P. Paška, poslanec: (2004-05-25):
Myslím, že je všeobecne známe, že postoj Smeru je od začiatku reformy veľmi zásadný, a dovoľte ho zhrnúť dnes z tohto miesta do troch základných rovín. Tá prvá je naozaj zásadná a má politický, ideový a filozofický rozmer. Samotný kontext a východiská reformy, tak ako sú navrhnuté, alebo ako boli predložené v znení zákonov, je pre Smer absolútne neprijateľný a zjednodušene povedané, namiesto zavádzania efektivity prostredníctvom trhu sme presvedčení, že postupné ozdravenie verejnoprávneho systému, ba možno len dodržiavanie pravidiel, ktoré už dnes má, je schopný systém s pridaním zdrojov fungovať oveľa efektívnejšie. Tá druhá rovina výhrad je formálna a aj v tomto zákone, ktorý uzatvára celý ten maratón rozpravy, je to jasne vidieť a to, že navrhovateľ podľa nás nesplnil podmienky legislatívneho procesu a že celý pripomienkový proces nebežal v štandardoch a že ako stavovské organizácie, tak akademická obec, ale i laická verejnosť nemala v zmysle zákona možnosť uplatniť svoje pripomienky takým spôsobom, aby sa odrazili relevantným spôsobom na znení zákonov. No a v neposlednom rade je to tretia rovina výhrad, ktoré sa snažím interpretovať aj pri vystúpeniach k jednotlivým návrhom zákona, a to je samotný obsah jednotlivých zákonov, na ktoré sme čakali príliš dlho a ktoré však aj dnes v paragrafovom znení podľa nás vyvolávajú obrovské otázky a sme presvedčení, že nie sú v praxi aplikovateľné, a práve aj z dôvodu možného rôzneho výkladu a použijem výraz chaosu, po zavedení týchto zákonov ich odmietame. Ja viem, už to tu aj spomínali niektorí kolegovia aj pri minulých vystúpeniach, že sme v prvom čítaní, kde by to zrejme chcelo viac komplexnejší pohľad a odmietnutie, ale najmä z pohľadu tej tretej roviny nášho odporu je veľmi dôležité, aby som aj na konkrétnych zneniach a s aplikačným výkladom ukázal, aké riziká tento obsah zákonov so sebou nesie. Ešte dovoľte niekoľko poznámok k samotnej podstate efektívnosti, pretože odznelo to aj v prezentácii pána ministra, ktorý uviedol tento posledný zo šestice zákonov, kde opäť zdôrazňuje, že verejnoprávny charakter zdravotného poistenia a inštitúcie fungujúce pod týmto právom nie sú schopné efektívne pracovať a že jedine ich zmena právnej subjektivity, čo ma ale prekvapilo vo formulácii, ktorá odznela, bez zmeny charakteru vlastníckych vzťahov, čo by som si chcel nechať vysvetliť, je tým jediným spôsobom. Na druhej strane odznieva aj počas tejto rozpravy, ale aj z politických kruhov stále názor, že za peniaze vie robiť reformu každý a že jednoducho tento typ reformy spraví zázrak a z toho objemu zdrojov, ktorý má k dispozícii, bude systém fungovať oveľa efektívnejšie. Chcem použiť jeden príklad, už v piatok som tu prezentoval ten graf vývoja dlhu od roku 1996 a vývoja výšky spoluúčasti pacientov občanov Slovenska a celkovú charakteristiku pomeru oproti celému objemu zdrojov, z ktorej veľmi jasne vyplýva, že nie je pravda, čo prezentuje a interpretuje aj pán minister, a to, že zavedenie takzvaných marginálnych poplatkov 20 a 50 korún efektívny, manažérsky a organizátorsky prístup zo strany rezortu k riadeniu veľkých komplexov a nemocníc bol nástrojom postupného znižovania dlhu v roku 2003. Dámy a páni, čísla hovoria veľmi jasne. Mám ten graf niekde v počítači, ale nechcem zbytočne zdržiavať. Za rok 2003 dosiahla výška dlhu niečo cez 6 miliárd korún, ale zároveň s rastom spoluúčasti pacienta vyjadrený práve v poplatkoch za služby a návštevu lekára, ale aj recepty a zmenou kategorizácie o viac ako 3,5 miliardy korún. To znamená na úhrne objem zdrojov, ktoré do systému pritiekli z vrecák občana, a úhrn deficitu vlastne ukazuje, že to, čo nazýval pán minister racionalizačnými opatreniami a opatreniami vedúcimi k zefektívneniu, nebola pravda a že len zbytočne sme zvýšili tlak na vrecká pacientov. Dovoľte v tejto súvislosti ešte jeden príklad, ktorý je možno ešte indikatívnejší, a kolegovia, ktorí sú zároveň aj poslancami vyšších územných celkov, mi, dúfam, potvrdia, že čísla, ktoré budem používať, naozaj sú „validné“ a vyjadrujú skutočnosť. Stretol som sa s podpredsedom nášho vyššieho územného celku v Košiciach a spýtal som sa ho na vývoj dlhu zariadení, ktoré prešli v roku, začiatkom roka 2003, pod vyššie územné celky. Dámy a páni, štyri zariadenia Košického samosprávneho kraja vyprodukovali za rok 2003 skoro 400 miliónov slovenských korún dlhu a straty. A to, dámy a páni, napriek tomu, že došlo k zásadnej zmene charakteru vlastníctva, to je jedna z noriem, ktorú používajú reformátori, že budú základom pre zefektívnenie, vyššie územné celky, a sú dokonca definované v starom zákone, sa správajú predsa ako iní vlastníci a majú niesť všetky nástroje na to, aby tieto zariadenia začali fungovať efektívne. Všetky tieto zariadenia vykonali nevyhnutné administratívno-organizačno-finančné opatrenia, to znamená, pod tlakom aj samosprávneho parlamentu, ale aj jednotlivých odborov znižovali počet zamestnancov, znižovali objem miezd, znižovali objem priamych režijných nákladov až na elementárne minimum. Napriek tomu vyprodukovaný dlh sa pohybuje niekde na úrovni 30% zrealizovaných výkonov pri zhruba miliarde sto miliónov, poprosím kolegov, aby ma opravili, ak sa mýlim, ten dlh sa pohyboval niekde pod 400 miliónmi korún. Otázka moja teda znie: Ak nám navrhovatelia reformy tvrdia, že zmena charakteru využívania zdrojov a zmena vlastníckych vzťahov a právnych foriem poskytovateľov bude tým nástrojom, ktorý aj na súčasnej úrovni finančných zdrojov zlepší poskytovanie. Pýtam sa, prečo to tak nie je vo vyšších územných celkoch, ktoré majú dnes zo zákona všetky samosprávne, ale aj legislatívne nástroje správať sa v manažérsky, podnikateľsky a v úvodzovkách trhovo s využívaním verejných zdrojov. Nuž, nie je to, dámy a páni, preto, lebo objektívne tieto výkony v teréne existujú a objektívne tieto výkony treba dofinancovať. A tu sme pri druhom probléme reformátorov, ktorí, samozrejme, počítajú, že tento balans sa presunie na ťarchu občana pacienta a že on bude tým ďalším indikátorom alebo tvorcom zdrojov. Som však, dámy a páni, presvedčený, že 30%, a to nechcem teraz rozoberať, rozdielnu bonitu a ekonomicko-finančnú kvalitu jednotlivých regiónov Slovenska, je dnes neúnosné. Takže ak prijmeme tézu, že právnická osoba, ktorá v inej forme bude podnikať s týmito zdrojmi a bude sa snažiť efektívne o zisk, tak v tejto konštelácii buď naozaj nedá pacientovi to, na čo má v zmysle zákona právo, alebo nevyhnutne vytiahne od neho tento objem peňazí. A znovu opakujem, vyššie územné celky alebo zariadenia miest a obcí, ktoré sú naozaj pod verejnou a samosprávnou kontrolou a kde je úprimná snaha o zefektívnenie, sú jasným dôkazom, že systém potrebuje naozaj ďalšie dofinancovanie a nie na úkor ďalšieho zaťažovania a zvyšovania spoluúčasti pacientov. Poďme však k výhradám, ktoré by som si dovolil predniesť k samotnej dikcii zákona aj preto, lebo ako to už býva zvykom, a dúfam, že dnes nezabudnem tak ako v piatok, keď ma musel pán minister upozorniť, na záver predložím návrh, aby ctená Národná rada schválila, aby zákon bol vrátený navrhovateľovi na prepracovanie. O tých všeobecných podmienkach sme hovorili pri všetkých zákonoch, žiaľ, aj pri tomto zákone je pravda taká istá. Obsahom, štruktúrou aj paragrafovými zneniami tento zákon nezodpovedá tomu, čo prešlo legislatívnym procesom a, samozrejme, opäť len na pripomenutie obvyklá výhrada, o ktorej sme však presvedčení, že je pravdivá, že obsah týchto zákonov nekorešponduje s programovým vyhlásením v zásadných častiach. K samotnému zákonu, ktorý isteže sledoval určité prioritné ciele navrhovateľa, je našou základnou výhradou, že je výrazne poznamenaný disproporciou medzi tým, čo by vlastne mal obsahovať, a medzi tým, čo navrhovateľ pojal ako výraznú formu inštitucionalizácie a prenesenia politického a mocenského vplyvu do celého systému, a vidieť to aj podľa proporcií obsahov znení, kde samotným úlohám a postaveniu zdravotných poisťovní sa venuje len 13 strán textu, naopak až 36 strán textu sa venuje úradu pre dohľad a všetkým ostatným súvisiacim väzbám a ďalej ostatné aj ďalšie dve časti o transformácii sa týkajú výlučne úradu. Treba tu povedať, že aj obsahovo je to podivné najmä preto, že budeme ešte o tom hovoriť, hlavne tieto časti boli podľa nás veľmi jednoducho prevzaté zo zákona o bankách, myslím, že to dokonca ani navrhovatelia nepopierajú a že úrad pre dohľad v intenciách výkladu paragrafových znení je dvojičkou úradu pre finančný trh a veľmi jednoduchým spôsobom boli do systému implementované veci, ktoré mu nie sú prirodzené a sú mu cudzie. Z nášho pohľadu, politického, chcem zdôrazniť opäť, že trváme na verejnoprávnom charaktere, ktorý naozaj funguje na týchto princípoch: zabezpečenie zdravia, autonómia riadenia, zodpovednosť, solidarita, nezisková orientácia, sociálna demokracia a tieto všetky princípy sú v predkladanom návrhu niekde úplne inde a návrh je v príkrom rozpore so základným princípmi solidárneho zdravotného poistenia, najmä s princípom nezávislej a autonómnej samosprávy poistencov a platiteľov poistného a princípov autonómneho financovania. Poďme sa pozrieť trošku na postavenie zdravotnej poisťovne, aby bolo jasné, prečo takto formulované znenia odmietame. Chcem podotknúť, že to nie je objavenie teplej vody a v tom, čo tu niekoľko dní počúvame vo vystúpení kolegýň a kolegov to zaznieva, a nielen z opozičného, ale aj z koaličného spektra. Zákon hovorí, že zdravotná poisťovňa je akciovou spoločnosťou so sídlom na území Slovenskej republiky a tak ďalej, na základe povinného poistenia. Dámy a páni, veľa sa o tom hovorilo, tu je prehľad. Tu je prehľad európskych krajín, dovoľujem si vás upozorniť, samozrejme, trošku by sme si mali zadefinovať rozdiel medzi tým, čo my nazývame verejným poistením, to, čo je u nás súčasťou sociálneho poistenia a to, čo je niekde nazývané národná zdravotná služba, napríklad v Anglicku alebo inde, ale princíp je ten istý, sú to verejné zdroje tvorené z daní a odvodov občanov. Dámy a páni, nikde, nikde v celej Európe s výnimkou Holandska a myslím, že pán minister túto krajinu spomína, kde však treba upozorniť, že ide len o čiastočne existenciu zdravotnej poisťovne, a Švajčiarsko. Švajčiarsko, žiaľ, sa nám nepodarilo ešte dosiahnuť, ale v ostatných všetkých krajinách je prehľadne ukázané, že všetky tieto systémy fungujú naďalej vo verejnoprávnom modeli. Podotýkam, tieto krajiny prešli svojim sociálno-ekonomickým rozvojom a nepochybujem, že pri primeranej, dokonca nadštandardnej pozornosti, ktoré vlády týchto krajín venujú základnému výskumu, ale aj aplikovanému výskumu a vede, že by odborné tímy, ktoré väčšinou majú interrezortný charakter, neboli za desiatky rokov fungovania verejnoprávneho systému pri problémoch, ktoré sú plus-mínus podobné ako u nás, navrhli takisto veľmi jednoduchú transformáciu celého systému na komerčný. Pretransformovanie zdravotných poisťovní, ktoré vykonávajú verejné zdravotné poistenie na akciové spoločnosti, považujeme za zbytočné, je to unikát, s ktorým neexistujú v civilizovanej Európe žiadne skúsenosti, a vyvoláva to množstvo možných dopadov, negatívnych dopadov. O tých vyspelých krajinách sme už hovorili. Už som spomenul, že v tomto návrhu zákona najmä v kapitolách, ktoré pojednávajú o úrade, bola podľa nás veľmi zjednodušeným spôsobom prevzatá dikcia zákona o bankách a o dohľade nad finančným trhom, pritom evidentne absentujú elementárne znalosti a skúsenosti z oblasti zdravotného poistenia, pretože ak by to tak nebolo, nemohol by zákon obsahovať aj takéto ťažko realizovateľné alebo komplikované veci, ako je napríklad uzatváranie zmlúv s poskytovateľmi zdravotných zariadení. Zdravotná poisťovňa je povinná podľa zákona stanoviť a zverejňovať na úradnej tabuli alebo na inom verejne prístupnom mieste personálne a materiálno-technické vybavenie poskytovateľa zdravotnej starostlivosti, ale čo je veľmi zaujímavé, dvojka, dámy a páni, vy, ktorí aspoň trošku, hlavne z branže, ste sa zaoberali problematikou kvality a kritérií kvality v zdravotníctve, oceníte, že tvorca zákona vyriešil to, čo Európa nevie vyriešiť pomaly 20 rokov, v jednoduchom znení, že výkonové parametre v tvare zlomku, štandardizované na počet osôb v členení na jednotlivé zdravotnícke zariadenia ambulantnej zdravotnej starostlivosti a ústavnej zdravotnej starostlivosti za určené časové obdobie vyjadrujú úspešnosť prevencie a liečby. Toto je unikát, ktorý, naozaj, v úvodzovkách, budú zrejme s radosťou preberať aj európske krajiny, zjednodušene povedané. Ak poisťovňa dnes pracuje zhruba s 15, 16, 18 možno 20 000 poskytovateľmi, podľa znenia tohto zákona by niekde, ale kvôli ochrane práv pacienta mali byť zverejnené všetky tieto údaje, aby ten pacient v zmysle predstáv navrhovateľov si bol schopný vybrať toho najlepšieho, najkvalitnejšieho, najlacnejšieho, najlepšieho pôsobiaceho a, samozrejme, pre jeho orientáciu nemá byť potom len to, či má kožené kreslo, lebo hovoríme o materiálno-technickom vybavení, a či má obrazy od Rubensa alebo Picassa, ale pacient, ktorý ochorie priemerne, raz za čas, si vyberie podľa matematického čísla, ktorý lekár ho bude lepšie liečiť a pripravovať alebo mu dá lepšie podmienky pri ochrane jeho zdravia. Ďalšia z vecí, ktorá je podľa nás nerealizovateľná, že ten samotný zákon sa vôbec nezaoberá pacientom, zaoberá sa technickými a podľa nás neriešiteľnými vecami. Ukážka je opäť § 7, uzatváranie zmlúv o poskytovaní zdravotnej starostlivosti, to je opačný reverz, teda vzťahu poisťovňa - poskytovateľ, kde napríklad by stálo zato spýtať sa navrhovateľa, čo sa stane, ak v zmysle zákona poskytovateľ odmietne uzatvoriť zmluvu, pretože zákon sa väčšinou zaoberá tým, že poisťovňa ako regulátor, lebo to je princíp celého návrhu, bude regulovať trh a že on bude diktovať podmienky a uzatvárať s poskytovateľmi. Otočme to a spýtajme sa, čo sa stane, ak poskytovateľ odmietne uzatvoriť zmluvu podľa návrhov poisťovne a čo sa stane, ak to bude náhodou poskytovateľ, ktorý má nie všeobecný charakter, ale pôjde napríklad o vysoko špecializovaný ústav srdcových chorôb a ja neviem čoho, inštitúty, ktoré poznáme aj v dnešnej štruktúre, čo bude s pacientom? Alebo čo urobí poisťovňa a kde zabezpečí v zmysle takto znejúceho zákona pre pacienta starostlivosť? No nikde, môže si ísť pacient poplakať a pomodliť sa a niekde sa podeliť o svoje starosti. Tie dôsledky naozaj sú niekedy podivné, návrh, vymedzenie činnosti zdravotných poisťovní v predkladanom návrhu zákona nedosahujú ani súčasný stav, definovaný v zákone 273. Tu chcem povedať, že sa vôbec netajíme tým, že Smer je presvedčený, že zákonná norma 273 o zdravotnom poistení dnes je dobrá norma obsahujúca aj na základe skúseností a vývoja za 12 rokov dozadu dostatočný priestor, aby jednoduchou úpravou bolo možné túto právnu normu dostať do podoby efektívneho pôsobenia. Znovu chcem zdôrazniť, že v takto koncipovanom zákone vlastne ten pacient nikde nefiguruje v pozadí riešení rôznych vzťahov na úrovni zdravotných poisťovní a úradu. Treba však povedať, že jeden - a to je vážny paradox, ku ktorému dôjdeme, a pokúsim sa to zanalyzovať, že za stavu, keď každý zdôrazňuje nedostatok zdrojov na poskytovanie kvalitnej zdravotnej starostlivosti, ideme vlastne otvoriť systém, ktorý v takejto podobe neobsahuje prirodzené regulatívy proti rastu všeobecných nákladov a takto navrhovaný zákon uvoľňuje priestor pre rast administratívnych nákladov, zavádza znepriehľadnenie finančných tokov a presúva zodpovednosť štátu za svoje základné úlohy, podotýkam - definované ústavou - na štáb úradníkov v takzvanom nezávislom úrade financovanom nie zo štátnych prostriedkov, ale z poistného. Z iného pohľadu transformácia zdravotných poisťovní na akciové spoločnosti. Domnievame sa, že ide o deformáciu obchodnej spoločnosti, nakoľko nerobí z týchto subjektov plnoprávne obchodné spoločnosti, práve zavedenie regulatívov alebo inštitucionálnych regulatívov cez úrad pre dohľad a niektorých iných noriem vlastne potiera prirodzené funkcie a mechanizmy, ktoré samotne obchodné právo vo svojej podstate nesie a ktoré osoby vykonávajúce svoju činnosť dikciu obchodného práva využívajú práve na zefektívnenie a na zlepšenie svojho postavenia. Deformácia obchodnej spoločnosti a jej fungovanie je presne v kontradikcii dvoch zákonov, pod ktorú sa dostane takáto spoločnosť, na jednej strane je to obchodný zákon a súvisiace právne, daňové a finančné normy, na druhej strane predmetný návrh zákona, ktorý výrazne vstupuje do výkonu spoločnosti a ako špeciálna právna úprava podľa nás vytvára zmätok aj pre relevantné právne posudzovanie prípadných sporov, výkladov a súvisiacich vzťahov. Návrh zákona je rozsiahlymi kompetenciami úradu likvidačný vo vzťahu k pluralite a k systému zdravotného poistenia. Chcem podotknúť, že Programové vyhlásenie vlády, na ktoré sa navrhovatelia odvolávajú veľmi jasne, trvá na zachovaní systému plurality, ale aj cez veci, o ktorých budeme hovoriť neskôr, sa ukazuje, že inštitucionálne je úrad pre dohľad práve tou inštitúciou, ktorá tým, že výrazne vstupuje do kreovania organizácie riadenia a že má zákonom definované, a nadobudne výkon právomoci a výkon rozhodnutí na takej úrovni, že vlastne sa podľa nás stráca zmysel fungovania viacerých zdravotných poisťovní, pretože, naozaj, tieto nemôžu bez súhlasu úradu vlastne urobiť nič. Jeden príklad za všetky, je to otázka zodpovednosti za škodu, postavenie členov predstavenstva. Považujeme za krajne nešťastné, aj keď rozumieme obsahu navrhovateľa, prečo tak urobil, že tento úrad, ktorý bude obsadzovaný spôsobom, o ktorom sme aj hovorili, do ktorého budú výrazne zasahovať politické subjekty, má nástroje na personálne ovládnutie celého systému. Napríklad postavenie štatutára, ktorý môže alebo priam dokonca vyžaduje súhlas úradu, jeho zodpovednosť za škodu v zdravotnej poisťovni, na druhej strane úrad, budeme o tom hovoriť, nenesie žiadnu zodpovednosť za ani správne akty, ani iné akty, ktoré mu zo zákona vyplývajú, a ak vznikne škoda, z titulu, ja neviem, neplnenia lehôt správnych konaní, napríklad. Zákon nikdy nehovorí, aké sú lehoty správneho konania úradu, ako bude fungovať a či budeme používať štandardnú právnu normu alebo dôjde ku zmluvnému vzťahu. Činnosť zdravotnej poisťovne prijíma poistné na verejné zdravotné poistenie, prerozdeľuje poistné a uplatňuje na úrade nárok na poistné a to je to, čo sme hovorili už aj v piatok, dámy a páni, chceme poukázať, ako zbytočne sa komplikuje doteraz veľmi jednoducho fungujúci vzťah poisťovňa - platiteľ poistného a poisťovňa - poskytovateľ zdravotnej starostlivosti. Sme presvedčení, že práve zavedenie tohto inštitútu je dobrou ukážkou toho, ako pán minister a navrhovatelia za každú cenu aj v oblastiach, v systéme, ktoré bezpochyby fungujú a každý to potvrdí, uplatňuje takzvané novembrové revolučné princípy. Dámy a páni, pracovníci všetkých zdravotných poisťovní vám potvrdia, že úspešnosť výberu poistného je dnes rádovo niekde na 96%, že výkon exekučných rozhodnutí a uplatnenie nárokov sa deje veľmi jednoducho, je to efektívne a priame. Napriek tomu navrhovateľ zavádza aj do tohto transparentného fungujúceho vzťahu medzičlánok úradu, ktorý bude rozhodovať o tom, kedy a akým spôsobom sa má vymáhať alebo sa nemá vymáhať. Poďme ďalej. Toto je súčasný stav, priamy vzťah zdravotná poisťovňa - poskytovateľ, teda platiteľ poistného v prípade neplatenia štandardné postupy. Ako som už povedal, efektívnosť výberu zdravotných poisťovní je na Slovensku veľmi dobrá a je to fungujúci vzťah. Pozrime sa, ako by to malo podľa návrhu vyzerať. Medzi zdravotnú poisťovňu a platiteľa vstupuje úrad, to znamená, ak platiteľ poistného neplatí, zdravotná poisťovňa musí dostať súhlas úradu pre dohľad, začína vymáhať, platiteľ poistného platí, samozrejme, ale už aj s cenou za službu vo výške jedného percenta, ktoré ide do príjmov úradu. Považujeme tento vzťah za zbytočne komplikovaný. V zmysle prechádzajúcich paragrafových znení je tento mechanizmus identifikovaný aj v podobe vzťahu medzi poskytovateľom, pacientom a zdravotnou poisťovňou. Pre tých, kto nevie, dnes prídete k lekárovi, je to plne hradená liečba alebo služba, neplatíte nič, ak je to čiastočne platená, napríklad liek alebo vydanie potvrdenia, zaplatíte priamo lekárovi od poplatkov. Návrh systému, ktorý by to mal takzvane zefektívniť, zavádza tento komplikovaný vzťah, pacient napriek poskytnutiu zdravotnej služby, ktorá nemá charakter plne hradenej, nehradí nič a hradí to poisťovňa. Poisťovňa si u pacienta uplatňuje rozdiel medzi úhradou z verejných zdrojov a medzi tým, čo mal zaplatiť. V prípade ak, samozrejme, pacient nie je schopný, alebo nechce zaplatiť, nemôže dôjsť opäť k jednoduchému vzťahu. Zdravotná poisťovňa sa musí obrátiť na úrad, požiadať o súhlas s vykonaním alebo s otvorením vymáhania a, samozrejme, vzniká z toho galimatiáš. Nehovoriac už o tom, že čo je a neviem to pochopiť, zákon umožňuje úradu rozhodnúť, že nesmie zdravotná poisťovňa vymáhať dlh. A to je naozaj opäť perlička, kde zrejme bude nutný pohľad aj ústavných právnikov, ak totižto či poisťovňa, či akciová spoločnosť, poskytovateľ budú právnickými osobami, neviem na základe čoho im akýsi úrad bude brániť výkonu ústavného práva domôcť sa svoje pohľadávky. Rozumieme filozofii, zrejme mal navrhovateľ na mysli takýmto spôsobom ochranu sociálne slabších alebo ľudí, alebo skupín, ktoré nebudú schopné v danom okamihu zaplatiť spoluúčasť. Na druhej strane vyvoláva to niekoľko otázok na úrovni daní, napríklad čo právnická osoba urobí s takto nedobytnou pohľadávkou. Bude to položka, ktorú odpíše z daní, alebo bude to položka povyšujúca daňový základ, alebo jednoducho štát opäť zasiahne tak, ako to má vo zvyku v poslednej dobe, do výkonu vlastníckych práv, že povie: Odpíš si to, jednoducho nemáš nárok na túto pohľadávku. Samozrejme, celý systém je, alebo postavenie úradu je zdôraznené a posilnené sústavou sankcií a opatrení, ktoré naozaj - a nielen voči zdravotnej poisťovni, ale aj voči platiteľom a voči pacientom - môžu spôsobiť vážne problémy, vážne traumy v týchto vzťahoch. Zarážajúce je aj hospodárenie úradu, kde úrad samozrejme nebude fungovať ako štátna inštitúcia, to znamená nebude súčasťou rozpočtu, ale celý jeho chod bude financovaný práve zo zdrojov, o ktorých hovoríme, že je ich nedostatok. Pri konštrukcii, o ktorej hovorí zákon, v súčasných číslach je príjem vyplývajúci z 0,5-percentného základu vybraného poistenia od každej poisťovne, niekde kumulatívne 300 miliónov korún, samozrejme, s rastom objemu zdrojov a s rastom reálnych miezd bude, dámy a páni, rásť príjem tohto úradu a už odhadom rastu ekonomiky pre rok 2005 a 2006 to môže byť až 500 miliónov korún a pri tvorbe zdrojov a pri zavedení odvodu do verejných zdravotných fondov na základe toho, ako sme to videli v zákone o zdravotnom poistení. To znamená nie z minimálnej mzdy, ale z priemernej mzdy. Ďalej sú to úroky omeškania, všetky poplatky za správne akty, ktoré vykonáva. Nie je to zanedbateľný peniaz, tých 80 miliónov korún je číslo, ktoré vychádza zo stanoveného poplatku zákonom z objemu, ktoré dnes zdravotné poisťovne bežne vymáhajú. Čiže už v tejto konštrukcii je to 380 miliónov korún, čo je však, dámy a páni, veľmi zaujímavé, zisk z predchádzajúcich účtovných období. Výdavkami úradu sú veľmi vágne definované náklady, z čoho vyplýva, že tie peniaze sa budú môcť používať v podstate na základe rozhodnutia manažmentu úradu, ale znovu chcem upozorniť na ten zisk z predchádzajúcich účtovných období, ak činnosť úradu je výlučne financovaná z verejných zdrojov, lebo sú to všetko verejné zdroje, ktoré prídu zo zdravotného poistenia. Považujeme za nekorektné, aby to, čo úrad neminie na svoj chod, sa nevrátilo nazad do zdravotného systému a poskytovateľom, ale aby to tvorilo súčasť rozpočtu. Opäť len pre vašu informáciu, ako sa tieto výnosy tvoria. Tu sme pri ďalšej vážnej výhrade, a to sú tie personálne akty a vstupovanie jednak do kreovania samotného úradu a cez právomoci a výkon do celého systému a jeho personálno-politické možné zneužitie, veľmi jasne popísané možnosti právomoci úradu. Samozrejme, považujeme aj toto za likvidačný prejav k základu, ktorý aj my považujeme za nesmierne dôležitý, a to je pluralita zdravotného poistenia. Pre lepšie porozumenie, takto to, dámy a páni, zrejme bude vyzerať. Úrad pre dohľad práve cez inštitúty, o ktorých som hovoril, bude rozhodovať, bude kontrolovať, bude kádrovať, bude posudzovať, bude povoľovať bez akejkoľvek recipročnej zodpovednosti, pretože v zmysle zákona vlastne nezodpovedá za nič, kumuluje finančné zdroje, ktorými ochudobňuje celý systém, a kto získa kontrolu nad takto definovaným úradom, ak by tento zákon prešiel, získa kontrolu alebo získa výrazný vplyv, aby sme nepoužívali zbytočne expresívne veci. Poďme na záver zhrnúť, ten návrh v súhrne rieši vznik úradu, považujeme to úplne za zbytočné, transformáciu zdravotných zariadení na akciové spoločnosti, „budiš“. Máme k tomu pohľad, že za danej etapy to nepovažujeme za dôležité, nakoniec existujú aj v dnešnom systéme poskytovatelia, ktorí poskytujú zdravotnú starostlivosť ako právnické osoby, ktoré majú obchodnú formu, na druhej strane pri transformácii veľkých nemocníc a lôžkových zariadení, ktorých sa to týka, ak má byť pravda to, čo povedal minister aj v úvode, že je to transformácia zdrojov, ale bez zmeny vlastníckych vzťahov, pýtame sa, prečo napríklad zákon neobsahuje niektoré poistky, ktoré sú bežné v legislatívnych systémoch. Napríklad doložka zabránenia prevodu privatizácie alebo predaja akcií. Ak tvrdí navrhovateľ, že či už niektoré zdravotné poisťovne, kde je zakladateľ štát, alebo aj niektoré zariadenia, ktoré sú dnes vo vlastníctve štátu, bude zachovaný charakter vlastníckych vzťahov, vyžadovali by sme napríklad vzorové stanovy takejto akciovej spoločnosti, ktoré by veľmi jasne definovali nemožnosť prevodu akcií a zmenu vlastníckych vzťahov. Dámy a páni, blížime sa k záveru. Tá podstatná výhrada, ktorá tu zaznieva, a nielen z našich úst, je naozaj pre nás neprípustná zmena charakteru verejných zdrojov v súvislosti aj s navrhovanými ďalšími inštitútmi, ktoré by ich mali kontrolovať. Sme presvedčení, že model, tak ako ho vidíte, keď sa všetci občania skladajú do toho spoločného balíka, ktorý je aj dnes vlastne pod kontrolou či štátneho dozoru, alebo Najvyššieho kontrolného úradu, je ozdraviteľný a môže fungovať dôsledným trvaním na dodržiavaní zákona a noriem a sme presvedčení, že návrh zákona, ktorý tieto verejné zdroje zmení a dá im charakter súkromného práva súkromných zdrojov, v ktorých začnú prostriedky samozrejme cirkulovať výlučne pod kontrolou úradu a vymknú sa spod kontroly či už štátneho dozoru, alebo Najvyššieho kontrolného úradu, je pre nás princíp neprijateľný a zásadne ho odmietame a odmietame ho aj preto, že takto transformované zdroje získavajú zákonnú legitimitu na využívanie v iných oblastiach a v iných úrovniach systému. Nebolo by na tom možno nič zlé, pretože aj navrhovateľ sa snaží definovať v návrhu zákona akýsi podiel toho, čo on nazýva zisk, čo my tvrdíme, že nemá byť ziskom, že to je len buď úspora, alebo rozdiel medzi nákladmi na úkor niečoho, či kvality, alebo občana pacienta a že tieto zdroje je transformovaná zdravotná poisťovňa schopná posunúť do oblasti podnikania zdravotníckeho zásobovania, poskytovateľov, lekárenstva, služieb, to znamená všade tam, kde ani v zmysle navrhovaného zákona, ale ani v zmysle obchodného práva nič nebráni tomu, aby kumulovali zisky v objemoch, ktoré sa jednoducho vymknú spod kontroly a odtečú súkromným vlastníkom bez toho, aby sa vrátili do systému, ako často o tom hovorí pán minister. No a dôsledky, veľmi zjednodušene. Z celého balíka, nad ktorým všetci plačeme, že je malý a že ho nemáme dosť, nám takto unikajú priamo finančné prostriedky, ktoré sme pri objeme zdrojov pre tento rok vygenerovali na úrovni skoro 380 až 390 miliónov zdrojov, nehovoriac o tom, že dnes zdravotná poisťovňa, ktorá funguje vo verejnoprávnom charaktere, má veľmi jasne taxatívne stanovené objemy svojich správnych réžií vo výške štyroch percent. Spoločnosť obchodného typu samozrejme získa v rámci portfólia svojich vzťahov neobmedzený priestor na rast nákladov. Je to bežný postup, poznáme to aj z iných akciových spoločností, práce a služby a tak ďalej, rôzne analýzy a samotní poskytovatelia, tvorba zisku a nielen tá, ktorá sa vráti aspoň päťdesiatimi percentami do systému, ale aj tá, ktorá odtečie cez rôzne iné aktivity, a potom sú to, samozrejme, aj poskytovatelia, ktorí takisto budú v obchodnej podobe mať tendenciu, samozrejme, zvyšovať svoj zisk, možno aj na úkor celého objemu zdrojov. V tejto súvislosti naozaj už len jedna kratučká poznámka. Chcem reagovať, pán minister v jednej debate odôvodňoval tú legislatívnu možnosť, ktorá dáva zdravotným poisťovniam podnikať aj tým, že napríklad, myslím, že je tam definované distribúcia a lekárenstvo, že dnes sa liečba niektorých prioritných diagnóz – onko-, kardio-, vykonáva liekmi alebo pomôckami, ktoré prechádzajú celým obchodným reťazcom a vracajú sa predražené až o 34% plus DPH. Som presvedčený a chcem len poukázať, že už v roku 1993 v prvom zozname, ktorý predkladal pán minister Soboňa, aj keď dva týždne po nadobudnutí účinnosti sme poznali jednoduché riešenie, erká, háčka pri lôžkových liečbach alebo to, čo používali poskytovatelia na klinike, tieto ceny boli znížené o obchodné marže. To znamená, nepotrebujeme na to dávať možnosť podnikať zdravotnej poisťovni, aby sa jej nezvyšovali náklady na liečbu. To je len, naozaj, veľmi krátka poznámočka. To je to, o čom som hovoril, distribúcia, zdravotná starostlivosť. Zdravotná poisťovňa môže vykonávať nemocenské poistenie, zrejme ten ďalší výklad asi, lebo ja som ho nepostrehol, by to malo vytvoriť predpolie, možno aj iné doplnkové, bol by som rád, keby sme. Lebo možno je to len nepochopenie toho samotného návrhu. Dámy a páni, aj na základe uvedeného musíme konštatovať, že, naozaj, Európa a zahraničie nepozná takýto rozsiahly experiment na päť a pol miliónoch ľudí a že dôsledky, ktoré z toho môžu vyplynúť, nás nútia striktne takýto model bez toho, aby prebehla dôležitá prípravná fáza, metodologická, metodická, nejaký model v menšom rozsahu, ktorý by potvrdil, alebo vyvrátil niektoré obavy, podporiť. Na záver znovu, dámy a páni, pretože toto je alfa a omega, ja nepochybujem o možno dobrej a úprimnej snahe aj ministra, aj navrhovateľov urobiť niečo so systémom. Znovu tá otázka. Toto sú európske krajiny. Ak by existovalo takéto jednoduché riešenie, s ktorým prichádzajú navrhovatelia, ste naozaj presvedčení, že už nikde v Európe v kontexte, o ktorom sme hovorili, by sa niekto o to nepokúsil? A to chcem zdôrazniť, že ide o krajiny s vyspelým politickým systémom, kde na rozdiel od slovenskej roztrieštenej politickej scény sa striedajú v určitých fázach vlády, ktoré majú dokonca aj ústavné väčšiny. To je jedno, čo sú ľavé, či sú pravé. Mimochodom, anglickú reformu, ktorej príprava bola dva roky, a päť rokov bežal model a dodnes tie nemocnice sú štátne, začali ešte konzervatívci. To znamená, dámy a páni, aj z týchto dôvodov by som rád požiadal, aby ste prijali náš návrh a to aby takto navrhnutý zákon bol vrátený navrhovateľovi na prepracovanie. Dámy a páni, ďakujem vám veľmi pekne za pozornosť. Nepochybujem, že táto rozprava otvorila veľa problémov. Ja budem veľmi rád, ak naozaj pán minister umožní to, čo prezentoval v nedeľu, a to, že nechá priestor alebo že vytvorí priestor až do jesene na to, aby sa o návrhoch zákona a jeho možných dôsledkoch rokovalo a debatovalo. Chcem však zdôrazniť, že Smer bude, nech už to dopadne akokoľvek, hlasovať proti, pretože som presvedčený - a nakoniec aj navrhovatelia to avizovali -, že bez zmeny, zásadnej zmeny charakteru a charakteristiky tejto koncepcie, a to sú trhové vzťahy, transformácia zdravotných poisťovní, zmena verejných zdrojov na súkromné, zrejme nemá pre navrhovateľa takáto koncepcia zmysel, aby ju stiahol. Pre nás, pre Smer sú to zásadné politické postoje. Napriek tomu, dúfam, že v období do jesene naozaj, tí z vás, ktorí prejavili záujem o zdravotnú reformu, ale aj všetci predstavitelia stavovských organizácií a nakoniec aj pacienti, občania nájdu spôsob, aby eliminovali to, čo, žiaľ, od začiatku reformy rezonuje ako z môjho pohľadu najvážnejší problém, že nebol vytvorený priestor na dialóg, a možno si to uvedomuje aj pán minister teraz, že možno niekedy zbytočne prichádza o energiu, ktorú, ak by ten priestor bol vytvorený, ak by štandardne sa diskutovalo nielen na politickej oponentúre, ale aj odbornej, že by sme mohli byť ďalej. Ďakujem vám za pozornosť a teším sa na vrátené zákony, ktoré prídu, samozrejme, tým, že neschválime, aby tieto zákony prešli do druhého čítania. Ďakujem vám pekne. (Potlesk.)