Kuffa, Štefan, poslanec NR SR (2020-09-22):
Vážený pán predsedajúci, kolegyne, kolegovia, dovoľte mi niekoľko slov. Vo svojej rozprave nemal som v úmysle rozprávať o pánovi biskupovi Vojtaššákovi, ale nakoľko tu zaznelo niekoľko takých, by som povedal, nepresných údajov, dovolím si možno vzniesť niekoľko slov. Bol som na jednej medzinárodnej konferencii, kde sa dotýkali v podstate takých citlivých tém aj biskupa Jána Vojtaššáka. Chcem predovšetkým, chcem tak, keď na seba by som chcel tak upriamiť tú pozornosť, som zo Spišskej diecézy, bol to v podstate môj biskup, ale bol biskup mojich rodičov a starých rodičov, preto si dovolím ako tak bližšie, ako hovoriť, ako k nemu. Biskup Ján Vojtaššák, chcem, to podčiarkujem, predovšetkým bol biskupom Spišskej diecézy a nebol politikom. A nespomenul to nikto tuná v tej rozprave, biskup Ján Vojtaššák niekoľko rokov bol vo väznici a komunistickým režimom bol odsúdený za svoje názory. Je o ňom známe a bolo o ňom známe, že vo svojom živote aj v rámci diecézy, keď nastupoval novodobý totalitný systém po ’48. roku, tak vystupoval proti komunistickému systému. Jaká bola odplata? Niekoľko, neviem presne, koľko rokov, ale viac ako 10 rokov, nechcem povedať desiatky rokov, bol väznený a v podstate na tie následky toho trýznenia a väznenia aj zomrel. Nedovolili mu aj po udelení amnestie a prepustení vrátiť sa ani na Slovensko. Dožil v Prahe, a keď zomrel, tak, tak potupne, musím povedať, že potupne chceli ešte aj jeho telo proste, tak by som povedal, že zneuctiť, tak ho poslali domov a bosého. Pri jeho pohrebe nebolo dovolené prejaviť nijaké slová, nič a proste tí ľudia, ktorí nabrali odvahu a nad jeho hrobom tam rečnili, boli perzekvovaní a prenasledovaní týmto režimom. Nebudem, pani kolegynka, odsudzovať tento váš návrh zákona, ktorý tuná podávate. A ja sa plne stotožňujem napríklad s tým, že ste tam dali, dali ste tam roky 1948 až roky 1989. Áno, je to jedna dlhá šnúra komunizmu. To je história. Sú to fakty, ktoré akokoľvek by sme chceli aj tuná v priamom prenose v Národnej rade prekrúcať, no, môžme to, môžme to robiť, ale nerobme to. No, ale však dobre, však to je aj politika, aj to, ale diali sa tuná tieto veci. V tom návrhu zákona, ktorý tuná ako dávate, to nebola len ujma na majetku, že ľudia prišli zo dňa na deň o majetky, zrušilo sa súkromné vlastníctvo aj podnikanie, aj všetko, ale predovšetkým tá morálna ujma, ktorá tu sa napáchala na obyvateľstve, ja viem, že nebudete mnohí so mnou súhlasiť, ale my sme deti týchto potomkov a táto šnúra sa stále s nami ťahá. Nesúhlasím s tým, že keď tu to zaznelo, že prečo dávate tento návrh zákona práve teraz, keď máme aké dôležité veci, lebo je COVID-19, sme s náhubkami (povedané so smiechom) a s náhubkovými zákonmi, tie mi, kolegovia, vadia, tie náhubkové zákony, aby ste vedeli. To smerom do koalície ako teraz hovorím, lebo mi to veľmi pripomína ten komunistický systém, ktorý tuná bol. Dostaneš náhubok nielen symbolicky, ale ho máš, aby si ty mlčal. Toto mi vadí. Ale zase na druhej strane nesúhlasím s tým, že prečo sa to práve teraz rieši, že sú dôležité veci. Vždycky budú dôležité veci, hej. A vždy môžeme sa takto pretláčať, že čo je dôležitejšie. Ja si dovolím dokonca, pani kolegynka, povedať, že tento návrh zákona tu mal byť jeden z prvých už pred 30 rokmi. Jeden z prvých. My sme sa s tou minulosťou nevysporiadali stále. Stále sme sa nevysporiadali s touto minulosťou. Bol som na jednej návšteve na Orave, máme tuná aj Oravcov, Mons. Trstenského Oraváci budú poznať, chlapci nie sú tuná teraz, ale on dožil v Trstenej. Dlhé roky pôsobil v Starej Ľubovni ako katolícky kňaz, bol veľkou osobnosťou. Študenti, maturanti, keď mali písal o osobnosti v čase komunizmu, že kto je pre teba osobnosť, tak napísali, že Mons. Trstenský. To bol poprask na gymnáziu! A potom nasledovalo aj to preloženie. Ale na jednej z tých návštev, jeho sestra mala 100 rokov, tak si to odrátajte, že koľko rokov to bolo dozadu. Pri tejto príležitosti sme sa rozprávali a on vo svojej pracovni – a môžte byť teraz pohoršení, to som videl na vlastné oči a môžte to popierať – a on sa tak otočil vo svojej pracovni, mal dva obrazy. Mal tam Dr. Jozefa Tisu a biskupa Jána Vojtaššáka. To ja parafrázujem jeho slová. Ukázal takto na stenu – samozrejme, bolo to nejakých 20 rokov dozadu plus-mínus – a povedal, obidvaja kandidáti na svätých. A ja som taký zostal zarazený ako z toho, hej, to, čo povedal. A niekoľko rokov nato stala sa tá vec, že naozaj biskup Ján Vojtaššák – otvoril sa proces blahorečenia. Kolegovi Milanovi Mazurekovi chcem povedať, že to je proces beatifikácie, to je prvý stupeň svätosti. Čo to znamená? Že ak by bol teda vyhlásený za blahoslaveného, tak je uznávaný za svätého na tej regionálnej úrovni, hej, predovšetkým pre Spišskú diecézu, ale aj pre Slovensko ako také, ale nie pre celý svet. A až druhý proces, je druhý proces kanonizácie, kde je vyhlásený ako kanonizovaný za svätého a uznaný pre celú katolícku cirkev. Prepáčte, nechcem sa nikoho dotknúť, ale hovorím o katolíckej cirkvi, ako to funguje. To, že nebol blahorečený, nebudem už tak presne ako rozprávať, ale možnože asi aj by som mohol. Tento človek už nežije a ten mi hovoril, že nebol problém pri beatifikácii biskupa Jána Vojtaššáka nejaká arizi... arizácia. To, čo bolo aj predmetom tej konferencie, a tam sa to dotýkali, že či biskup Ján Vojtaššák arizoval, alebo nearizoval, ale hovoril, zle boli dokumenty preložené zo slovenčiny do taliančiny. Povedal, taká triviálna vec, a povedal, na 100 rokov je proces blahorečenia bokom, lebo pre Rota Romana, to je Rímska rota, ktorá rieši kauzy svätých, tak jednoducho je to zo stola ako preč. On to povedal, ja som sa ho pýtal, padre, bol to Mons. Faltin, to myslíte vážne alebo symbolicky? On hovoril, že to je vážne úplne, že proste, hej. On mi uviedol teda aspoň takýto dôvod. Tuná, kolegynky, keď uvádzate, že tento režim ste označili, že je to Komunistická strana Slovenska ako pokračovateľom KSČ, je zločinecká organizácia. Ako sa vysporiadame s tým, keď máme normálne registrovanú Komunistickú stranu Slovenskej v súčasnej dobe? Nestihnem, preto veľmi skrátim niektoré veci. Ale napríklad ja by som vám odporúčal a to aj cez pozmeňujúci návrh v druhom čítaní, ja vám ten návrh zákona podporím, vidím aj ja tu nedostatky, ale vysporiadajme sa aj s názvami ulíc. Ale nech nás to voľačo aj stojí, aj bolí, aj nejaké peniaze. My premenujme tie ulice. No tak teraz, lebo ja musím 5 eur, ja musím ísť na obecný úrad, na mestský úrad a premenovať tú ulicu, no tak nech nás to všetkých aj voľačo stojí. Nebojte sa ísť ako do toho. Treba sa s našou minulosťou vysporiadať. Ja môžem povedať, naša rodina v čase komunizmu bola to tou, ktorá bola prenasledovaná. A aby sme my mohli napredovať dopredu, kolegynka bude tomu ako rozumieť, čo teraz poviem, po mojej pravici, aby sme si vzájomne odpustili. Ja to nemôžem urobiť za iných, ale za našu mamičku to môžem povedať. Bola učiteľkou, ktorá bola vyhodená zo školstva v čase komunizmu. Naša rodina bola prenasledovaná, však proste aj kvôli náboženským veciam, ono to naďalej aj trvá aj v súčasnej dobe. Neni to také jednoduché, ale naša maminka veľkoryso odpustila ako týmto ľuďom. To neznamená odpustiť, že ja som zabudol a teraz je to vynulované. Nie. My sa na svojej minulosti máme poučiť, aby sme sa nepotkýnali. Nesúhlasím tu s tým, čo pán Pročko vykrikoval, že mnohí komunisti boli a všelijaké prívlastky tu dával, zlí... a nechcem tu rozprávať, lebo presne neviem, že akí, ale že režim bol dobrý. Naopak, režim ako systém, pán Pročko, keď ma počujete, ten bol zlý. Ale mnoho ľudí aj v radoch komunistov, alebo resp. niektorí ľudia, ktorí tam boli, tak boli tam z presvedčenia. Keď on bol presvedčený komunista a úprimne podľa toho žil, takého človeka nikdy som neodcudzoval a vždy si takého človeka vážim, lebo stojí za svojím názorom, aj keď si myslím, že sa mýli. Ale režim ako taký bol zlý. Nie teraz, že jednotliví komunisti, že čo robili. Dneska čo robíme, ako sa správame vzájomne ku sebe? Dneska nie sme o nič lepší, tiež aké sú podrazy. A teraz aj my sme nositelia. A tak ako vtedy komunistická strana niesla túto zodpovednosť, dnes ako zákonodarný zbor Národná rada Slovenskej republiky aj my nesieme tú zodpovednosť za budúce naše generácie, ale aj za túto prítomnosť, ktorú žijeme. Ďakujem, odznela mi časomiera.