Kažimír, Peter, podpredseda vlády a minister financií SR (2014-10-22):
Ďakujem pekne. Ja by som asi zdôraznil to, čo povedal pán poslanec Kollár úplne v závere svojho vystúpenia, lebo chcem aj reagovať, samozrejme, aj na pána poslanca Kaníka, ten to už tak trošku inak zahmlil alebo tak téma je veľmi, veľmi komplikovaná, takže bolo by dobre, keby sme sa navzájom aj edukovali, a z tohto pohľadu naozaj nikto v tejto oblasti nie je génius. Kľúčový odkaz, naozaj že v prípade budovania stabilizačného mechanizmu nejde o peniaze daňových poplatníkov, to znamená, ak hovoríme o poplatkoch, to je to posledné, posledná časť vystúpenia pána poslanca Kollára, ide o poplatky, ktoré budú platiť komerčné banky. Hej, čiže nejde o použitie peňazí daňových poplatníkov, nejde o transfery zo štátneho rozpočtu. Ak sme tu opisovali bankovú úniu z pohľadu toho projektu európskej integrácie, je banková únia asi najväčší produkt krízy, najväčší krok v oblasti prepájania spoločných osudov v najcitlivejšej oblasti, ktorá, viete, že je veľmi komplikovane regulovaná, a to je oblasť bankovníctva a bankových služieb a bankových domov, tak len pre vašu, vašu vedomosť a pripomenutie z hľadiska prvého piliera, to znamená centrálneho dohľadu, sa dostávame k finále spustenia fungovania centrálneho dohľadu z Frankfurtu nad Mohanom, keď túto nedeľu, tento týždeň v podstate budú naozaj zverejnené výsledky stres testov, ktoré sú základnou podmienkou na to, aby, aby Európska centrálna banka prevzala zodpovednosť v prípade dohľadu, pretože si dala logickú podmienku, že najprv chce mať jasný stav, chce mať fotografiu stavu, toho, toho, v akom stave preberá banky, aby sa vyhla potom následnej zodpovednosti preberania zodpovednosti za, za finančnú stabilitu bankových inštitúcií v jednotlivých krajinách bez toho, aby nebol jasný stav. Ja som patril k tým ministrom financií z eurozóny, ktorí neboli spokojní s tým, že boli, boli dopredu zverejňované rôzne informácie o tom, koľko asi teda budú tzv. shortfally, nedostatok kapitálu alebo kapitálová nedostatočnosť v jednotlivých bankách, pretože to, samozrejme, vzbudzuje obrovské riziká a hrá sa, hráme sa s kredibilitou bankového sektoru v Európe. Informácie, ktoré dnes máme, nie sú oficiálne, ale nádejam sa, že na základe toho, čo viem, o čom viem ja, že ten celkový výsledok stres testov bude oveľa lepší, ako očakávali niektorí, niektorí kuvici v Európe. To nie je len slovenská téma, to je veľmi silná téma vo veľkých krajinách Európskej únie, v kľúčových krajinách eurozóny. A je pravdou, že ten dlhý čas, ktorý potrebovali politici v Európe na to, aby mohli vybudovať prvé dva piliere bankovej únie, využili aj banky na to, aby si poupratovali v svojich knihách. A je to koniec koncov aj nepriamy dôvod pasivity v korporátnom financovaní, kde, kde v podstate na všetky naše výzvy z hľadiska toho, aby banky viac boli angažované v korporáte, aby poskytovali jednoduchšie peniaze, tak sa v podstate banky hlavne starali o seba, z tohto pohľadu, že si čistili portfóliá a často znižovali kapitál. To sú proste veci, ktoré sa diali aj na Slovensku, na Slovensku z pohľadu matiek, materských našich, našich bánk, lebo ak sa mojkáme tým, že máme slovenské bankovníctvo v poriadku, a to je pravda, tak si treba uvedomiť, že slovenské bankovníctvo patrí z 90 % do zahraničných rúk a bankový sektor na Slovensku kontrolujú veľké matky, ktoré sídlia vo Viedni, v Miláne, v Berlíne a v proste ďalších, v ďalších hlavných mestách Európskej únie. A z toho pohľadu si treba napríklad všimnúť aj repatriáciu dividend v posledných rokoch, kde naozaj matky našich, našich bánk sťahovali všetky dividendy v podstate domov, pretože mali ťažkosti a naše banky sú zdravé, sú konzervatívne a sú aj ziskové napriek povedzme aj, aj poplatkom alebo levy, ktoré sme na nich uvalili. Myslím si, že zdroje o ziskovosti bánk sú dostupné veľmi pravidelne, a je vidieť, že sú v dobrom stave, i keď ja si neodpustím výhradu, že z môjho pohľadu sa tiež, sa možno prirodzene, ale viacej orientujú na retail, to znamená na, na požičiavanie občanom, čo pre nich oveľa ziskovejšie aj z hľadiska poplatkov, aj z hľadiska zvyšovania zadlženosti, súkromnej zadlženosti na Slovensku, a sú oveľa obozretnejšie a pasívnejšie v oblasti, v tej, ktorú potrebujeme pre ešte väčšie výsledky hrubého domáceho produktu v oblasti korporátu. Ak hovoríme, ak hovoríme o týchto mechanizmoch, mali by sme si pripomenúť aj naše slovenské kroky, ktoré sme tu urobili naprieč dvoch vládam, a teraz mám na mysli veľmi kontroverznú tému bank levy, to znamená, odvod bankového odvodu, ktorý tu pod tlakom rôznych faktorov bol prijatý ešte v roku tuším 2011 a následne bol zvýšený našou vládou. Chcem povedať, že práve pri realizácii a pri schvaľovaní a ratifikácii tých ďalších krokov, ktoré sú spojené s rezolúciou bánk v Európe, sa potvrdzuje, že to bol správny krok. Aj ten krok v roku 2011, aj následne z pohľadu zvýšenia bank levy v roku 2012, pretože sa nám jasne potvrdzuje, že je dobré, že krajina ako Slovensko má svoj kapitálový vankúš, má svoj cash ukrytý v štátnych finančných aktívach, ktorý má slúžiť ako tzv. – v anglickom vyjadrení – back stop, ako záruka riešenia prípadnej krízy na Slovensku, pretože pravdou je, že väčšinovo sme sa v Európe dohodli na tom, že mutualizácia, mutualizácia, to znamená vzájomné ručenie za riešenie problémov v európskom bankovníctve, sa systémom compartmentov, to znamená, tých priečinkov národných, ktoré, ktoré boli ustanovené týmto, touto smernicou, tá mutualizácia sa odkladá v čase. To znamená... (Ruch v sále. Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)