V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-05-11):
M. Demeterová, poslankyňa: Vážený pán predsedajúci, vážený pán predseda vlády, vážený páni ministri, kolegyne poslankyne, kolegovia poslanci, musím povedať, že s radosťou som prijala ten deň, keď sme sa stali členmi spoločenstva 25 štátov, a dodnes som veľmi šťastná, že ja, moja rodina, moje okolie, náš štát do tohto spoločenstva patríme. Ale nemyslím si, že by som mala mať nejaké rozpaky alebo že by som musela byť podrobená osočovaniu kolegov za to, že vyjadrím svoje výhrady k predloženému dokumentu, ktorý dnes prerokúvame. Jeden zo zakladateľov myšlienky európskej integrácie Robert Schuman na margo náročného procesu stierania národných rozdielov v spoločenstve povedal: „Nie je jednoduché vytvoriť niečo, čo má vytrvať.“ Podobné slová sa tlačia na jazyk každému, kto si poctivejšie prečíta obsah navrhovanej Zmluvy zakladajúcej Ústavu pre Európu. Počuli sme veľa o umení možného a o najlepšom kompromise, ktorý zrodil tento dokument. Počuli sme veľa o najlepšom riešení z najhorších, o zlej ústave, ktorú musíme schváliť, lebo iná alternatíva nie je. Otáznikov a pochybností je pomerne dosť. A to aj bez toho, že by sme ich chceli úmyselne vyhľadávať. Môžeme sa teda pýtať spolu so Schumanom: Je európska ústava naozaj niečím, čo vytvára a prinesie prosperitu našej krajine? Som presvedčená, že nie. Dovoľte mi, aby som stručne svoj názor odôvodnila. Možno si pod ťarchou iných parlamentných a vládnych povinností ani celkom neuvedomujeme závažnosť a dôslednosť rozhodnutia, ktoré je dnes pred nami. Ešte nikdy v dejinách tohto národa sme nehlasovali o prenesení takého širokého rozsahu našich vlastných právomocí na nadnárodný orgán. Nie je to však jediný historický precedens. Dopustili sme sa oveľa závažnejšej chyby. Kresťanskodemokratické hnutie a niektorí právni experti sú presvedčení, že európska ústava má takmer všetky atribúty štátneho útvaru. Aj keby táto podmienka nebola splnená, môžeme v prípade európskej ústavy hovoriť o istej forme spoločenskej zmluvy, ktorú virtuálne uzatvárajú občania a tí, ktorí sú dočasnými vlastníkmi moci. Myslíme si, že volení zástupcovia v Národnej rade nepostačujú na legitimizáciu takej dôležitej právnej normy, akou ústava bezpochyby je, a to bez ohľadu na použité prostriedky. Žiaľ, legitímne právo občanov rozhodnúť na základe čl. 93 slovenskej ústavy sme im upreli. Procedúra schvaľovania nie je jediný problém, dôležitý je obsah. Každá písaná ústava je dieťaťom svojej doby. Európska ústava je stelesním svetonázoru účastníkov Konventu. Nie je nadčasovým dokumentom definujúcim základné pravidlá hry v štáte, akým je stáročiami overená Ústava Spojených štátov amerických. Naopak, je kodifikáciou najrôznejších snov a ideologických predstáv, no uniká cieľu, pre ktorý bola napísaná. Laekenský samit v roku 2001 zaviazal Konvent zjednodušiť skutočne komplikovaný zmluvný systém Európskej únie a tak zabezpečiť efektívnejšiu a demokratickejšiu Úniu bližšiu vlastným občanom. Rodina európskych národov sa namiesto stručnej, zrozumiteľnej a nadčasovej zmluvy dočkala ťažkopádneho kompromisu, ktorý sa rúti pod vlastnou váhou. Nielenže ignoruje kresťanské dedičstvo Európy, ale podkopáva nevyhnutné reformné procesy v samom srdci Únie a existuje vážna obava, že v dlhodobom horizonte zabrzdí jej ekonomický rozvoj. Príkladom prvého menovaného problému môže byť Charta základných práv EÚ, ktorá bola pred niekoľkými rokmi navrhovaná ako nezáväzný dokument a teraz sa stala záväznou súčasťou ústavy, obsahuje celú plejádu nejednoznačne definovaných práv, predovšetkým široký rozsah sociálnych práv, ktorým chýba adekvátna protihodnota a zdroje, na základe ktorých ich bude možné naplniť. Iné ustanovenie charty najmä v kultúrno-etických otázkach môže byť Európskym súdnym dvorom záväzne vyložené v úplnom protiklade s tradíciami našej krajiny a naším právnym poriadkom. Toto nebezpečenstvo nemožno prehliadať a skrývať pod nálepky morálnej bigotnosti. Na druhej strane ústava len v malej miere redukuje toľko kritizovanú bruselskú byrokraciu, ktorá je skutočnou prekážkou priameho vzťahu Únie s občanom. S nárastom výhradných a zdieľaných kompetencií sa úradný aparát rozšíri a k legendárnemu číslu 97-tisíc strán všemožných regulácií budú pribúdať ďalšie a ďalšie. Skryté riziká obsahuje aj samotný katalóg kompetencií Únie, ktorý môže šíriť tzv. doložka flexibility. Definitívu nemá princíp subsidiarity, ktorý je pre malú krajinu, ako je Slovensko, kľúčový. V prípade zdieľaných kompetencií napríklad čl. I-12 hovorí: „Ak ústava prenesie na Úniu právomoc, ktorú v určitej oblasti zdieľa s členskými štátmi Únie, členské štáty môžu v tejto oblasti vykonávať zákonodarnú činnosť a prijímať právne záväzné akty. Členské štáty vykonávajú svoju právomoc v rozsahu, ktorú Únia, svoju právomoc, nevykonáva alebo sa rozhodla, že ju prestane vykonávať. V určitých oblastiach a za podmienok ustanovených v ústave, má Únia právomoc vykonávať činnosti, ktorými podporuje koordináciu alebo dopĺňa činnosti členských štátov bez toho, aby tým v týchto oblastiach nahrádzala ich právomoc.“ Prepáčte, nie som právnička, ale aj tak si silno uvedomujem, že interpretácia tohto článku môže smerovať a politické dejiny ukazujú, že kde je príležitosť ku koncentrácii moci, aj smerujú k centralizácii právomocí na nadnárodnej úrovni. Mechanizmus včasného varovania pre národné parlamenty je síce pozitívnym krokom k dodržiavaniu subsidiarity, ale len slabou náplasťou na riziká skryté v texte ústavy. Byrokratický aparát, ako aj koncentrácia moci môžu ohroziť fundament európskej integrácie, ekonomickú spoluprácu na princípe bezbariérového voľného trhu, ktorá vedie k postupnému zlepšeniu životnej úrovne obyvateľstva. Európa dnes ekonomicky stráca, zaostáva za USA a ostatnými rozvinutými ekonomikami, čo ukazuje neúspech lisabonskej stratégie. Príčinou tohto javu je nedostatočný vnútorný reformný tlak v krajinách Únie, smerujúci k obmedzeniu extenzívneho prerozdeľovania verejných zdrojov a k širokej garancii sociálnych práv. Ekonomickú prosperitu predsa neprinášajú silné štáty, ale silné súkromné podniky. Ekonomickí analytici sa preto zhodujú, že práve im musí Európska únia zaručiť väčšiu konkurencieschopnosť a odbremenenie od regulácií. Paradoxne európska ústava zaručuje presný opak. S cieľom vytvárať konkurenčné prostredie v rámci spoločného trhu prijíma jednotné normy regulácie, predpokladá ďalšiu harmonizáciu napríklad aj v sprofanovanej oblasti priamych a nepriamych daní. Výsledkom nie je zdravý konkurenčný boj firiem, ale spriemerovanie, obmedzenie hospodárskej súťaže a zabetónovanie ekonomického zaostávania na úrovni najvyššej právnej normy Únie. Vymenovala som niektoré čiastkové výhrady, ktoré mám k predloženému návrhu európskej ústavy. Som presvedčená, a v tomto sa isto zhodneme, že súčasná Európska únia v zmysle súčasného zmluvného usporiadania po Nice potrebuje reformu. Je tiež priestorom, ktorý ako-tak poznáme a vieme opísať. Návrh európskej ústavy však nie je odpoveďou na volanie po reforme, ale veľkým otáznikom. Zdá sa, že keď bude ústava prijatá v tej forme, môže vytvárať toľko problémov, koľko bude riešiť. To môže byť daň za prílišnú uponáhľanosť, ktorej výsledkom je rovnako uponáhľaný text ústavy. Staré pravidlo slovenských remeselníkov hovorí: „Dvakrát meraj a raz rež.“ My sme merali len jedenkrát. Keď budeme úprimní, musíme uznať, že nepoznáme pravú tvár toho, čo ideme schváliť. To by nás malo nabádať aj k veľkej opatrnosti. Nakoniec stále platí, že pomalšie ďalej zájdeš. Ďakujem za pozornosť.