Gaborčáková, Soňa, poslankyňa NR SR (2018-02-07):
Ďakujem za slovo. Tak dnes už bolo dosť povedané, ale chcem sa predsa len vrátiť, aby sme si všetci uvedomili, o čo vlastne s tou mobilitou na Slovensku ide. V podstate mobilita na Slovensku súvisí s tým, že sme koncentrovali priemysel na západ krajiny. V súčasnosti vlastne potrebujeme dostať ľudí či už z východu, alebo zo stredu Slovenska na západ krajiny z dôvodu automobiliek. S tým súvisia aj vlastne nižšie mzdy na východnom Slovensku a juhu stredu Slovenka. Preto nikdy nedokážeme vyrovnať prirodzene mzdy na východe Slovenska tak ako na západe, pretože je tu veľmi silný priemysel a tobôž automobilový, ktorý dokáže vybičovať tie mzdy do iných výšok ako na východe alebo teda juhu stredného Slovenska. Preto chcem dať do pozornosti, aby sme si uvedomili, že minimálna mzda je len jeden z prostriedkov, ako riešiť odchod ľudí z východu Slovenska, pretože to nám nevyrovná mzdy, pretože celý priemysel máme na západe krajiny. Čo sa týka mobility ako takej, tak v posledných dňoch bol zverejnený prieskum, ktorý hovorí o tom, že nezamestnaní sú čoraz menej ochotní presúvať sa za prácou. To musíme brať ako fakt, s ktorým budeme robiť my politici a na základe toho by sme mali vlastne ponúkať aj legislatívu alebo, aby korešpondovala s tým, čo sa nachádza vonku. Ochota cestovať za prácou sa koncom minulého roka znížila o päť percentuálnych bodov, to jest na 56,7 percenta. Ľudia odchádzajú za prácou, chcú maximálne dochádzať za tou prácou maximálne jednu hodinu denne, a teda chceli by do toho investovať len 50 eur mesačne. Musíme si to uvedomovať ako politici, že toto ľudia maximálne sú ochotní investovať do mobility. Musíme si zvážiť, aké prostriedky my im ponúkame a či je to vyrovnané s tým, čo ľudia žiadajú. V opačnom prípade naozaj nastane to, čo aj nastáva na východnom Slovensku, že radšej odchádzajú do Viedne. Najvýraznejšie sú ochotní cestovať mladí ľudia do 24 rokov, pretože nie sú zakorenení v rámci regiónu. Všeobecne platí, že čím vyšší vek, tak tým sa ochota cestovať za prácou znižuje. Aj tam vidím problém, že aktívna sociálna politika je postavená pre ľudí zamestnať sa nad 50 rokov len na eurofondoch, to znamená, aj to by sme mali zohľadňovať ako neskôr, keď títo ľudia nechcú nám cestovať za prácou alebo teda nevládzu, alebo nie sú ochotní. Na druhej strane eurofondy budú končiť, to sú zase ďalšie veci, ktoré musíme zohľadňovať v legislatíve do budúcnosti. Ukazuje sa, že ochota odísť za prácou inde je nižšia v prípade žien než mužov a menej sa chcú presúvať teda starší ľudia ako mladší ľudia. Tu sa potvrdzuje to, že východné Slovensko sa nám vyľudňuje, a teda musím potvrdiť aj slová kolegov z východného Slovenska, ktorí naozaj hovoria pravdu, že v podstate ak sa chceme stretávať so svojimi spolužiakmi, tak už ani nemáme s kým. Ženy sú navyknuté zostávať doma a byť nablízku rodine. Práca na týždňovky bola na Slovensku vždy skôr doménou mužov a na tom sa postupom času veľa nemení. To znamená, ani ženy nám nebudú výrazne odchádzať na západ krajiny, a teda tiež nebude pre nich atraktívny príspevok na mobilitu. Ak ideme hovoriť konkrétne o prostriedku sťahovania sa za prácou, tak na to, aby človek mohol požiadať o príspevok, musí dokonca predložiť pracovnú zmluvu a zároveň sa kvôli práci presťahovať aspoň 70 kilometrov. Meníme to na 50, ale v podstate akože je ten istý problém, čo sa týka genézy toho, ako ľudia rozmýšľajú, že ani to nebude stačiť na to, aby sme týchto ľudí motivovali. Dokonca nielen presťahovať sa, ale aj zmeniť trvalý pobyt. Samozrejme, to však nie je všetko. Na dotáciu bude mať nárok len človek, ktorý bol predtým evidovaný na úrade práce a to najmenej tri mesiace. Príspevok tak nezíska človek, ktorý už prácu má a len si zmení trvalé bydlisko, to je podstatné. Ak vieme, že taká je skutočnosť a ľudia nám nechcú odísť za prácou, ale máme ľudí, ktorí sú napríklad ochotní zmeniť pracovné miesto a preobsadiť ho iným, do koncepcie mobility na Slovensku nám nezapadajú ľudia, ktorí už pracujú, len ľudia nezamestnaní. To je opäť, ak chceme vlastne robiť s koncepciou mobility, musíme hovoriť aj o tom, či do kategórie ľudí nebudú spadať aj ľudia, ktorí sú ochotní zmeniť prácu a dochádzať, ale už teraz majú nejakú prácu. Do budúcnosti je potrebné zaoberať sa aj touto problematikou. Ja som podala žiadosť o teda informácie na ústredie práce a pýtala som sa, aký počet ľudí využívalo príspevok na podporu mobility za prácou. A teda odpovedali mi, že v rámci uvedeného príspevku bolo od jeho zavedenia, teda od roku 2006 podporených 1 598 osôb. To znamená, že to všetko, čo deklaroval výskum alebo prieskum teda, tak hovorí o tom, že naši ľudia sú skutočne málo motivovaní k mobilite, a teda malá časť ľudí je ochotná dochádzať za prácou a toto nie je ten nosný prostriedok, ktorý nám vyrieši problém voľných pracovných miest na Slovensku. Taktiež som sa pýtala, či sleduje ústredie práce príspevok na podporu mobility a či mal zároveň vplyv na zmenu trvalého pobytu uchádzača o zamestnanie. Odpoveďou bolo, príspevok na podporu mobility za prácou sa poskytuje v prípade zmeny prechodného aj trvalého pohybu. Uvedenú skutočnosť ústredie práce nesleduje a nevyhodnocuje. Je v dispozícii žiadateľa zvoliť si zmenu prechodného alebo trvalého pobytu pred podaním žiadosti o poskytnutie príspevku. To je ďalšia vec, kedy nesledujeme vzájomnú logistiku vecí, či sa nám darí riešiť to, čo v našej krajine vyriešiť chceme. Ak by sme sledovali jednotlivé indikátory, ktoré súvisia jedna s druhým, tak by sme pochopili, že opäť siahame po nástrojoch, ktoré nemajú veľkú efektivitu. Zmeny majú stáť približne 2,86 mil. eur v budúcom roku a financované budú z Operačného programu Ľudské zdroje. Spolufinancovanie zo štátneho rozpočtu má dosiahnuť 428 893 eur. Opätovne sa mi vidí, že ako keby sme chceli len vyčerpať peniaze z eurofondov, ale nesledujeme konkrétny účel toho, či to našej krajine naozaj pomôže, alebo pomôže v tom, čo chceme, aby pomohlo našej krajine. A ešte chcem upozorniť na také tri dôležité veci, a to je, práve súvisí s cudzincami a s ich výkonom práce na území Slovenskej republiky. Opäť som na základe žiadosti o informácie sa dopytovala, koľko týchto ľudí vlastne skutočne pracuje, lebo narábame s rôznymi číslami. A teda k 31. decembru to bolo 49 478 osôb. To znamená, ide o takmer identický počet osôb, ktorých máme dlhodobo nezamestnaných nad štyri roky a sú v evidencii úradov práce, čiže ide takmer o identický počet. Taktiež chcem upozorniť na jednu skutočnosť, že prijímame v rámci sociálneho piliera a sociálnych práv na medzinárodnej úrovni rôzne smernice a dohovory, ktoré budú mať vplyv aj na to, ak prijmeme takéhoto človeka, tak môže sa prihlásiť do doplnkového dôchodkového poistenia, a teda môže poberať aj štátne sociálne dávky, ako to je teda s našimi občanmi v Rakúsku a kde teraz vlastne veľká diskusia je o tom, či teda nebudú pozastavené práve prídavky pre deti, ktorých rodičia pracujú v Rakúsku. Je to jedna vec, kde dnes 534 z tých 49 478 cudzincov už poberá konkrétne prídavok na dieťa. Do budúcnosti musíme rátať aj aj s doplnkovým dôchodkovým poistením, ktoré štát naozaj stojí dosť peňazí, aby teda udržal dôchodkový systém. Po b, nájomné bývanie sa predražuje na západe krajiny z toho titulu a tiež slovenskí podnikatelia nedokážu preplatiť automobilky, a tak chýba pracovná sila našim slovenským podnikateľom a nemôžu si brať ďalšie zákazky, hoci by teda záujem o tieto zákazky bol. Z toho dôvodu, že som si aj zisťovala, že či teda vidíme súvislosti v tom, čo prijímame, chcem upozorniť na to, že skutočne musíme si vždy dopredu rozmyslieť, aké kroky, aké nástroje použijeme k tomu, aby sme vyriešili to, čo naozaj naša krajina potrebuje vyriešiť. A momentálne si myslím, že nič tým nepoškodíme, ale výrazne si nepomôžeme. Ďakujem za pozornosť.