Lipšic, Daniel, poslanec NR SR (2013-09-10):
Ďakujem veľmi pekne, vážený pán predseda. Je celkom zaujímavé, že v tejto rozprave vystupujú takmer výlučne opoziční poslanci. Dnes máme v parlamente osemdesiattri vládnych poslancov. Nevystúpil v rozprave nikto z nich. Len sem-tam tí aktívnejší nás pobavia nejakou vtipnou faktickou poznámkou typu strany majú v okrskových komisiách svojich proste rodinných príslušníkov a tým pádom potom aj prejdú voľbami, pričom majú menej ako jedno percento. Tak buď prejdú voľbami, alebo majú menej ako jedno percento? Ale však v princípe už je pomaly šesť hodín, takže sem-tam nejaké vtipné poznámky nie sú zlé. Ale teraz by som sa vrátil k samotným návrhom zákonov. Ja som sa pána ministra pri predchádzajúcom zákone pýtal, či vystúpi v rozprave, pretože ak prichádza do parlamentu návrh zákona, ktorý je akoby nejakým polotovarom, a poďme diskutovať, tak je fajn podľa mňa, keď diskutujeme. Myslím si, že je dobrý zvyk, alebo býval dobrý zvyk mnohých členov vlády vystúpiť v rozprave, aby mohli poslanci diskutovať, reagovať, pretože v záverečnom slove sa už reagovať nedá. Takže to mi celkom nejde dokopy, keď na jednej strane hovoríme, že poďme diskutovať, a na druhej strane tá realita je trošku, trošku iná, obávam sa. Ešte sa vrátim k predchádzajúcemu zákonu, predsa len, lebo tá diskusia bola tým pádom minimálne taká aktívna, bola obmedzená. Po prvé, stále platí, čo som povedal vo svojom vystúpení prvom, že zloženie volebných komisií nie je také, o akom hovoril pán minister v úvodnom slove. Ta znamená, nie je také, že majú zastúpenie strany nad tri percentá platené a ostatné neplatené. Ostatné nemajú zastúpenie žiadne. To je návrh, ktorý prišiel sem do Národnej rady. Tak si myslím, že treba si to pozrieť. Druhá poznámka je, a chápem, že pán minister avizoval, že to chce zmeniť, a to je volebné právo, aktívne volebné právo odsúdeným za obzvlášť závažné zločiny. Ak niekto, a to len zmienim, pretože nie sme tu všetci právnici, tvrdí ako Generálna prokuratúra, že nepriznať volebné právo odsúdeným za obzvlášť závažné zločiny je v rozpore so štrasburskou judikatúrou, odporúčam prečítať si asi najaktuálnejšie rozhodnutie Veľkej komory Európskeho súdu vo veci Scoppola proti Taliansku z mája minulého roku, a to je celkom jednoznačné, šestnásť ku jedna. Niet v princípe, o čom sa až tak sporiť. Čo ma prekvapuje, že nejakí právnici, to je jedno odkiaľ, mali argumentáciu, že nepriznať odsúdeným volebné právo je v rozpore s európskym dohovorom. Ešte raz odporúčam, 22. máj 2012. To rozhodnutie je jednoznačné. Taliani mali prísnejšiu úpravu. Taliani mali takú úpravu, že od troch do piatich rokov odsúdení, čiže aj za menej závažné trestné činy, mali ešte tri roky po výkone trestu zákaz volebného práva a odsúdení nad päť rokov mali doživotný zákaz výkonu volebného práva a Veľká komora v tomto prípade rozhodla, že je to v súlade s čl. 3 Dodatkového protokolu. Čiže to len k tomu. A boli to paušálne, ešte raz, boli to paušálne obmedzenia volebného práva, nie individuálne súdnym rozhodnutím určené. A teraz sa vyjadrím k samotnému návrhu zákona a najmä k tomu, že podľa mňa dve ustanovenia sú v rozpore... (Reakcia z pléna.) Prosím? Že sú v rozpore s ústavou. A to sa týka jednak volebného moratória a potom zákazu vedenia kampaní inými subjektmi ako tretím sektorom. Áno, ak budú v takejto podobe prijaté, tie ustanovenia zrejme pôjdu na Ústavný súd. Aj keď musím povedať aj pánovi poslancovi Osuskému, že situácia na Ústavnom súde je pomerne dramatická. Nie z hľadiska počtu sudcov, ale z hľadiska toho, že dnes je Ústavný súd zablokovaná inštitúcia, kde predsedníčka súdu v situácii, kedy hrozí iné hlasovanie, ako by preferovala, o rozhodnutí nedá hlasovať. Hovorím to s plnou vážnosťou. Je to mimoriadne vážna situácia a mrzí ma to, že to musím ako právnik povedať, že Ústavný súd sa stáva nefunkčnou justičnou inštitúciou, kde ak podľa vedenia súdu je v menšine v nejakej veci, tak sa o veci nehlasuje. To považujem za absurdné a za ohrozenie vôbec ústavného systému ako takého. K tým dvom ustanoveniam, jednak k moratóriu a jednak k zákazu vedenia volebných kampaní inými subjektami. Tu spomínal aj pán poslanec Číž, že moratórium, on to má pred sebou v tom roku 1998, keď premiér Dzurinda hovoril o dvojnásobných platoch. Pán Dzurinda nebol premiér v roku 1998, takže má asi pred očami niečo trochu iné, ale to je, samozrejme, vec pána poslanca Číža. Ale faktom je, že to, keď moratórium bolo v našich volebných zákonoch, bolo obchádzané, bolo zneužívané a nebolo to ustanovenie vykonateľné. Čiže inými slovami, poctiví kandidáti moratórium rešpektovali, nepoctiví ho porušovali a nič sa neudialo. Aký to malo zmysel? A v tomto súhlasím aj s tým, že ústavne neviem, či vieme zdôvodniť obmedzenie slobody prejavu. Ústava nehovorí, že sloboda prejavu končí 48 hodín pred voľbami. To je proste fakt, nič také v ústave proste nie je. Ten text ústavy je jednoznačný. Čiže po prvé, to ustanovenie je nevykonateľné, po druhé, podporuje tých nepoctivých, ktorí ho porušujú a obchádzajú, a po tretie, to je asi najzávažnejšie, je podľa mojej mienky aj protiústavné. A neviem o tom, že by vznikol, odkedy bolo moratórium zrušené, pri všetkých voľbách nejaký vážny problém, ktorý by zdôvodňoval taký naliehavý záujem ho znovu obnoviť. Čo považujem za ešte závažnejšie ale, a považujem to rovnako za protiústavné, je zákaz vedenia kampaní dajme tomu tretím sektorom. Samozrejme, že aj oni majú predsa právo na slobodu prejavu. Pre mňa je podstatné to, aby bolo transparentné financovanie aj ich prejavu v poriadku, ale zakázať im paušálne prejav, politický prejav pred voľbami je flagrantne protiústavné podľa mojej mienky a nič v ústave neumožňuje takéto obmedzenie. Vy sa, samozrejme, bojíte negatívnych kampaní, ale samotná obava z negatívnych kampaní nie je ústavný dôvod na obmedzenie slobody prejavu. Aby, už to bolo možno spomínané, aby nemohol nejaký subjekt, verejne známy subjekt, ako bol pred tromi rokmi známy karikaturista, urobiť bilbordovú kampaň. Aby nemohol niekto urobiť bilbordovú kampaň na tému proste vrúcneho vzťahu premiéra Fica a pána Harabína, ako si predstavuje dnešná vláda spravodlivosť. Čo tento, toto objatie a ten bozk pre spravodlivosť na Slovensku znamená? Je to smrteľné podľa mňa objatie, čo sa ukazuje aj teraz v prípade Sadikiho, žiaľ. Ale akokoľvek, to je jedno, aká tá negatívna kampaň bude a proti komu bude, obmedziť ju podľa mojej mienky nemá žiadne ústavné ukotvenie. Dokonca aj komerčný prejav je chránený slobodou prejavu. (Reakcia z pléna.) Nielen obsah, nie, nie, všeobecne musím povedať, pri slobode prejavu je vždy a musí byť chránený obsah aj forma. Sloboda prejavu vždy chráni aj tú kognitívnu zložku prejavu, obsahovú, aj tú emotívnu zložku prejavu, formálnu. Tým pádom prejav môže byť aj šokujúci, pre niekoho možno urážlivý, pre niekoho možno vulgárny, ale zhodneme sa na tom, že ak niekto môže povedať v slobodnej spoločnosti, že táto vláda je zlá a mala by byť vymenená, tak to môže povedať aj expresívnejšie. Inými slovami, nechráni len obsah toho prejavu, ale samozrejme, že je chránená aj jeho forma. A preto si myslím, že nie je prijateľné tento zákon prijať v stave alebo v znení, ktorý úplne evidentne nad rámec možnosti našej ústavy obmedzuje slobodu prejavu. A keď tu bola výtka, že sa spomína Mečiar, a veď prečo, veď my nie sme ako Mečiar. No jeho volebné zákony prijaté tiež len vládnou väčšinou bez širšieho konsenzu, skončili mnohé na Ústavnom súde a mnohé ustanovenia boli, aj keď až po voľbách, lebo už bol malý čas na to, boli vyhlásené za protiústavné. Teraz hrozí možno niečo podobné. Ak tento zákon prijmete v takej podobe, ako je navrhnutý, skončia jeho ustanovenia, viaceré, na Ústavnom súde a vznikne znovu problém, že možno, potenciálne pani predsedníčka nedá o veci hlasovať, lebo bude vedieť, že väčšina pléna by časti tohoto zákona zrušila. Vznikne znovu v právnom štáte neprijateľná situácia, ale tým, že ovládate niektoré vrcholné pozície v justícii a hrdo sa k nim hlásite, tak taká situácia neštandardná môže vzniknúť. Ono to potencionálne bude ešte dramatickejšie ako za vlády Vladimíra Mečiara, lebo v tom čase predseda Ústavného súdu neblokoval rozhodnutie a rozhodovanie pléna Ústavného súdu. Dnešná šéfka Ústavného súdu blokuje rozhodnutia a tým pádom funkčnosť pléna Ústavného súdu, čo považujem za úplne absurdný stav, ktorý nemá asi obdobu v žiadnej inej krajine, nielenže Európskej únie, ale podľa mojej mienky nie ani, ani celého sveta. Preto sa prihováram k tomu, čo už povedali moji predrečníci, aby sa návrh zákona vrátil na dopracovanie, aby sa neprijímal v podobe, ktorá evokuje výrazné podozrenia z porušenia ústavy. Posledná poznámka ešte predsa len, lebo tu bola diskusia k počtu volebných obvodov a pán minister hovoril, že sme si to mohli zmeniť v minulosti my. Ja som už spomínal pri predchádzajúcom zákone, že môj zámer v čase, keď som bol vo vláde, bol, aby vznikol čo možno najväčší konsenzus na prijatie volebného kódexu, lebo tento zákon považujem za tak výnimočný, nastavujúci pravidlá hry, že by nemal byť prijímaný len vládnou väčšinou. To je, to si myslím, že je tá základná pozícia, ten základný princíp. A faktom ale je, že v roku 2010, keď sa komisia vytvorila, tak okrem KDH žiadna iná strana nechcela meniť počet volebných obvodov. To je prvá poznámka. Druhá poznámka je ale, že by sme podľa mojej mienky mali ísť ďalej, ako len meniť počty volebných obvodov, a to zvažovať zmenu volebného systému na zmiešaný volebný systém. Nech je aj jeden volebný obvod pre pomerný systém, v poriadku, ale druhá polovica poslancov by bola volená v jednomandátových volebných obvodoch. Pri všetkej úcte ku kolegom, mnohým v tejto snemovni, je asi fakt, ktorý nemusím zvlášť zdôrazňovať, že mnohí voliči mnohých poslancov z rôznych strán ani nepoznajú, a sú v parlamente najmä vďaka tomu, že ich do parlamentu vytiahne nejaký populárny líder nejakej strany, a to je všetko, je to tak. Tá previazanosť podľa mojej mienky voličov a poslancov je tým pádom v zásade minimálna. Ani my sa navzájom až tak nepoznáme všetci. Preto si myslím, že minimálne by mala prebehnúť diskusia a samozrejme by mal byť schvaľovaný volebný systém po väčšom konsenze. A viem, že ten nedosiahneme v tomto čase, v tejto dobe, ale myslím si, že ak chceme hovoriť o previazanosti voličov a poslancov, nestačí mať len štyri volebné obvody, alebo osem volebných obvodov. Podľa mňa ani to nestačí. Ak to chceme urobiť naozaj vážne a dať do parlamentu osobnosti z jednotlivých regiónov, ktoré majú podporu občanov, voličov, tak urobiť dvojkolový, dvojkolový systém voľby v jednomandátových volebných obvodoch, a po tom v pomernom systéme tá druhá polovica, tá môže byť aj jeden volebný obvod. Tam už nevidím v tom nejaký vážny problém. Ale stále si myslím, že aj zmena len na štyri volebné obvody by bola skôr kozmetická. Dobrá zmena by to bola, dôležitá, v niečom smerom k lepšiemu, ale myslím si, že skôr len, len kozmetická. A obávam sa, že na to vôľa v tejto Národnej rade už nie je vôbec. Ďakujem pekne.