Mikuš, Jozef, poslanec NR SR (2013-10-22):
Ďakujem pekne. Vážená pani podpredsedníčka Národnej rady Slovenskej republike, republiky, vážené kolegyne, kolegovia, vážený pán minister, svoje vystúpenie začnem trošku netradične až príliš formálne a hneď vysvetlím aj prečo. Návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 309/2009 Z. z. a zmeny zákona č. 251/2012 Z. z. o energetike, ktorý práve preberáme, sa predkladá podľa legislatívneho plánu úloh vlády Slovenskej republiky. Pozornosť zameriam na posledné slová: „podľa Plánu legislatívnych úloh vlády Slovenskej republiky na rok 2013“. Táto novela bola dopredu plánová, dokonca sme o tom hovorili aj v tej skrátenej novele v januári a pôvodným dôvodom predloženia bolo podľa toho spomínaného plánu legislatívnych úloh vlády, citujem: „Vzhľadom na aplikačnú prax je potrebné upraviť detailnejšie podmienky podpory pri výrobe elektriny z obnoviteľných zdrojov a zaviesť inštitút jednotného výkupcu elektriny z obnoviteľných zdrojov, ktorý nahradí troch prevádzkovateľov regionálnych distribučných sústav.“ No hneď si môžeme položiť otázku, ako predložená novela, o ktorej teraz rokujeme, súvisí s pôvodným dôvodom? Veľmi nie. Od tejto novely sa zároveň očakávalo, ako sme boli sem-tam informovaní, že nastaví ďalšie smerovanie Slovenska v podpore obnoviteľných zdrojov energie, a nie neodôvodnene. Chaos, ktorý sprevádza postoje vlády k tejto problematike za posledný rok, malo konečne nahradiť zaujatie seriózneho postoja. Ďalej Slovensko má voči Európskej únii veľké záväzky a jedným z nich je, že v roku 2020 dosiahneme podiel obnoviteľných zdrojov na celkovej spotrebe energie 14 %. Národný akčný plán z pred troch rokov, čo je akési priebežné vyhodnotenie pokroku a plnenie domácich úloh voči Európskej komisii, dokonca hovorilo o ambicióznejšom cieli: 15,3 %. Popri národnom akčnom pláne bolo hĺbavých zamyslení vlády viac. Od roku 2007 tu máme návrh Stratégie vyššieho využitia obnoviteľných zdrojov energie v Slovenskej republike, tento rok k tomu pribudol návrh novej energetickej politiky. Takže koncepcií je neúrekom, ale akých? A hoci tieto materiály vznikali kontinuálne, ťažko hovoriť o nejakej kontinuite či previazanosti. Preto sa priznám, že som očakával nejakého, že sa dočkám nejakého vážnejšieho slova práve teraz. A keďže to neprišlo pri návrhu novej energetickej politiky, ktorá je zhlukom všetkého a ničoho, nádejal som sa, že snáď pri tejto novele. Veď zákon je konkrétny návod, podľa ktorého sa postupuje v reálnom živote, a nie sú to len zbožné reči o zbožných prianiach, ktoré sa tak často objavujú v dlhodobých koncepciách vlád Roberta Fica. Predložená novela zákona o podpore obnoviteľných zdrojov energie sa vyznačuje tým istým, s čím sa posledný rok a pol na tejto pôde stretávame tak často, účelovosťou. Nedá sa povedať, že by k budúcemu využívaniu obnoviteľných zdrojov nezaujala aký-taký postoj, ten sa z nej vyčítať niekde aj dá. Je ním vyššia podpora vysoko účinnej kombinovanej výroby, podpora biomasy, sčasti bioplynu. Je ním zároveň nižšia podpora slnka, biopaliva a stagnujúca podpora vetra. Keď sa na to pozrieme z hľadiska koncových cien elektrickej energie, uprednostňované sú tie oblasti, kde je finančný dopad na koncovú elektrinu nižší, a potláčajú sa tie, ktoré by koncovú cenu ovplyvňovali viac. A opäť neplatí to však úplne, lebo účel svätí prostriedky. Pribudla jedna úplne nová oblasť. Do zákona o podpore obnoviteľných zdrojov sa dostali, citujem: „energeticky využiteľné plyny vznikajúce ako vedľajší produkt pri metalurgickom výrobnom procese“. Z tohto plynu sa zrazu stal obnoviteľný zdroj, ktorého podpora prevyšujúca 200 mil. eur zrazu koliduje s účelovým prístupom sledujúcich v prvom rade výšku koncových cien elektriny, ako som spomenul skôr. Navyše novela zákona o podpore obnoviteľných zdrojov dáva zelenú zjavne neobnoviteľnému zdroju. Áno, všetci vieme, že za tým je ústupok voči železiarňam v Košiciach, hovoril o tom predrečník Přidal, a dokonca možno aj oprávnený. Ale ja sa pýtam, prečo to miešame s obnoviteľnými zdrojmi? Prečo robíme politiku zamestnanosti či sociálnu politiku cez úplne inú oblasť? Akú váhu majú potom vládne koncepcie, ktoré som spomínal a ktoré sa možno budú ešte ďalej vytvárať? A kam vlastne budeme vlastne smerovať, kam smeruje Slovensko v tejto oblasti? A čo s cieľmi voči Európskej únii? Nechcem len haniť, pretože v predloženej novele opäť a, samozrejme, aj moji predrečníci o tom hovorili, nachádzam aj viacero bodov, ktoré technicky pomôžu pri využívaní obnoviteľných zdrojov. Rovnako vítam časť, ktorá súvisí so zamýšľanou podporou výstavby malých slnečných elektrárni na strechách rodinných a obytných domov. No pýtam sa, kde je jasne naznačená cesta, ktorou sa budeme uberať, keď aj dobrý úmysel o podpore masovej fotovoltiky je vlastne z dielne podpredsedu vlády pre investície Ľubomíra Vážneho, teda z vládneho úradu, ktorý má na starosti niečo úplne iné? Jeho koncepcia nevznikla primárne z toho, aby sa podporovali obnoviteľné zdroje, ale preto, aby, aby sa zvýšila, zvýšilo čerpanie európskych fondov. Takže do obnoviteľných zdrojov energie dnes hovorí viacero inštitúcií. K rezortne príslušným ministerstvám hospodárstva a životného prostredia pridám teda podpredsedu vlády pre investície, predsedu Úradu pre reguláciu sieťových odvetví a napokon aj samotného predsedu vlády. A to nespomínam konzistentnosť ich postojov, ktoré sa často menia podľa okamžitej situácie. Takže sa znovu pýtam, pán minister hospodárstva, vás, kam smerujeme v oblasti využívania obnoviteľných zdrojov energie? A možno by som sa a ani nemusel pýtať, ak by tvorca novej energetickej politiky, teraz neviem, či nabral odvahu, alebo mal možnosť dať do nej skutočné zámery. To, čo tam je dnes, je totiž všetko a nič. Už som spomínal vo svojom prvom vystúpení k tejto novele, že či máme ozaj vážne brať zámery tvorcu energetickej politiky, ktorý sa nám snaží s vážnou tvárou povedať, že Slovensko potrebuje ďalšiu jadrovú elektráreň v Jaslovských Bohuniciach pri súčasnej podpore obnoviteľných zdrojov a vysoko účinnej kombinovanej výroby. Kto ju postaví a načo by ju staval? Veď strohá matematika dokazuje, že je nezmysel stavať elektráreň, kde náklady na výrobu elektriny budú vyššie, ako je predajná cena na liberalizovanom európskom trhu. A ak by európske ceny silovej elektriny výrazne stúpli, a predsa by sa to podarilo, ako splníme cieľ, ktorý máme k Európskej únii? Budeme sa iba spoliehať na to, že túto elektrinu vytlačíme za hranice? Budeme sa spoliehať na to, že nám programy v úprave výroby tepla dostatočne zdvihnú percentá za celú energetiku? A ešte je tu možno aj iná scestná úvaha, že Európska únia pod tlakom súčasnej krízy a rastúcej zahraničnej konkurencie zľaví zo svojich ambicióznych cieľov 20/20/20. Osobne tomu neverím, no i keby sa tak stalo, k návratu k tejto téme sa nevyhneme. Osobne... Vyčerpateľných fosílnych palív je na zemeguli obmedzené množstvo, pričom nároky na spotrebu energie celosvetovo rastú, keď už nie zhoršujúce sa životné prostredie, tak ekonomický tlak v dobe dlhodobo vyšších cien energií z vyčerpateľných zdrojov nás bude tlačiť do toho, aby sme sa viac spoliehali na lokálne a obnoviteľné zdroje energie. Kto uvažuje takto, nemôže hazardovať s osudom vlastného štátu a jeho občanmi a hľadieť na všetky súvislosti s včerajším pohľadom. Ak teda máme dodržať podmienky, ku ktorým sme sa zaviazali, to znamená nielen tých 14 % obnoviteľných zdrojov energie v roku 2020, ale aj ušetrenie 20 % energie, na úkor koho budú tie, teda tá podpora obnoviteľných zdrojov, na úkor ktorej energie budú? To v našej energetickej politike nie je. A obávam sa, že tvorcovia dnešnej politiky v energetike, ak sa dajú tak vôbec nazvať, sa nevymanili zo starých zakonzervovaných a neudržateľných postojov alebo im je úplne jedno, čo bude v budúcnosti, hlavne že sa ošetria okamžité záujmy. Predložená novela, novela zákona o podpore obnoviteľných zdrojov úplne zapadá do tohto konceptu, musím povedať, že ma trošku sklamala, nie trošku, ale očakávane sklamala, a preto ju nemôžem podporiť. Ďakujem za pozornosť.