M. Hort, podpredseda NR SR: (2006-12-08):
V minulých volebných obdobiach sme tu zažívali veľa vlajkonosičov a rečníkov typu pán Maxon, pán Baco, ktorí boli hovorcovia za pôdohospodárstvo, a boli sme svedkami vystúpení, ktoré niekedy trvali aj viac ako 2 hodiny. Tak ako títo dvaja bojovníci za pôdohospodárstvo sa Dušan Jarjabek práve postavil do polohy alebo do pozície horliteľa či vlajkonosiča tých najexpresívnejších, najdlhších, ale aj najzdrvujúcejších vystúpení ku kultúre v podaní predchádzajúcej vládnej koalície. Spomeniem len tri, ktoré som si dokázal pre krátkosť času vybrať z jeho ostatných vystúpení z minulých rokov. Budem citovať. Bolo to v roku 2003 toto jeho vystúpenie z 10. 12.: „Podiel výdavkov na kultúru na príslušnom verejnom rozpočte veľmi významne vypovedá o prioritách vládnej alebo lokálnej politiky. Súčasne tento podiel poskytuje verejnosti aj informácie o stave ekonomiky, pretože v prípade recesie vláde neostáva nič iné iba uprednostňovať tieto výdavky a odsúvať kultúru na okraj pozornosti.“ Z toho istého dňa druhý citát: „Táto vláda rada hovorí o demokracii, pluralite, objektívnosti, ba aj o kultúre. A potom nám predloží vizitku v podobe rozpočtu, ktorý je dôsledne direktívny, reštriktívny, ba v oblasti kultúry možno pokojne použiť aj prívlastok likvidačný.“ Tiež z 10. 12. 2003. A ešte jeden, a to už nie je citát, ale je to z roku 2004, keď sa schválil rozpočet, si spomínam na reakciu pána poslanca Jarjabka krátko po jeho schválení, keď vyzýval vtedajšiu vládu, aby občas prišli do divadla alebo na nejaké kultúrne podujatie, ak vôbec nejaké ešte na Slovensku bude. Ja chcem poznamenať, že takáto kritika a takéto vyjadrenia ku rozpočtom alebo k skutočnosti, ktorá bola odzrkadlená v rozpočtoch za predchádzajúce obdobie sa objavila v období, keď rozpočty Slovenskej republiky vo vzťahu ku kultúre zaznamenali takéto čísla. Rok 2003 – 3 424 mil., rok 2004 – 3 625 mil., rok 2005 – 3 789 mil., rok 2006 – 4 565 mil. Chcel by som povedať, že všetky tieto nárasty, ako ste si mohli všimnúť, boli to nárasty v období, keď ešte ekonomika nefungovala, tak ako funguje teraz, keď rast HDP nebol 9,7-percentný, keď sme boli radi, keď sa vyšplhal nad 1 %. V tomto období sme dokázali takýmto spôsobom na kultúru dávať každým rokom viac a viac a takýmto spôsobom sme prekonali očakávania, ktoré možno aj kultúrnici mali vzhľadom na to, aký bol skutočný reálny stav ekonomiky. A v tomto období sme boli kritizovaní spôsobmi, keď mnohokrát tu zaznievali aj slová barbarstvo a niečo podobné. Dovoľte mi ešte, aby som napriek tomu, že v niektorých komentároch médií sa vystúpenie pána prezidenta objavilo aj pod titulkom, že nepovedal nič, predsa len vám z jeho vystúpenia niečo odcitujem. Niečo, čo je podľa mňa určené predovšetkým vám, vážení kolegovia z koalície. Skúsim 3 citáty z vystúpenia pána prezidenta z predvčerajška. „Moderný sociálny štát európskeho typu, znalostná ekonomika, vzdelanosť a kultúrnosť, sociálne a právne istoty, dôstojný život pre všetkých. To sú predsa ideály novembra 1989. Hodnoty, ktoré sme zakotvili aj do ústavy pri konštituovaní nášho štátu. Všetky toky smerujúce k týmto cieľom som považoval a považujem za ústavné a oprávnené rozhodnutia.“ Teraz druhý citát: „Vážené panie poslankyne, páni poslanci, aj vzdelávanie a kultúra musia dostať priestor, ktorý potrebujeme na ďalšiu humanizáciu a mravné posilnenie našej spoločnosti. Veď práve ony sú základným predpokladom solidarity a synergie. Tvoria most medzi občanom a jeho potrebami a medzi potrebami a cieľmi spoločnosti. Aj preto vzdelávanie a kultúra nemôžu stáť na neistých nohách. Vzdelanosť a kultúrnosť považujem za dominantný imperatív našej doby.“ A ešte tretí: „Pokiaľ ide o kultúru, štát by mal konečne prijať funkčný model jej financovania. Využiť celospoločenské možnosti jej pôsobenia. Štát by mal pochopiť, prečo sa za kultúru platí a prečo sa dopláca na nekultúrnosť. Kultúrnosť ako realizovaná kultúra stáva sa jedným zo základných znakov modernej spoločnosti, zvlášť po vstupe globalizácie do nášho bytia. Jedinečnosť národnej kultúry sa neopakuje a živelnosť jej uberá určite na sile. Ak napríklad chceme, aby naši umelci presvedčivejšie zobrazovali našu súčasnosť i svoj priamy vzťah s vrcholmi našich národných kultúrnych hodnôt, musia pocítiť podporu štátu v tomto smere. Iba tak môže kultúra ráznejšie presadzovať aj výmenu kultúrnych hodnôt. Zvlášť európskych ako jeden zo základných nástrojov porovnávania vlastného rozvoja. Kultúra takto môže ponúknuť viac aktivít mládeži, ktorá je vo vleku masovej kultúry a spotrebného životného štýlu.“ Toľko z citácií pána prezidenta. No a teraz by malo prísť to, čomu som dosť dobre neporozumel, keď som sa prvýkrát zoznámil s rozpočtom pre kultúru, a to je realita v tomto rozpočte. Naozaj som si pozorne vypočul vystúpenie pána Jarjabka. Mal som pocit, že ako keby pozabudol, že tu bol 17. jún a že tu boli predčasné voľby a dnes už je súčasťou vládnej koalície. Vážení, ak medzi rokmi 2005 a 2006 bol 20-percentný nárast v kapitole kultúry, podotýkam 20-percentný nárast, a keď dnes v roku 2007, keď je ekonomika nastavená tak, že je tempo rastu HDP teraz takmer 10 % a do budúcnosti sa prognózuje na minimálne 7 %, tak sa pýtam, čo toto je za prejav, teraz, aby som povedal ústami vášho kolegu pána ministra Mikolaja, to sa ani slušným slovom nedá nazvať, to tu povedal viackrát, keď mal svoje vystúpenie, čo toto je za prejav z vašej strany, keď idete o mínus 12 % do kapitoly kultúry, čo je viac ako 500 mil. korún v období, keď ekonomika rastie a keď sme sa napočúvali to všetko, čo sme sa napočúvali od vás o našom barbarskom štýle vzťahu ku kultúre. Keď pán Jarjabek spomínal svojho času, že nebude mať možnosť chodiť do divadla za našej vlády, ja sa ho teraz pýtam, do akého divadla ma chce v budúcnosti pozvať pri takomto vzťahu jeho vlády ku kultúre, či to nebude náhodou osobné pozvanie do viedenskej opery. Ďakujem pekne. (Potlesk.)