Heger, Eduard, poslanec NR SR (2019-02-08):
Ďakujem veľmi pekne, pani predsedajúca. Kolegyne, kolegovia, aj ja vás poprosím o kľud, za chvíľočku ideme hlasovať, takže som rád, že tu mám väčšie publikum, jak to dobre vyšlo. Ale to väčšie publikum nemám rád, nie som rád preto, že potrebujem väčšie publikum, ale preto, že sa chcem k vám prihovoriť. A chcem sa vám dnes prihovoriť ako občan, nie ako váš kolega poslanec, pretože som aj občan tejto republiky a mám to šťastie, že práve pri takomto dôležitom dni a pri takomto dôležitom rokovaní tu môžem vystúpiť ako občan, čo by za to mnohí občania dali, keby dnes mohli takto k poslancom prehovoriť a povedať im svoj názor. Ale ja by som začal trošku, alebo chcel by som sa venovať vo svojej reči trošku inej téme, ako tu odznela, aj keď teda musím povedať hneď na úvod, že, áno, Robert Fico je aj podľa môjho názoru špičkou ľadovca alebo stelesnením toho, čo by podľa môjho názoru na Ústavnom súde nemalo byť, myslím tej skupiny ľudí. A ja mám rád tvrdé dáta, mám rád fakty, a preto som sa pozrel aj na to, čo hovorí ústavný zákon o Ústavnom súde, a pozrel som sa aj do ústavy, pretože ústava a Ústavný súd veľmi úzko spolu súvisia. A Ústavný súd je orgán, ktorý je takto zadefinovaný v zákone o Ústavnom súde: „Ústavný súd je nezávislým súdom, súdnym orgánom ochrany ústavnosti.“ Chápem to tak, že má nezávisle vykladať ústavu, má chrániť vládu práva. Vieme, že potvrdzuje a ruší zákony. My sami kolegovia, keď máme pocit alebo vidíme, že nejaký zákon by mohol byť v rozpore s ústavou, tak ho dávame na základe našich podpisov posúdiť na Ústavný súd, ktorý rozhoduje o tom, či teda je v súlade s ústavou, alebo nie. Vieme, že Ústavný súd môžu oslovovať aj občania, ak sa nevedia už nikde inde dovolať svojho práva a majú pocit, že im právo bolo odňaté, tak sa, samozrejme, tiež môžu na Ústavný súd obracať. Takže vidíme, že Ústavný súd naozaj plní veľmi kľúčovú rolu. Áno, môžme si a môžte si myslieť, že ľudia, niektorí ľudia ani nevedia, aký je rozdiel medzi Najvyšším súdom a Ústavným súdom. Ale myslím si, že to nie je korektná úvaha, pretože máme tu obidve tieto inštitúcie a vieme, že Ústavný súd je tou najdôležitejšou inštitúciou. Preto si myslím, že je veľmi dôležité, aby Ústavný súd bol dôveryhodná inštitúcia, aby mal ten kredit. A, kolegyne, kolegovia, dobre vieme, kto buduje kredit akejkoľvek inštitúcie. Kredit inštitúcií budujú ľudia, ktorí v nej pracujú. A dobre vieme, čo buduje kredit ľuďom. Lebo ten kredit je u koho? Predsa u ľudí. Je to kredit u občanov. A občania posudzujú skutky. Áno, vidia slová, ale slová počúvajú a po takom polroku, roku si hovoria, tak chceme vidieť k tým slovám aj skutky. A ak k tým slovám skutky nie sú, tak veľmi rýchlo ľudia začnú lámať palicu. A ja by som naozaj chcel povedať, že myslím si, že mi musíte dať za pravdu, že vidíme, že naozaj ten počet nevoličov a protestných voličov na Slovensku rastie. Vidíme to v každých voľbách. A ja si nemyslím, že Ústavný súd je inštitúcia, ktorá je súčasťou nejakého, by som povedal, programového vyhlásenia vlády, že obsadíme Ústavný súd svojou ideológiou, pretože ústava je základný dokument určujúci fungovanie štátu a my v nej máme zadefinované v prvej hlave, v prvom oddieli, v prvom článku: „Slovenská republika je zvrchovaný, demokratický a právny štát.“ A nie je nadviazaná na žiadnu ideológiu. Čiže to nie je o tom, že my sme ľavičiari, preto Ústavný súd by mal ľavicový, alebo my sme pravičiari a podobne. Tam by naozaj mal byť výkvet tej morálnosti, čestnosti, charakternosti a odbornosti. Ľudia, ktorí dokážu zabezpečiť, že ústava sa bude napĺňať na Slovensku a že zákony budú v súlade s ústavou. To je best of best, to najlepšie z najlepších, lebo to nie je ľahká úloha. To nie je dokonca ani ťažká úloha. To je jedna z najťažších úloh, pretože vieme, že človek je len človek. Ale zabezpečiť to, tam je aj veľká miera subjektivity pri posudzovaní práva a dobre to vieme, pretože máme skúsenosť s právnikmi. A poznáme, že vtipy, ktoré sa hovoria o právnikoch, sú neni vzdialené od pravdy. Takže preto je tak dôležité, aby Ústavný súd podľa môjho názoru, ale myslím si, že by ste mi dali v tomto za pravdu, mal byť naozaj obsadený ľuďmi, ktorí budú vedieť k ústave pristupovať zodpovedne, objektívne, spravodlivo, čestne a budú vedieť posudzovať každý zákon, či je v súlade s ústavou, a každú sťažnosť občana, pristupovať k nej veľmi zodpovedne, veľmi poctivo. Na druhej strane vieme, že ak je niečo napísané, ešte to neznamená, že sa to napĺňa. S týmto máme tiež veľmi dobrú skúsenosť a vidíme to aj pri súčasnej vláde. Samotná táto vláda – a toto už je možno na politickú debatu – demonštruje každý deň, počúvame nejaké nové odhalenia, kauzy, kde sa samotná vláda nedrží svojich vlastných zákonov. A preto je tak dôležité, aby tam zasadli tí najlepší. A práve dnes alebo na budúci týždeň budeme vyberať to úplné gro. Ideme vyberať deviatich z trinástich. Ak sme aj doposiaľ pochybili vo výbere, tak práve týmto výberom to môžme napraviť. Práve týmto výberom môžme dosiahnuť to, že sa tam dostanú ľudia, ktorí budú vedieť ten Ústavný súd reprezentovať tak, aby ten kredit rástol. Ústavný súd podľa mňa je teda podstatný prvok k tomu, alebo podstatný prvok toho, tej tvorby kvality demokracie na Slovensku. Ako som povedal, v ústave máme zadefinované, že Slovenská republika je zvrchovaný, demokratický a právny štát. Tvorcovia ústavy sa rozhodli, že tam dajú tieto tri slová. Mohli tam dať omnoho viac, ale rozhodli sa pre tieto tri piliere našej spoločnosti: právny, demokratický a zvrchovaný. Myslím, že zvrchovaný, o tom niet pochýb, ale to právny a demokratický je veľmi dôležité, že sa tam nachádza. A o to viac teda je to týmto. A to potvrdzuje to, že je to prvkom, dôležitým prvkom demokracie, že práve ten Ústavný súd bude zabezpečovať tú demokraciu. A teraz vám poviem ako občan, čo vidím posledné týždne. Ja teda nie som toho nejako účastný, nie som členom ani ústavnoprávneho výboru, ale som váš kolega a vidím, čo sa tu odohráva, vidím tie politické dohody a nedohody a špekulácie a podobne. A toto je to, čo ma zaráža ako občana, pretože si hovorím, ale veď toto nemá byť o politických dohodách, o politických kartách alebo o počte kariet, ktoré v ruke mám, ktoré vyjednám. Prepáčte, toto ja ako občan neočakávam ani od vlády, ani od parlamentu, že sa politicky dohodne, kto si koho dá na Ústavný súd a kto komu bude držať kartu. Toto je podľa mňa zlyhanie parlamentu, ak takto rozmýšľa. A úprimne, toto vidím hlavne na strane koalície, pretože tu sa robí ten kalkul. Ja si myslím, že toto je nepoctivé voči občanom Slovenskej republiky, ktorí sú znechutení a ktorí to dávajú jasne najavo vo svojich voľbách, v akýchkoľvek voľbách a hlavne v národných. A keď chodíte medzi ľudí, tak to musíte počuť aj vy, ak nechodíte len do svojich bublín, ale chodíte naozaj prierezom a počúvate ľudí, tak vám povedia svoje znechutenie. Povedia vám, že prečo sa neviete dohodnúť. A toto mi hovoria aj voliči SMER-u. Prečo sa tam v tom parlamente hádate, kolegovia. Toto hovoria ľudia. (Reakcie z pléna.) Ja nehovorím, že, áno, je to aj na nás. Kolegovia, ja tu nehovorím, ja som povedal, dnes hovorím k vám ako občan, ako občan, ktorý mal tú možnosť sa tu ocitnúť toto volebné obdobie v parlamente. Je to privilégium, ktoré mám. Vy ste tu možno už dlhé roky a už vám to príde také normálne, že sem patríte. Ja ešte neviem, či sem patrím. Dostal som sa sem a uvidíme, či sa, či sa ešte niekedy sem dostanem. Ale som tu v tomto dôležitom momente, kedy sa rozhoduje práve o ústavných sudcoch, a preto to využívam ako občan, toto privilégium. A ja naozaj neočakávam ako občan od parlamentu, že teraz bude rozmýšľať nad tým, že tak sme pri vláde, máme tie opraty v rukách, tak využime toto pokušenie, že môžme obsadiť Ústavný súd našimi ľuďmi. Toto je podľa mňa to zlyhanie. Lebo to pokušenie bude vždycky pri tých, ktorí tú vládu v rukách majú. Vždy je to, vládnutie je vždy o tom, dobre budete vládnuť vtedy, keď budete vedieť odolať pokušeniu, a zle budete vládnuť, keď podľahnete pokušeniu. Využiť aj zneužiť, by som mohol povedať, tú príležitosť vládnuť a využiť to v prospech seba. Pretože občania nás nevolia preto, aby sme vládli v prospech seba. Ten občan nemá iné možnosti, iba zvoliť niekoho, kto bude vládnuť v prospech neho. Áno, keď chceme presadzovať politické programy o tom, kam sa krajina bude uberať, v poriadku. Je to zápas myšlienok, politických programov, ponuky a tak ďalej. Ale Ústavný súd má dozerať na práve tú ústavu. Takto to vidia mnohí občania, a preto očakávajú, že sa tam vyberú takí kandidáti, ktorí majú na to charakter, ktorí majú cit pre spravodlivosť, ktorí majú cit pre občana. To je to, čo už dlhodobo očakávajú občania od politika, od politikov všeobecne, že tí politici budú mať cit pre nich, pre radového občana. A, samozrejme, cit pre spravodlivosť a patričnú odbornosť. Toto sú veci, ktoré ja ako občan vidím, ktoré by som očakával od tohto pléna a očakával by som, a preto pristupujem k vám aj s tou výzvou, žiadosťou, aby ste prestali hrať politické hry, aby ste prestali hrať hry s občanmi, lebo to je hra s celou krajinou, so Slovenskom. Ešte na záver by som chcel povedať dva také postrehy, ktoré aj ja vidím a ktoré mi nesedia, týkajú sa Roberta Fica. A to je, že keď naozaj rozmýšľam nad tým, Robert Fico je trojnásobný premiér, človek, ktorý dlhé roky vládol, mal okolo seba aparát, a nesedí mi to, že presne vie, kedy sa bude, kedy sa bude hodnotiť, posudzovať každý kandidát na ústavnoprávnom výbore. Ten dátum nevznikol dva dni pred tým, kedy sa to malo diať, ten termín bol dobre známy, a napriek tomu sa mu nepodarilo zabezpečiť všetky potrebné doklady, potrebné doklady na to, aby preukázal svoju skúsenosť pracovnú. Buď to je lajdáctvo, alebo ja neviem to ináč nazvať. Pretože keď viem, že takýto kľúčový moment a chcem sa uchádzať o to, a napriek tomu to nespravím, a pre mňa to reflektuje len jednu vec, že toto sme tu mali, takýto spôsob vládnutia sme tu mali naozaj za všetky vlády SMER-u. A ja tam vidím tú paralelu, ja tam vidím tú paralelu v tom, že takto sa mnohokrát aj tu za toto volebné obdobie robili zákony, na poslednú chvíľu pozmeňovacie návrhy a podobne. Toto nie je zodpovedné ani poctivé ani voči budúcnosti Slovenska, ani voči občanom, voči celej krajine. A to, čo som povedal, ja si myslím, že nie je potrebné, aby na Ústavný súd išli politici. A myslím si, že nie je potrebné, aby nezávislé inštitúcie obsadzovali politici, ako sme to videli, ako som hovoril, napríklad pán Jahnátek na Úrade pre reguláciu sieťových odvetví alebo pán Kažimír na Národnej banke Slovenska a podobne, mohol by som menovať, pán Pavlis. Myslím si, že to nie je potrebné, myslím si, že je tu dosť ľudí, ktorí môžu a mali by kariérne rásť a zastávať čelá týchto inštitúcií. Veď už nebuďme chamtiví, myslím tým, politici. Veď nemusíme obsadiť všetko. Veď tu ste boli zvolení, aby ste tu robili svoju poctivú robotu. A keď budete robiť svoju poctivú robotu tu, nebudete mať čas robiť niečo iné. A to je podľa mňa tá pointa toho. To je moje videnie sveta. Nemusíte s tým súhlasiť, ale chcel som využiť túto príležitosť na to, aby som vám ju mohol predostreť, pretože stále sa snažím na to pozerať ako občan, stále sa cítim ako, ako občan, ako obyčajný občan tejto republiky, a Ústavný súd je pre mňa, keď som bol, keď som nebol v politike, áno, tiež som často nerozmýšľal nad Ústavným súdom, nezamýšľal som sa, že by som potreboval nejakú žiadosť podať, lebo som sa nedostal do takej situácie. Ale tí ľudia, ktorí sa už do takej situácie dostanú, tak nemajú iné východisko a vtedy dúfajú, že tí ľudia, ktorí tam sú, budú rozhodovať spravodlivo. A ja si pamätám ešte rok ´89, mal som štrnásť rokov, a pamätám si styk alebo dotyk s bývalým režimom. A ja si veľmi dobre pamätám papalášizmus, veľmi dobre si pamätám, ruka ruku myje, veľmi dobre si pamätám, že to bolo naozaj o tom, kto koho pozná. Ja si to pamätám. Aj v mojej rodine, môj otec bol komunistom a ja som pracoval v kultúre a ja ako dieťa som videl do tých vecí. A musím povedať, že to je, to nie je to, čo by som chcel v demokratickej spoločnosti. Práve to je to, čo sa v nežnej revolúcii udialo, že prišlo k zmene režimu, aby tu mohol mať spravodlivú šancu každý, každý, nie na základe toho, s kým som priateľ. A, áno, Slovensko je malé a pomaly poznáte každého na tri alebo štyri kontakty. Ale keď naozaj vás prvé napadne, keď sa niečo udeje vašemu dieťaťu alebo vašemu rodinnému príslušníkovi, že koho poznám, komu by som zavolal, kto by mi pomohol, tak to je presne odrazom toho, že žijeme ešte v minulom režime, v hlave žijeme ešte v minulom režime. Pretože v zdravom režime, v zdravom demokratickom režime to je o tom, že viem, že niečo sa môjmu dieťaťu stalo, tak idem, keď je to zdravotné, idem do nemocnice a dostanem rovnocennú, kvalitnú pomoc a nemusím nikoho poznať. Pretože to neni o tom, že sa viem dostať k lepšej pomoci, ale že každý dostane rovnakú, ale dobrú pomoc. A to je to, čo je zodpovednosťou vlády, takéto zabezpečiť služby, takýto zabezpečiť štát pre občanov. A ten Ústavný súd pre mňa ako pre občana, hoci po ňom častokrát nesiahame, ale toto je to, čo mnohé milióny občanov vzhliadajú, že toto nájdu na Ústavnom súde, keď jedného dňa budú potrebovať, že to bude tá posledná inštancia a zároveň prvá, od ktorej sa to bude šíriť ďalej, odkiaľ pôjde tá spravodlivosť. A práve preto by tam mali ísť ľudia nezávislí, spravodliví, morálni a charakterní a zároveň s patričnou odbornosťou. Ďakujem veľmi pekne za vašu pozornosť aj pokoj v sále. Prajem ešte pekný deň.