Tankó, Viliam, poslanec NR SR (2023-11-16):
Vážení členovia vlády, vážené pani poslankyne a páni poslanci, naozaj tento záväzný vládny dokument znamená deklarovaný návrat normálnosti? Naozaj sa môžeme spoľahnúť, že odteraz až navždy budeme žiť v demokratickej spoločnosti? V právnom štáte, ktorý rešpektuje menšiny? Doteraz okrem svetlej výnimky vládnej koalície z predchádzajúceho volebného obdobia neboli menšiny a prístup k nim definované ako priorita. V preklade to znamená, že sme v koalíciách, v ktorých dominoval SMER, teda vo vláde Fico 1, Fico 2, Fico 3, nezachytili výrazný posun v pozitívnom vnímaní menšín na Slovensku. Bez ohľadu na to, že išlo o menšiny národnostné či sexuálne. Uvedomujem si, že nie je priestor na tomto mieste interpretovať hĺbkovú mediálnu analýzu výrokov súčasných vrcholových predstaviteľov našej krajiny, bolo by to jednak nadlho, ale čo je horšie, je aj opakovaním a šírením týchto stereotypov a mýtov o menšinách. Nebudem to robiť, lebo napríklad taký pán Danko si nezaslúži viac reklamy, ako si len on sám vie na svoju osobu zaslúžiť reklamy. Dovoľte mi predtým, ako sa vyjadrím k programovému vyhláseniu vlády, povedať pár viet o nás. Viete, o kom? No predsa o nás Rómoch. Sme druhou najväčšou menšinou národnostnou na Slovensku. Tento štatút menšiny máme ešte z roku 1990. Neuveríte, ale v praxi by to malo znamenať oveľa viac ako len uznesenie či deklaráciu uznania. Nie, nie sme Cigáni, nie sme objekt sociálnej politiky, sme hrdá národnostná menšina, ktorá si zaslúži istoty. Istotu, že sa k nám budú vrcholoví predstavitelia tohto štátu správať ako k plnohodnotným obyvateľom tejto krajiny. Ako k obyvateľom s rovnakým prístupom k službám, vzdelaniu, zamestnaniu, zdraviu, participácii na rozvoji občianskej spoločnosti. Ako k ľuďom, v ktorých je potenciál a ktorí sú prospešní pre túto krajinu. Jedinou istotou však naďalej zostáva, že sme síce mediálne najviditeľnejšou menšinou, ktorá je zároveň ale neviditeľnou menšinou, ktorú v najlepšom prípade chcete spoznávať i napriek tomu, že sme tu 700 rokov na tomto území. Už nechceme zažívať protirómsky rasizmus, nechceme neustále ďakovať za niečo, čo by malo byť v demokratickej krajine, spoločnosti normálne, normálne a nie výnimočné. Ďakovať, že máme vzdelanie, že máme prácu, že nás obslúžia v reštaurácii. Prepáčte, nepatrím medzi ľudí, ktorí by používali konfrontačný štýl komunikácie, i napriek tomu, že som profesionálny boxer zvyknutý dostávať a rozdávať tvrdé rany, v politike budem konštruktívny. Chcem hľadať prieniky spolupráce, ktorá zlepší postavenie menšín na Slovensku. Tak poďme na to programové vyhlásenie vlády. Keďže som bol nedávno aj študentom verejnej vysokej školy v Nitre, kde sme mali aj štatistiku, tak dokument má 88 strán, je rozdelený do piatich veľkých oblastí, výraz Róm, Rómka, prípadne rómsky, rómske je v dokumente celkovo spomenuté až šesťkrát. Nachádzajú sa na strane 61 a sú súčasťou politiky podpory národnostných menšín. Keby som chcel imitovať slová klasika, po tejto štatistike poďakujem za pozornosť, za pozornosť a odídem. Alebo využijúc slová ďalšej tentokrát klasičky, by to bolo samé: bla, bla, bla. Túto vládu zaujíma najmä, a teraz citujem: Osobitne bude vládu zaujímať možnosť obzvlášť motivácie zapojenia členov marginalizovaných skupín do pracovného trhu, ktorý je dnes poznačený nedostatkom pracovnej sily. Mám tomu rozumieť tak, že roboty je plno, len Rómovia a Rómky nechcú pracovať, že nemajú motiváciu pracovať? Prosím, a odvolávajúc sa na vašu enormnú snahu zapájať do procesu participácie samosprávy, skúmali ste niekedy motivácie potenciálnych zamestnávateľov zamestnať Rómov? Inak povedané, aj keď tých pracovitých (pracovných, pozn. red.) príležitostí je tak strašne veľa, čo je dôvodom neuplatniteľnosti Rómov na trhu práce? Nie je to náhodou diskriminácia zamestnávateľov, neochota zamestnať Rómov iba preto, že sú Rómovia? A ešte mi dovoľte jednu citáciu z tohto dokumentu: „Vláda je pripravená, berúc na zreteľ všetky špecifiká marginalizovanej rómskej komunity, realizovať vo svojej politike k marginalizovaným skupinám filozofiu rovnováhy medzi právami a povinnosťami dotknutých osôb.„ Opravte ma, ak sa mýlim, ale mám tomu rozumieť tak, že tento typ filozofie v praxi znamená politiku teroru viditeľnú v Moldave či v Dubnici? Tí ľudia si to pamätajú a my takisto. To je tá pomyselná rovnováha medzi právami a povinnosťami? Prejdime na oblasť športu. Ako veľmi dobre viete, profesionálnym športom žijem odmalička. Osobne ma teší, že v programovom vyhlásení vlády mu venujete viac pozornosť, avšak na to, že chcete zriadiť nové ministerstvo, ste pre obhajobu jeho vzniku mali venovať viac ako jednu stranu A4. A teraz v zásade nejde o to, že to malo byť rozsahom viac, ale čo tá jedna strana vlastne svojím obsahom prezrádza. Pozitívom je, že chcete byť pri prerozdeľovaní finančných prostriedkov spravodlivejší, dokonca budovanie športovej infraštruktúry bude podľa tohto dokumentu príbehom úspechu. Chcem tomu veľmi veriť. Chcem veriť tomu, že budete pozornosť venovať aj viac individuálnym športom, pretože sú dlhodobo finančne podvyživené. Že sa nebudú stavať, prípadne len upravovať futbalové plochy a to len preto, lebo sme národ futbalový. Nezabúdajme, že dosahujeme vynikajúce výsledky vo viacerých individuálnych športoch, som aj ja jeden z nich, asi môžem povedať, aj v kolektívnych športoch. Nezabúdajme, že aby sa z nás a z našich detí stali vrcholoví športovci a športovkyne, nestačí byť hrdý len na štátny symbol na hrudi pri zápase. Lebo to je už len výsledok. Zamerajme sa na proces, ako sa k tomu výsledku dopracovať. Aktuálne sú napríklad takou veľkou témou 2 % daní z príjmov, ktoré môžte každý rok poukazovať, respektíve darovať nejakej organizácii, inštitúcii, klubu alebo občianskemu združeniu. Čo je dôležité, z týchto percent prežívajú mnohé matky s hendikepovaným dieťaťom, lebo mu môžte raz za rok pomôcť pár desiatkami svojich eur z platu. Hovorím to preto, lebo ministerstvo práce chce z týchto 2 %, ktoré idú organizáciám v celkovej hodnote takmer 90 mil. eur ročne, spolufinancovať 13. dôchodky. Osobne podporujem iniciatívy, ktoré zabezpečia tieto dôchodky, nesúhlasím však s tým, aby sa pomáhalo niekomu slabšiemu v tejto spoločnosti na úkor iného slabšieho. Čiže pomôžeme starším a zoberieme napríklad ľuďom s hendikepom. Nemyslím, že je to správna cesta a očakávam, že sa k tomu konštruktívne postavíme a budeme hľadať možnosti, ako to urobiť inak. Na tejto jednej strane som si neprečítal nič o prevencii rizikových javov prostredníctvom športu. Nič o vyhľadávaní talentov z chudobných pomerov, nič o vyššej finančnej motivácii profesionálnych športovcov, aby napríklad reprezentant Slovenska popri športe nemusel robiť kuriéra, aby mal peniaze napríklad na tréning. Pevne verím, že ma počas nielen tohto obdobia presvedčíte o tom, že nové ministerstvo vzniklo pre šport a nie pre vás. Dovolím si vyjadriť sa ešte k jednej oblasti, a tou je školstvo. Dámy a páni, je po voľbách. Nemusíte strašiť obyvateľov Slovenska s gender ideológiou, ktorá „ovládne“ naše základné školy. Možno iba jedna taká malá krátka poznámka pod čiarou. Asi nie je pre predstaviteľov vlády nič nové, že mimovládne organizácie suplujú práve štát v tak dôležitých témach ako je prevencia rizikových javov v spoločnosti, ako sú násilie, závislosti a mnohé iné. Práve riaditelia a riaditeľky škôl využívajú mimovládky na vzdelávanie detí, šírenie osvety a prevencie napríklad násilia v ich školách. Buďme preto vecní, nevytvárajme zástupné problémy v témach, ktoré sú pre školstvo dôležité. Nevytvárajme zbytočné dymové clony. Hneď v prvej vete v oblasti vzdelávacia politika si môžte prečítať, že každá dieťa má podľa ústavy právo na vzdelanie. Neviem, či si ctené auditórium uvedomuje, že v prípade rómskych detí je to práve značne pokrivené. Viete prečo?... (Prerušenie vystúpenia časomerom.)