K. Cibulková, poslankyňa: (2008-05-13):
Súdiac podľa úrovne navrhovaného zákona musím hneď v úvode skonštatovať, že vzťah predkladateľa tohto zákona k športu ako takému musí byť značne negatívny. Zákon o organizácii a podpore športu písal totiž niekto, kto potrebám športu buď nerozumie, alebo rozumieť nechce. V tejto súvislosti pripomínam, že v júni roku 2007 vládna koalícia zmietla zo stola opozičný návrh zákona o športe s odôvodnením, že pripravuje nový komplexný zákon. Zákon, ktorý ste predložili, však nemožno v žiadnom prípade považovať za komplexný. Práve naopak. Do športu vnáša chaos, a ak vychádzame z jeho názvu, neprináša športu ani viac organizácie, ani viac skutočnej podpory. Pre slovenský šport by bolo lepšie, keby ste opísali náš návrh z minulého roku a tvárili sa, že pochádza z vašej dielne. Rozhodli ste sa, že predkladaný zákon má definovať priority štátnej politiky v oblasti športu, a preto ponechávate v platnosti ako lex generalis zákon č. 288/1997 Z. z. o telesnej kultúre. Ak však váš zákon o organizácii a podpore športu nemožno v žiadnom prípade považovať za lex specialis, pretože mnohé problematiky súvisiace s organizáciou a podporou športu, s výnimkou boja proti dopingu rieši veľmi nekonkrétne a vágne. Zákon napríklad vôbec neotvára otázky súvisiace s bezpečnosťou na športoviskách či s povinnosťami organizátorov športových podujatí. Taktiež vôbec neupravuje vzťahy medzi športovcami a klubmi. Dôkazom právnej nekompetentnosti sú všeobecné a nenormatívne  ustanovenia  § 12 a § 13 o športovej infraštruktúre, v § 14 o starostlivosti o športové talenty alebo v § 15 o športovaní detí mimo vyučovania. Ďalej sa v § 16 vôbec nevysvetľuje pojem športová reprezentácia. Namiesto toho sa poskytuje právnogramatický unikát, ktorý teraz si dovolím citovať. „Športovec je členom športovej reprezentácie, je športovým reprezentantom Slovenskej republiky.“ Nebudem robiť prednášky z formálnej logiky o tom, čo je tautológia, len si dovolím poukázať na tú skutočnosť, že z citovaného ustanovenia vôbec nie je zrejmé, čo športová reprezentácia vlastne je. Ide o poverenie alebo o kolektív, ako sa bežne vníma toto slovo v športovom žargóne. Nevedno. Na okraj pripomínam, že vládnou koalíciou odmietnutý poslanecký návrh zákona definoval športovú reprezentáciu ako poverenie. Medzi právne perličky možno zaradiť aj odvolávanie sa v § 23 a § 24 na neprávne normy, ako sú pravidlá športovej súťaže národného športového zväzu a stanovy národného športového zväzu. V zákone je ďalej veľa slovného a právneho balastu, ako je napríklad ustanovenie § 7, že, citujem, „úlohy v oblasti športu plnia aj Slovenský olympijský výbor, Slovenský paraolympijský výbor, národné športové zväzy a športové kluby“. Predkladaný text pritom nijako nešpecifikuje, o aké úlohy ide. Ďalej v § 8 je absolútne zbytočné ustanovenie vypočítavajúce vlastné príjmy športových klubov. Nejestvuje totiž dôvod, aby boli predmetom zákonnej regulácie. Za vlastné príjmy sa označujú aj poplatky za prestupy športovcov do zahraničia. V prípade futbalu pritom ide o poplatky, ktoré Slovenský futbalový zväz vyberá proti duchu pravidiel Medzinárodnej futbalovej federácie. Zákon má však aj vážnejšie prešľapy. V § 4 sa hovorí, že ministerstvo školstva organizuje a kontroluje uskutočňovanie štátnej politiky v oblasti športu a koordinuje činnosť ostatných orgánov verejnej správy a iných právnických osôb. Vzhľadom na povrchnosť a vágnosť tohto textu nie je jasné, o akých právnických osobách je reč. Ak ide o iné právnické osoby podľa § 7 tohto zákona, sú nimi Slovenský olympijský výbor, Slovenský paraolympijský výbor, národné športové zväzy a športové kluby. V tomto prípade však ide o vážny zásah do autonómie športového hnutia, ktoré vláda nemá dôvod ani právo koordinovať. Jednou z kľúčových tém zákona o organizácii a podpore športu by mala byť podpora športu z verejných zdrojov. Kým pred chvíľou spomínané nedostatky možno považovať za istých okolností za ospravedlniteľné, toto zlyhanie je neodpustiteľné. A to najmä preto, že pokiaľ nami navrhovaný a vašou väčšinou zamietnutý zákon túto otázku riešil dôkladne, tento text je v tomto smere jedno veľké šlendriánstvo. Paragraf 11 totiž vôbec neurčuje zásady a priority prideľovania dotácií, nepredpokladá rozdelenie dotácií zo štátneho rozpočtu na šport formou súťaže a ani neurčuje kategórie prioritných športov. Uvedené nedostatky neriešia ani tézy návrhu všeobecne záväzného právneho predpisu ministerstva školstva. Dalo by sa hovoriť i o ďalších nedostatkoch tohto zákona. Obmedzím sa však už iba na jediný. V texte nikde nie je definovaný status profesionálneho športovca, pričom mnohí špičkoví slovenskí športovci reprezentujúci našu krajinu na takúto zákonnú úpravu už roky čakajú. Opäť sa odvolávam na náš zákon, ktorý na profesionálnych športovcov pamätal. Keby ste sa chceli niečo viac dozvedieť o tom, čo status profesionálneho športovca vlastne znamená, odporúčam vám, aby ste si to aspoň ukradomky naštudovali v zákone, ktorý poslanci vládnej koalície šmahom roky zamietli. Možno by ste pochopili, že profesionálny športovec je okrem iného i podnikateľ sui generis a oprávnene si zasluhuje osobitné právne postavenie. Vážený pán minister, vážené kolegyne a kolegovia z koalície, na športujúcu mládež, profesionálnych športovcov a šport ako taký by ste nemali myslieť len vtedy, keď sa chcete v ich prítomnosti vyfotografovať do novín alebo sa mihnúť po ich boku v priamom televíznom prenose. Na záver si dovoľujem predniesť procedurálny návrh v zmysle rokovacieho poriadku, aby bol predložený zákon vrátený Národnou radou jeho navrhovateľovi na dopracovanie. Môžeme sa k nemu vrátiť, keď pán minister predloží zákonodarnému zboru nový návrh hodný mena zákona o organizácii a podpore športu. A ešte na úplný záver. V prípade, že niektoré moje slová vyzneli tvrdo, neboli myslené osobne, ale som presvedčená, že šport a predovšetkým naša športujúca mládež je oblasť, ktorá si zaslúži, ale i vyžaduje našu pozornosť. Ďakujem.