nehnuteľného majetku. Ale nevidím, v čom je ten benefit, ktorý znamená, že Slovensko len tak zmení tento daňový systém bez nejakého varovania a toho, aby, povedzme, ho uplatňovalo len vopred. To znamená, tretí problém je, narúšame právnu istotu bez zodpovedajúcej kompenzácie. Štvrtý problém je, že ideme primárne cez byrokratizáciu a buzeráciu daňovníkov, nie cez zlepšovanie fungovania daňovej, resp. dnes už finančnej správy. Pán minister síce povedal teraz v tom krátkom vystúpení, ktoré bolo naozaj také, ako sľúbil, že tam ten zákon je výstupom dlhých a detailných konzultácií, ale musím sa priznať, že ani z dôvodovej správy, ani z komunikácie okolo tohto zákona nie je zrejmé, že by naozaj bol výsledkom veľmi systémových rozhodnutí, ktoré by boli postavené na poznaní praxe, na jej zhodnotení, do akej miery ju možno zmeniť administratívnym rozhodnutím, lepším fungovaním finančnej správy, vnútornými metodikami finančnej správy, lepšou komunikáciou, povedzme, aj s justičnou mocou a do akej miery naozaj musíme zasahovať do zákona a ďalej ho komplikovať, ďalej ho sťažovať a ďalej zásadne teda byrokratizovať a buzerovať najmä menší a stredný podnikateľský stav. Je postavený na nie novom, ale, bohužiaľ, pretrvávajúcom pohľade, kde náklady a výnosy sa počítajú len z pohľadu štátnej správy. Z pohľadu daňovníkov, ktorých sa týka tento zákon, sa počítať nepočítajú. A nikto tým pádom nie je schopný povedať, či ten skutočný výnos pre spoločnosť je pozitívny, lebo ak štát zarába na tom, že prihodí nové povinnosti a nové náklady súkromníkovi, a na tom zarobí pár korún a ak ten súkromník na tom oveľa viac prerobí, tak to nie je spoločensky dobré rozhodnutie bez ohľadu na to, čo si myslíme o tom konkrétnom opatrení. A posledný bod, ktorý by som v tejto súvislosti chcel zdôrazniť, je, že najviac mi tam chýbajú tie kompenzačné opatrenia. Teraz nemyslím kompenzačné opatrenia pre nejakú konkrétnu skupinu, že ak živnostníkovi spravím toto, dám mu niečo iné. Chýba mi tam kompenzačné opatrenie na úrovni filozofie. Nevidím tam nejaké radikálnejšie zjednodušenia, napríklad administratívy, povinnosti, nevidím tam snahu niečím iným zlepšiť našu pozíciu napríklad v RB-čku doing business alebo v iných RB-čkach, ktoré merajú náročnosť daňovej administratívy. Ani z praxe, pri všetkej úcte, zatiaľ také signály nejdú. To znamená, že vidím náklady, vidím byrokratizáciu a buzeráciu, vidím zvyšovanie daní, ale nevidím tú druhú stranu tej pomyselnej súvahy alebo výsledovky asi v tomto prípade lepšie povedané, pán minister. A to mi tam veľmi chýba. Vidím tam jedno opatrenie, ktoré je pozitívne, ale opäť je, bohužiaľ, robené spôsobom, kde ten efekt bude asi veľmi obmedzený. A to je opatrenie toho daňového kreditu, ak to tak môžem povedať, pre výskum a vývoj, ktoré bolo aj ohlásené a naozaj sa v zákone nachádza, kde 25 % výdavkov bude teda daňovo uplatniteľnou položkou. Bez toho, aby som v tomto vystúpení zachádzal do technických detailov, ten návrh má ale dva problémy. Tým základným problémom je jeho výška. Ide naozaj o veľmi malé percento, pri ktorom ťažko predpokladať, že by zásadne stimulovalo nejakým spôsobom vedeckovýskumnú aktivitu podnikateľov na území Slovenskej republiky, a druhým problémom je, že je v tom zákone napísané tak tesne a opäť tak komplikovane, že práve tí, ktorých tým chcete osloviť, tí podnikatelia, ktorí sú skutočne inovatívni a nemajú chuť a záujem ísť do rôznych grantových a pseudograntových schém a vybavovať si peniaze od štátu na výskum, ale práve ktorí by mohli oslovení tým, že ak ten výskum skutočne robia, tak nemusia komplikovane administrovať a jednoducho si tie výdavky môžu uplatniť v daňovom priznaní, tak práve, myslím si, tí budú odradení tým spôsobom, ako sa to zavádza. Zachytil som, myslím si, že váš štátny tajomník, ale opravte ma, ak sa mýlim, povedal, keď bol tento návrh prvýkrát predstavený, že tých 25 % nemusí byť konečné číslo, uvidíte to, o rok to zvýšite a tak ďalej, len obávam sa, že tak ako každá vesmírna loď potrebuje nejakú odpichovú rýchlosť, inak nikdy nestúpne zo zeme, tak aj takéto opatrenie potrebuje aj právny rámec, ktorý je administratívne jednoduchý, ale aj sumu, ktorá je aspoň základne atraktívna, aby vôbec fungovalo, inak skončí tak, že o rok, o dva roky Inštitút pre finančnú politiku urobí analýzu, kde povie, že opatrenie sa neosvedčilo, lebo ho využilo málo podnikov a tí, čo ho využili, sú práve tí, ktorí to s až takými inovatívnymi aktivitami nevedia, ale sa vyznajú dobre v administratíve a lobingu. A zase ho zrušíme bez toho, aby sme pre, povedzme, posun slovenskej ekonomiky a slovenských podnikateľov k vedomostnej spoločnosti niečo spravili. Takže toľko z mojej strany. Pán minister, mal by každý platiť svoj férový diel na daniach, či je veľký, či je malý, či je zahraničný, či je domáci, ale naozaj každý by ho mal platiť. A zároveň by sa toto heslo nemalo stať zámienkou na zvyšovanie daní pre podnikateľov. Ak sa nemýlim, aj vaša vláda sľúbila, že sa už nebude diať. A tu sa deje pomerne v masívnom rozsahu. A malo by sa naozaj diať administratívne prijateľným spôsobom založeným najmä na kvalifikovanom pôsobení realizácie tohto zákona. Ďakujem veľmi pekne, dopočutia.