I. Andruskó, poslanec: (2008-05-20):
1. učiteľmi sa stanú najlepší študenti vysokých škôl, 2. pre pedagógov je zabezpečená permanentná možnosť kvalitného ďalšieho vzdelávania, 3. systém sa snaží zabezpečiť pre každé dieťa vzdelávanie na najvyššej úrovni a 4. pedagógovia absolventi začínajú s platom na úrovni aspoň 95 % priemerného platu. Chcel by som ešte raz zdôrazniť, aspoň 95 % priemerného platu. Z uvedených jednoznačne vyplýva, že hlavným predpokladom úspešnosti každého úspešného výchovno-vzdelávacieho systému je dostatočné zabezpečenie jeho finančného krytia. To sa vzťahuje, samozrejme, aj na Slovenskú republiku, ani my nemôžeme očakávať lepšie školstvo bez dostatočného zvýšenia potrebných finančných tokov. Tomu však odporuje skutočnosť, že zvýšenie rozpočtu pre regionálne školstvo na Slovensku v tomto roku nedosiahne úroveň zvyšovania hospodárskeho rastu. Tým pádom by sme mohli hocijaké hodnotenie už aj ukončiť, lebo vo svetle tejto skutočnosti je každá zákonodarná iniciatíva len bezzubým kozmetickým pokusom. Síce na základe očakávania odbornej a laickej verejnosti tento návrh zákona obsahuje aj moderné a progresívne prvky potrebné k uskutočneniu skutočnej reformy, mám na mysli obsahovú reformu učiva, možnosť vypracovania pedagogického programu školy, tzv. školského vzdelávacieho programu, medzinárodná klasifikácia škôl, individuálne vzdelávanie atď., ale všetky tieto pozitíva sú však, bohužiaľ, eliminované mnohými nedostatkami, chybami, ktoré vyplývajú z unáhleného a nepremysleného postupu pri vypracovaní tohto návrhu zákona. Zbytočne sa zavádza školský vzdelávací program, ak na jeho vypracovanie majú dotyční len niekoľko mesiacov. Na vypracovanie vážneho a premysleného programu je totiž potrebný dostatočne dlhý časový interval v trvaní možno niekoľkých rokov. Len tak je možné postupne poskladať programy jednotlivých ročníkov. Teraz sú však základné školy konfrontované so situáciou, v ktorej musia vypracovať program pre 1. a 5. ročník, pričom chýbajú pedagogické programy pre 2., 3. a 4. ročník. V prípade 5. ročníka teda školy budujú strechu bez základov a stien. Na úrovni stredných škôl je málo pochopiteľné, prečo tento návrh zákona neguje relatívne nový systém maturitných skúšok, ktorý umožňuje vykonať maturity na rôznych úrovniach. Tým pádom žiakov namiesto objektívnych a viacstupňových skúšok znova očakáva jednoduchý a menej objektívny systém skúšania. Tiež sa zrušuje možnosť započítania maturitnej skúšky do výsledkov prijímacej skúšky na vysokých školách. Sem patrí aj špeciálny problém stredných škôl s vyučovacím jazykom maďarským, ktorých žiaci, súčasní tretiaci, ešte ani dnes nevedia, z koľkých predmetov budú maturovať v budúcom školskom roku. Na základe vykonávacieho predpisu zákona totiž na školách s vyučovacím jazykom maďarským sa zvýši počet predmetov na maturitnej skúške zo štyroch na päť. Tieto školy sú v zmysle návrhov znevýhodnené aj v inej oblasti na vypracovanie vlastného pedagogického programu, tzv. školského vzdelávacieho programu, im totiž zostáva namiesto pánom ministrom sľubovaných 30 % len 10 až 15 % z celkového počtu vyučovacích hodín. Návrh školského zákona nesie všetky prvky spôsobu myslenia a práce súčasného vedenia ministerstva školstva. O tom svedčí napríklad skutočnosť, že mnohé demokratické a progresívne prvky sú obetované len zato, aby mohol byť náš výchovno-vzdelávací systém znova riadený ručne, aby boli v rámci neho znova vytvorené štruktúry, ktoré tlieskajú na povel. Návrh posilňuje úlohu školských úradov, povoľuje používanie len ministerstvom schválených učebníc, znižuje právomoci a možnosti samosprávnych školských orgánov a školských rád. Zhrnutím môžeme konštatovať, že niektoré kladné prvky návrhu sú preberané veľkým množstvo záporných efektov, ako napríklad nepremyslenosť, resp. absencia vhodnej koncepcie. K realizácii skutočnej reformy totiž nestačí mechanicky zlepiť niektoré existujúce a zastarané zákony a vyhlášky, bolo by potrebné vymyslieť novú pridanú hodnotu. A teraz dovoľte mi, aby som predkladal niekoľko pozmeňujúcich návrhov. Ich počet je 4. 1. § 12 odsek 3 posledná veta znie nasledovne: „Súčasťou výchovy a vzdelávania v základných školách a stredných školách s iným vyučovacím jazykom, ako je štátny jazyk, je aj povinný vyučovací predmet slovenský jazyk a literatúra v takom rozsahu, aby bolo žiakom zabezpečené právo na osvojenie štátneho jazyka primerane ich vekovým schopnostiam.“ 2. § 13 odsek 1 prvá veta znie nasledovne: „Pri uskutočňovaní školských vzdelávacích programov sa používajú učebnice, učebné texty a pracovné zošity, ktorých obsahy nie sú v rozpore so základnými princípmi a predpismi Európskej únie.“ 3. Za § 41 za prvú vetu sa vsunie veta: „Vo výnimočných prípadoch na základe rozhodnutia ministra školstva môže gymnázium poskytovať aj šesťročné vzdelávanie.“ 4. § 159 znie: „Kurikulárna rada je odborným a poradným orgánom vlády pri tvorbe a napĺňaní Národného vzdelávacieho programu a rámcových vzdelávacích programov. Má minimálne 17 členov, ktorých vymenúva a odvoláva vláda z členov profesijných organizácií pedagogických zamestnancov a z radov profesorov a docentov vysokých škôl najviac na dve po sebe nasledujúce funkčné obdobia. Členovia rady volia spomedzi seba predsedu a podpredsedu. Ďalšie podrobnosti o zriadení a činnosti rady upraví jej štatút, ktorý schvaľuje vláda.“ Žiadam v súvislosti s pozmeňujúcimi návrhmi, navrhujem alebo žiadam vyňať zo spoločnej správy na osobitné hlasovanie body 15, 16, 18, 19, 54, 55, 150, 151, 154, 183, 187, 188, 185, potom vám to dám, 192 a 195. Nech sa páči. Nakoľko v uplynulom období od prerokovania návrhu v prvom čítaní bolo vypracovaných skoro 200 pozmeňujúcich návrhov, nemusíme byť géniovia, aby sme s kľudným svedomím mohli tvrdiť, že pôvodný návrh zákona bol fiaskom zodpovedného Ministerstva školstva Slovenskej republiky. Namiesto toho, aby ministerstvo využilo možnosť odborného a metodického excelovania, našu spoločnosť nechala v úzkych a do parlamentu predložilo nevyhovujúci návrh zákona. Je to dôsledkom toho, že ministerstvo nemalo ochotu rešpektovať názory niektorých odborných inštitúcií a na odôvodnenie návrhu zákona použilo rôzne pseudoargumenty a účelovo vytvorené pseudoporadné orgány. V oblasti vzdelávania národnostných menšín naďalej chýba celoplošná koncepcia riešenia ich špecifických problémov, podobne chýbajú aj jednoznačné a garantované pravidlá použitia finančných prostriedkov v prospech týchto menšín. Začala sa aj médiová vojna o počte vyučovacích hodín slovenského jazyka na národnostných školách. Tým pádom bol jeden odborný problém, pýtam sa prečo, deformovaný na národnostnú otázku. Nechcem využiť túto príležitosť na nejakú zbytočnú hru na vášne, ale nemôžem vynechať citát od otca pedagógov Jána Amosa Komenského: „Přejeme si, aby každému národu jejich vlastním jazykem bolo vykládano.“ Možno aj vy, vážení poslanci vládnej koalície, pochopíte, že otázka zbytočného a enormného zaťaženia žiakov na národnostných školách, 6-ročných detí, nie je otázkou politickou, ale rýdzo odbornou. Prerokovaný návrh školského zákona v pôvodnej forme nie je vhodný na schválenie, má nielen odborné nedostatky, ale chýba z neho aj dobrá vôľa a úcta občanov. Pre veľkú časť poslancov opozície je neprijateľný taký návrh, ktorý namiesto decentralizácie charakterizuje centralizačné úsilie, ktorý znižuje, a tým aj demontuje práva rôznych foriem školských samospráv, ktorý chce zaviesť štátny monopol v oblasti používania učebníc a ktorý násilným spôsobom chce zmeniť profil škôl s vyučovacím jazykom národnostných menšín na úkor vyučovacieho jazyka. A nakoniec mi dovoľte, aby som predkladal jeden procedurálny návrh, aby návrh zákona bol vrátený na prerokovanie do gestorského výboru v zmysle rokovacieho poriadku. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)