Petrík, Simona, poslankyňa NR SR (2016-11-24):
Vážený pán podpredseda, vážený pán minister, vážené kolegyne poslankyne, tie, ktoré tu ešte sú, kolegovia poslanci. Pán minister financií sa často a rád chváli, ako signifikantne sa podarilo zvýšiť výber daní od občanov. Neviem, kto viac peňazí v štátnom rozpočte pocítil, no určite to zatiaľ nepocítili tisíce mladých rodín. Mladých rodín, ktorých deti nedostali miesto v škôlke z kapacitných dôvodov. Ročne je odmietnutých niečo okolo 13-tisíc žiadostí a tento počet alarmujúco rastie už 12 rokov. V programovom vyhlásení vlády z môjho pohľadu je neambiciózny cieľ zaškoliť všetky deti od štyroch rokov vyššie. Ani to sa zatiaľ nedarí. Píšu mi matky, ktorých aj 5-ročné deti zostávajú stále doma bez kolektívu a spravodlivej a rovnej šance na vzdelanie a rozvoj, akú majú ostatné deti, ktoré mali viac šťastia a do škôlky sa dostali. V málo ambicióznom programovom vyhlásení sa vláda zaviazala, že, citujem, „vytvorí postupne podmienky na to, aby sa Slovenská republika priblížila k čo najviac 100-percentnej zaškolenosti detí v materských školách do štyroch rokov veku“. Ďalej: „Naďalej bude vytvárať podmienky pre rozširovanie kapacít materských škôl rozmanitými formami rešpektujúcimi možnosti zriaďovateľov“, ktorí, „vytvorí lepšie možnosti prístupu detí ku kvalitnému predprimárnemu vzdelávaniu aj odstránením finančných bariér pre deti z rodín s nízkym príjmom.“ Ďalej: „Bude venovať osobitnú pozornosť predprimárnemu vzdelávaniu detí v materských školách od troch rokov veku v oblastiach s vysokou mierou nezamestnanosti a v ohrozených a vylúčených komunitách.“ A tak ďalej a tak podobne. Ponechajme bokom, že by vláda mala za cieľ zaškoliť všetky deti odvtedy, odkedy rodičia prestanú dostavať finančnú podporu od štátu, čiže už od dosiahnutého tretieho roku veku dieťaťa. Vážená vláda, vám sa zatiaľ nedarí ani priblížiť sa k vlastnému neambicióznemu cieľu. Stojíme stále na mieste. Triedy, ktoré sľuboval premiér Fico v sociálnych balíčkoch, sú v nedohľadne. Aktuálne z tých spomínaných 200 vytvorených tried z balíka 14,5 mil. je vytvorených 30 tried. Ja som rada, že sa vytvárajú, ale ja sa pýtam, kedy sa vytvorí tých ďalších 170 tried, ktoré sú tak potrebné? Nevidím ani kroky, ani finančné zdroje, ktoré by naznačovali, že sa zaškolenosť 100 % detí od štyroch rokov môže za roky vašej vlády vôbec podariť. Dnes mi píšu rodičia, ktorých päťročného autistického syna nevzali do škôlky, pretože nemajú peniaze na asistenta. Píšu mi osamelí rodičia, ktorí sú nútení do práce ísť, lebo finančne to skrátka doma nezvládajú, ale škôlka im nevezme dieťa. Rodina, ktorá je nútená posielať dieťa do súkromnej škôlky, zaplatí mesačne minimálne 400 eur, čo je ročne 4 800 eur z rozpočtu mladej rodiny. Neschopnosť štátu za dekádu, za dekádu vybudovať pár tisíc miest v škôlkach nesú na pleciach oni, mladí rodičia. Pán minister Kažimír veľmi dobre vie, aký je u nás trend starnutia populácie a čo to bude znamenať pre rozpočet. Málo pracujúcich znamená málo vybratých daní a odvodov. Populácia ľudí, kde bude väčšina v dôchodkovom veku, bude o pár desaťročí znamenať obrovské výdaje pre sociálny systém. Zodpovedným prístupom by malo byť, aby sa rodičom chcelo mať viac detí, aby to nebola neprekonateľná prekážka. Jedinou univerzálne, nielen v našej krajine, ale aj v iných krajinách, funkčnou verejnou politikou, ktorou sa zvyšuje pôrodnosť, je dostupnosť predškolských zariadení. Všade na Západe to už pochopili. Nemecko to aj zrealizovalo a garantuje deťom škôlku od čoraz nižšieho veku. V Dánsku je napríklad garantovaná škôlka úplne od nula rokov veku. Ja v rozpočte nevidím financie na zásadné navýšenie miest v škôlkach. Nič sa nedeje a mladí rodičia stále platia a pritom sa rozhodujú, či vôbec mať ďalšie dieťa. Musím pochváliť plánované zvýšenie rodičovského príspevku a materskej dávky. Pre rodičov detí, ktoré sa však nedostali do materskej školy, je to len náplasť na zlomeninu, pretože tí musia stále ročne vynaložiť spomínaných minimálne 4 800 eur. Dalo by sa im pomôcť viacerými spôsobmi. Ich finančná situácia by sa urýchlene dala sanovať tak, že by im bolo predĺženie buď rodičovského príspevku alebo príspevku na starostlivosť. Potrebujeme aj detské skupiny, v ktorých by sa deti mohli rozvíjať, a bola by im zabezpečená starostlivosť. Lenže ministerstvo školstva sa detských skupín nechytilo a namiesto toho sa toho chytili ministerstvo práce a tak budeme mať detské skupiny, ale opäť len pre deti do troch rokov veku. Čo je super, ja som rada, že tieto detské skupiny vôbec táto novela o sociálnych službách zavádza, pretože niečo podobné sme už navrhovali aj s kolegami v minulosti a boli sme menovaní za populistov a nakoniec sa to objavuje vo vládnom návrhu, čomu sa veľmi teším. Je to v poriadku. Ale my omnoho viac potrebujeme priestory pre deti od troch rokov. A tam sa vlastne opäť stále nič nedeje. V čo najkratšom čase by sme mali uzákoniť povinnosť obce miesto pre deti garantovať a zároveň tieto obce výrazne finančne podporiť pri tvorbe miest v materských školách. Dovedna prispela minulá Ficova vláda na rozširovanie a udržiavanie škôlok už spomínaných 14,5 mil. eur, čo je veľmi málo. Toľko zaplatí ročne 3-tisíc rodín z vlastného za súkromné škôlky ročne. To je zlomok rodín, ktoré škôlku nemajú. Potrebujeme oveľa vyššiu sumu, aby sa mohla škôlka postaviť naozaj všade, kde je miest nedostatok. Druhou témou, ktorú by som rada na tomto mieste otvorila, je stav slovenských pôrodníc. Som si vedomá toho, že zdravotníctvo má mnohé problémy a pôrodníctvo je len jednou z oblastí. Ročne však na Slovensku rodí približne 53-tisíc žien, čo je obrovské číslo. Do zdravotníctva ide množstvo peňazí, ktoré sa stratia v systéme a nejdú tam, kam majú. Napríklad na pôrodnice. Niektoré sú opravené zo sponzorského príspevku súkromníkov, niektoré si skultivovali nemocnice samé. Na mnohé sa však zabudlo. Napríklad na najväčšiu pôrodnicu na Antolskej, kde končia aj najťažšie prípady a rodí tam najviac žien na Slovensku. Pôrod je oproti iným zdravotníckym výkonom špecifický. Keď je na vás lekár počas sadrovania zlomenej nohy nepríjemný, noha sa vám aj tak zrastie. Pri pôrode je však veľmi dôležitá psychika rodičky a ak sa necíti v bezpečí a v súkromí, tak sa môže pôrod zastaviť a žena s dieťaťom skončí sekciou, teda cisárskym rezom, čo je rozsiahla operácia s dlhodobými následkami najmä pre zdravie ženy, ale aj novorodenca. Náklady z verejného zdravotného poistenia nakoniec zaplatíme všetci. No a napríklad na Antolskej sú rodiace ženy oddelené iba plachtami v takzvaných boxoch, kde je, v podstate jedna druhú počujú a o nejakom súkromí a príjemnom prostredí sa nedá hovoriť. Pán Borovský, primár oddelenia, hovorí, že pôrodnica si na seba zarobí, ale nemocnica jej tieto peniaze vezme, a teda nemá financie na to, aby oddelenie prerobili a zabezpečili rodiacim ženám základné potreby na súkromie. Na zdravotníctvo nejde málo peňazí, ale zdroje sa vedia prehajdákať. Preto som skutočne zvedavá a budem pozorne sledovať, ako a kam budú alokované práve zdroje v rámci kapitoly zdravotníctva a či si ministerstvo zdravotníctva uvedomí, aké dôležité je obrátiť pozornosť práve na pôrodnice. To je všetko. Ďakujem pekne za pozornosť.