B. Bugár, podpredseda NR SR: (2005-06-30):
J. Heriban, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážení páni ministri, vážené kolegyne, vážení kolegovia, vždy, keď rozprávame o dostavbe novostavby Slovenského národného divadla, rozmýšľam, prečo Slovensku trvalo 18 rokov, kým sme sa tu dnes zišli a kým je na stole konkrétny návrh ministra kultúry, prečo sme nedokázali za tento dlhý čas Slovenské národné divadlo, novú budovu Slovenského národného divadla dostavať. Mám pocit, že odpoveď nie je taká zložitá, že odpoveď je jednoduchá. Podľa môjho názoru doteraz žiadnej vládnucej garnitúre na tejto dostavbe nejako zásadne nezáležalo. Žiadna vládnuca garnitúra nemala kultúru zaradenú medzi priority. Budovali sme materiálnu základňu našej spoločnosti. Snažili sme sa dobehnúť Európu v rámci legislatívy a nejako na duchovné hodnoty, na kultúru, na kultúrnosť nezostal priestor. Myslím si, že kultúra, kultúrnosť a duchovno boli podceňované a stále sú podceňované našou spoločnosťou. Ja by som si dovolil zacitovať niekoľko viet z vyhlásenia signatárov viacerých významných osobností kultúrneho a spoločenského života s názvom „1 000 slov o hodnotách a kultúre“, kde sa píše: „Prosperita a kultúrnosť sú ako spojené nádoby. Myslieť si, že najskôr si vybudujeme blahobyt, infraštruktúru, až potom príde na rad kultúra, je nezmysel. Prosperujúca ekonomika je motorom spoločnosti, nie jej podstatou.“ Ak si to neuvedomíme, o chvíľu už nebude čo zachraňovať. Dostavba novostavby Slovenského národného divadla nie je len otázkou kultúry a kultúrnosti, ja si myslím, že ide o budovanie dobrého mena Slovenska. Cez kultúru a špičkové umenie ide aj o propagáciu, ide o propagáciu Slovenska vo svete. Dnešný svet je svetom značiek. Milanská La Scala, parížsky Louvre, Opera v Sidney, Tretiakovská galéria sú značky. Tisíce cudzincov, tisíce turistov, tisíce ľudí z celého sveta prichádzajú do Francúzska, Talianska, Austrálie, Ruska a iných krajín, aby mohli navštíviť tieto vynikajúce priestory, kde je množstvo umeleckých diel, kde oni sami si budujú svoju kultúrnosť, svoju kultúru. A tento moment je možno zásadný nielen pre kultúru a kultúrnosť, ale, samozrejme, aj pre cestovný ruch. Krajiny, ktoré majú dobré meno, dobrú značku, majú vo svete úspech. A ja si myslím, že o to by malo ísť aj nám. Položme si otázku: Aké meno má Slovensko vo svete? Ako sa vyčleňujeme od iných krajín v Európe a na svete? Čím sme jedineční? Samozrejme, že v poslednom čase sa o Slovensku vo svete už oveľa lepšie píše. Zaznamenali sme zásadný obrat, čo sa týka nášho imidžu, a je to určite aj vďaka našej ekonomike, naším reformám, určite je to vďaka tomu, že investori prichádzajú na Slovensko, určite je to vďaka naším športovcom, ktorí nás reprezentujú vo svete, naším hokejistom, naším vynikajúcim tenistom. Ale ja si myslím, že v čom by sme sa mohli odčleniť, vyčleniť, v čom by sme mohli zaujať, ako by sme mohli reprezentovať nielen v Európe, ale na celom svete, že mohli by sme sa reprezentovať našou kultúrou. Mohli by sme využiť našich vynikajúcich umelcov, našich svetoznámych operných spevákov, výborných fotografov, hercov, architektov. Mohli by sme práve cez kultúru dosiahnuť naše jasné vyčlenenie sa, mohli by sme Európu zaujať práve našou výnimočnou, špecifickou, jedinečnou kultúrou. Práve dostavba budovy Slovenského národného divadla by mohla umožniť všetkým týmto našim výborným, vynikajúcim umelcom, aby sme túto myšlienku dokázali aj realizovať a presadiť. Nemali by sme aj zabudnúť ešte na ďalšiu špeciálnu situáciu. Bratislava má vynikajúcu geopolitickú pozíciu. Má výbornú pozíciu v rámci stredoeurópskeho priestoru. Viem si predstaviť, že ak sa budova Slovenského národného divadla bude dobre manažovať, tak toto divadlo môže byť jedným z centier európskeho kultúrneho života. Viem si predstaviť, ako budú prichádzať diváci z Viedne, Budapešti, Poľska, Prahy do Bratislavy, a potom to už nie je len nejaká podceňovaná kultúra, podceňované umenie, ale potom to už je o cestovnom ruchu, potom je to už o vážnej ekonomickej otázke. Pretože ľudia, ktorí sem budú prichádzať, ľudia, ktorí budú mať pocit, že v strednej Európe je krajina, ktorá má vynikajúcich umelcov, ktorá vie postaviť vynikajúce operné predstavenia, baletné predstavenia, výborné divadlo, tak títo ľudia, samozrejme, budú žiť v Bratislave, budú žiť na Slovensku. Budú tu zostávať a budú, „surovo povedané“, tu míňať peniaze, ktoré pomôžu nám všetkým, ktoré dokážu iniciovať rozvoj cestovného ruchu. Ja som tu už niekoľkokrát o tejto téme vravel a zopakujem to znovu, využijem túto príležitosť. Dúfam, že budúca vláda bude reformovať ministerstvo kultúry na ministerstvo kultúry, športu a cestovného ruchu. Podľa mňa to má absolútnu logiku a tieto tri oblasti sú jednoznačne prepojené a mali by sa podľa môjho názoru manažovať z jedného miesta, z jedného centra. Všetci si dobre pamätáme, aké vášne vyvolala táto téma. Je to citlivá téma, ktorá zaujíma celé Slovensko, a som rád, že minister kultúry predložil návrh, ktorý má tri základné znaky. Ja som vo svojich vystúpeniach tu v parlamente vtedy práve o týchto troch znakoch hovoril, a preto som rád, že nakoniec tento návrh prišiel. Po prvé, že dostavbu novostavby Slovenského národného divadla budeme robiť z verejných zdrojov. Po druhé, že budova zostane vo vlastníctve štátu. A po tretie, že sa budeme snažiť vytvoriť polyfunkčné centrum, ktoré sa bude využívať aj na výstavy, kongresy a sympóziá. Prajem pánovi ministrovi aj celému ministerstvu, aby sa táto predstava naplnila čo najrýchlejšie, čo najskôr, aby sme tu už nemuseli znovu stáť, sedieť a rozprávať o tom, ako dostaviame budovu Slovenského národného divadla. Na záver by som chcel povedať jednu zaujímavú úvahu, ktorá sa mi veľmi páči. V jednej televíznej relácii významného slovenského fotografa Karola Kállaya sa pýtali, ako sa robia dobré fotografie, ako sa robí dobrá fotka. Karol Kállay odpovedal, že to je veľmi jednoduché. Treba čítať dobré knihy, nielen Dostojevského, Hemingwaya, Márqueza, ale aj Dušana Mitanu, Laca Balleka. Treba chodiť do kina, a nielen na Felliniho, Bergmana a Tarkovského, ale treba chodiť aj na komédie, aj na historické filmy. Treba počúvať hudbu, a nielen Beethovena, Mozarta, ale aj Beatles a Stinga. Treba veľa cestovať, treba chodiť do divadla a potom je to už úplne jednoduché. Potom stačí, keď človek stlačí spúšť fotoaparátu. Tak ja by som nám všetkým želal, aby sme čítali dobré knihy, aby sme chodili viacej do divadla, do kina a na koncerty. A keby sme to robili, možno by sme nemuseli 18 rokov čakať, kým sa dostavia nová budova Slovenského národného divadla. Ďakujem.