D. Jarjabek, poslanec: (2007-10-16):
Ale najskôr by som chcel poopraviť pani bývalú štátnu tajomníčku, pani poslankyňu Biró, preto, lebo tá predstava bola veľmi totožná s tou predstavou. A dokonca aj k pani Mistríkovej poviem, keď už ste ju spomenuli, boli 4 návrhy za posledných 8 rokov, ktoré sa nedostali, bohužiaľ, do pléna. Ale boli 4 rôzne návrhy zákona o koncesionárskych poplatkoch. A všetky 4 návrhy, keď nehovoríme o zoštátnení, vychádzali práve z odberu elektrickej energie. Dokonca ja by som ich aj možno niekde ešte mal mať doma, takže môžem vám ich ukázať. Ale nie o tomto som chcel hovoriť preto, lebo to naozaj je v tejto chvíli nie až tak podstatné. Dámy a páni, skutočne bavme sa o tomto zákone z hľadiska profesijného, a nie z hľadiska ideologického preto, lebo za týmto zákonom pôjde opäť ťažký zákon, to je návrh tlačového zákona, potom pôjde zákon o Tlačovej agentúre Slovenskej republiky, ktorý tiež spôsobí určite veľkú diskusiu. Ak by sme sa vrátili veľmi, veľmi do histórie, tak by sme videli, že prvý raz o takomto návrhu zákona v súvislosti so spojením Slovenského rozhlasu a Slovenskej televízie hovoril bývalý štátny tajomník na ministerstve kultúry Roman Zelenay. A tento dokonca vtedy mal aj predlohu a mal návrh zákona o spojení obidvoch inštitúcií. Odvtedy prešlo veľa vody. A myslím, že všetci budete so mnou súhlasiť, keď jednoducho si povieme, že koncesionársky návrh zákona v tomto smere, ako on existuje dnes, je dávno prekonaný. Jednoducho s televízorom už sa nekupuje koncesia, ako to bolo v roku 1953, aj vzhľadom na to, že televízny program a rozhlasový program, resp. vysielanie vy dnes môžete sledovať, počúvať cez mobilný telefón, cez počítače. Čiže hovoriť o nejakej licencii v zmysle koncesionárskeho zákona a s ňou kupovanou tzv. licenciou už je dnes absolútne mylné a nezodpovedá to skutočnosti. To je jedna vec. Nasledovali minister Hudec, minister kultúry Kňažko, minister Chmel, minister Tóth, predtým minister Slobodník za Romana Zelenaya. Každý z týchto ministrov sa snažil riešiť návrh zákona o koncesionárskych poplatkoch. Žiadnemu z týchto ministrov sa to nepodarilo. Boli tu rôzne pokusy pri menovaní riaditeľov, kde sa dávali priame dotácie zo štátneho rozpočtu, aby sa teda nejakým spôsobom odčlenili verejnoprávne inštitúcie od súkromných inštitúcií. Nepodarilo sa to. Toto je pokus. Toto je pokus dať novú filozofiu nového zákona do tohto parlamentu. Skutočne, ak dospejeme k názoru, že tento návrh je zlý, tak stiahnime ho, rozmýšľajme ďalej, čo sa bude diať, ale nehovorme tuná tieto ideologické predvolebné nezmysly. Jednoducho pri tomto zákone, ani koncesionári si to nezaslúžia, zavádzame verejnosť, skutočne jednak zavádzame verejnosť a odpútavame pozornosť od problémov, ktoré verejnoprávne inštitúcie v súčasnosti majú, a jednak odpútavame verejnosť aj od problematiky tohto nového predkladaného zákona. No ako my môžeme v tejto chvíli vedieť, čo nám prinesie 140 korún, týchto 100 plus 40 korún, ktoré vyberáme dnes, keď vlastne vieme, že značná časť týchto peňazí sa stratí, kým sa dostane do Slovenskej televízie a do Slovenského rozhlasu? Čo rieši tento zákon? No snaží sa, aby z týchto dvoch koncesionárskych poplatkov vznikol jeden a tá strata tých finančných prostriedkov, ktoré sa dostanú od koncesionára po verejnoprávne inštitúcie, bola čo najmenšia. Keď budeme vedieť v januári, vo februári, v marci, v apríli, koľko robí strata, resp. o koľko sa presne zvyšuje koncesionársky poplatok, budeme tuná všetci vedieť aj to, koľko nám ešte v rámci verejnoprávnych inštitúcií chýba, a budeme všetci rozmýšľať o tom, ako, ak chceme zachovať verejnoprávne inštitúcie, tie peniaze do týchto inštitúcií môžeme doniesť. Ale jednoducho bez tohto medzi kroku sa to nedá. Samozrejme, je pravda, že tento návrh zákona nevyrieši financovanie verejnoprávnych inštitúcií, však o tom ani nikto nehovorí, že ho vyrieši, len tento návrh tohto zákona, ak prejde, nám dá jasne najavo, koľko sa môže pri tomto výbere z toho reálneho 140-korunového poplatku, tých dvoch, ktoré sa v tejto chvíli dávajú do toho jedného, ušetrí, koľko sa z toho dostane do verejnoprávnych inštitúcií, ktoré si to zo zákona tohto predkladaného budú deliť na základe dohovoru Slovenskej televízie a Slovenského rozhlasu v pomere 3 : 7 alebo 7 : 3 Slovenská televízia, Slovenský rozhlas. To je jedna vec. Ďalšia vec je, že sú tu predpoklady vzhľadom na doterajší výber finančných prostriedkov, ktorý bol konkrétne u právnických osôb 15 až 20 % a u fyzických osôb 75 %, že tým návrhom zákona koncesionárskym, ktorý doteraz tuná bol, jednoducho takýmto spôsobom tie finančné prostriedky boli nevymožiteľné. Ešte raz hovorím, bolo to u právnických osôb 15 až 20 %, u fyzických osôb 80 poťažne %. Hej? Čiže takýmto spôsobom, opäť hovorí o tom nový zákon, ono sa v reáli ani nezmení počet koncesionárov. Zostane zhruba ten istý. Ale pritom ten výber toho koncesionárskeho poplatku rovnakého bude ďaleko efektívnejší. Samozrejme, bavme sa o § 10, ktorý hovorí o tzv. tej eseročke, ktorá vznikne po dohode Slovenského rozhlasu a Slovenskej televízie ohľadne výberu peňazí. Bavme sa tam o tých kontrolných mechanizmoch. Skutočne to je vec, ktorá bude každého z nás sa dotýkať. A urobme ten mechanizmus kontroly taký, aby do tej eseročky mohli vstúpiť poslanci. No zo zákona to nemôžu urobiť preto, lebo zákon o tom tak hovorí. Ale pokiaľ v tej eseročke budú, a to znova v tom zákone je napísané, že to tak bude, budú zastúpení v dozornej komisii členovia Rady Slovenskej televízie a Rady Slovenského rozhlasu, znovu výbor, parlament môže týchto ľudí zaviazať k tomu, aby výboru parlamentu títo ľudia podali z tejto eseročky správy. Je to málo. Urobme ešte takú vec, aby eseročka musela robiť finančnú správu každého polroka, každý rok. Urobme ďalší mechanizmus, ktorý bude kontrolovať. Ale na tomto sa dohodli dve verejnoprávne inštitúcie, ktoré majú v zákone napísané, že sú nezávislé. Tak tento zákon takýmto spôsobom len podporuje ich nezávislosť. Posledná veta úplne nakoniec. Ak sa tento zákon dostane do druhého čítania, budeme sa určite baviť o pozmeňujúcich návrhoch v druhom čítaní. Ten výpočet ministerstva kultúry, ak je pravdivý, že teda takýmto spôsobom by sa mohlo dostať do týchto inštitúcií 900 mil. korún navyše od súčasného pôvodného stavu, tak už toto je moment, keď sa oplatí za tento zákon zahlasovať, lebo tých 900 mil. korún príde bez toho, aby sme museli meniť koncesionársky poplatok. Ten koncesionársky poplatok v tejto chvíli už nie je 100 a 40, ale 140 korún stále zostáva. Ale o tom až v tom druhom čítaní. Ďakujem pekne za pozornosť.