V. Veteška, podpredseda NR SR: (2006-01-31):
Otváram všeobecnú rozpravu. Písomne nemám prihlášky žiadne. Ústne kto sa hlási? Nikto sa nehlási ústne. Končím možnosť prihlásiť sa do rozpravy. Končím rozpravu. A prerušujem rokovanie o tomto bode programu. Panie poslankyne, páni poslanci, dovoľte, aby teraz som vás požiadal o všeobecný súhlas na to, aby sme body č. 9 a 10 posunuli ďalej, pán minister Malchárek tu bol prítomný, ale v tejto chvíli mal plánované stretnutie s prezidentom republiky. Mám tu aj jeho osobnú žiadosť o to, aby sme tieto dva body posunuli. On sa ihneď, po 30 minútach vráti a potom ich zaradíme do programu. Prosím, je s tým všeobecný súhlas? Ďakujem. Teraz by som mal uviesť bod programu a to je bod č. 11, ktorým je návrh poslanca Národnej rady Slovenskej republiky Pavla Ruska na vydanie zákona, ktorým sa dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov (tlač 1355), ale z dôvodu práceneschopnosti pána poslanca Ruska sa odkladá toto prerokovanie až na záver rokovania Národnej rady v prípade, že sa dostaví, pretože predložil lístok o svojej práceneschopnosti. Teraz mi dovoľte, aby som požiadal poslancov a poslankyne pánov Ďaďa a Mikuša, pani Sabolovú a pánov Mitríka, Hanzela a Ladányiho, pani Bollovú a pána Ivána Farkasa, pretože doposiaľ sme prerokovali vládne návrhy zákonov a teraz idú poslanecké návrhy zákonov, aby, pokiaľ nie sú v rokovacej sále, sa dostavili do rokovacej sály, aby sme neprerušovali rokovanie, tak ako to bolo v predchádzajúcom prípade, pre neprítomnosť spravodajcu. Teraz pristúpime k prvému čítaniu o návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona o čiastočnom odškodnení vkladateľov do nebankových subjektov . Návrh zákona ste dostali ako tlač 1428, návrh na jeho pridelenie máte v rozhodnutí č. 1439. Dávam slovo poslancovi Vladimírovi Ďaďovi, aby za skupinu poslancov návrh zákona uviedol. V. Ďaďo, poslanec: Ďakujem pekne. Vážený pán podpredseda, kolegyne, kolegovia, v mene skupiny poslancov, ktorých mená ste mali možnosť počuť, i v mene poslaneckého klubu KSS vám po tretíkrát v tomto volebnom období a poslednýkrát v tomto volebnom období predkladám návrh zákona o odškodnení občanov Slovenskej republiky poškodených nebankovými subjektmi. Toto poškodenie sa uskutočnilo za tichej asistencie, resp. nečinnosti orgánov štátu a predovšetkým vlády Slovenskej republiky. Viem si veľmi dobre predstaviť, ako ste sa mnohí z koalície usmievali nad týmto návrhom zákona, ako ste mu dávali nálepku populizmu a rôznych iných prívlastkov, ktoré som mal možnosť počuť i pri predchádzajúcich návrhoch týkajúcich sa odškodnenia občanov. Ba dokonca som počul aj názory, ktoré hodnotili nízke IQ tých, ktorí si peniažky vložili do týchto inštitúcií, a pritom možno práve niektorí z nich vám dali svoj hlas a ich zásluhou ste poslancami Národnej rady Slovenskej republiky. Dnes by som vás chcel požiadať, aby ste spolu so skupinou predkladateľov a s potrebnou dávkou zodpovednosti sa zamysleli nad našou povinnosťou vysporiadať sa s problémom mnohých ľudí, ktorý vznikol aj pričinením niektorých poslancov Národnej rady v druhom volebnom období a aj Národnej rady ako celku, nevynímajúc vládu Slovenskej republiky. Pre bližšie zdôvodnenie návrhu zákona vám opätovne pripomeniem niektoré dôvody, prečo je nevyhnutné predložený návrh zákona prijať. Sú to, po prvé, dôvody Ústavy Slovenskej republiky, ktorá konštatuje: „Štátna moc pochádza od občanov, ktorí ju vykonávajú prostredníctvom svojich volených zástupcov alebo priamo v Národnej rade Slovenskej republiky.“ Po druhé, člen vlády Slovenskej republiky je v zmysle sľubu, ktorý zložil do rúk prezidenta, povinný svoje povinnosti plniť v záujme občanov Slovenskej republiky. Dámy a páni, predkladám vám dôkazy, ktoré podľa predkladateľov jasne preukazujú zanedbanie povinnosti vlády Slovenskej republiky a tiché sa prizeranie parlamentu na túto situáciu. Jeden z prvých dôkazov: „Predstavitelia nebankových subjektov sú obvinení z trestného činu,“ a tu citujem to, za čo ich vyšetrovateľ a prokurátor žaluje, „z porušovania záväzných pravidiel hospodárskeho styku podľa § 9 ods. 2 a § 127 ods. 1 Trestného zákona, za trestný čin neoprávneného podnikania podľa § 9 ods. 2, § 118 ods. 1 Trestného zákona, pretože v rozpore s príslušnými ustanoveniami Obchodného zákonníka využívajúc klamlivú reklamu vykonávali vo veľkom rozsahu na škodu klientov bankovú činnosť bez povolenia Národnej banky Slovenskej republiky v rozpore s príslušnými ustanoveniami zákona č. 21/1992 Zb. o bankách.“ To je citát prokurátora, ktorý žaluje skupinu za tento trestný čin. Pýtam sa: Nestačí poslanom Národnej rady Slovenskej republiky táto skutočnosť na to, aby si uvedomili, že počas celého funkčného obdobia predchádzajúcej vlády sa okrádali občania v rozpore so zákonom a vláda tak nekonala? Ten rozpor so zákonom opäť konštatujem. Nehovorím to len ja, ale konštatoval to okrem prokurátora aj minister vnútra Slovenskej republiky Vladimír Palko začiatkom tohto roku v médiách. Myslím si, že toto je jasný dôkaz o pochybení vlády, no napriek tomu uvediem ďalšie poznatky. Uznesením vlády Slovenskej republiky č. 90/1999 bol schválený Projekt realizácie riešenia makroekonomickej nerovnováhy a konkurencieschopnosti slovenskej ekonomiky, v ktorom boli stanovené konkrétne opatrenia na zamedzenie podnikania nebankových subjektov v bodoch 12, 15, 60 pod písmenami a, b, c, v bodoch 62, 64 a 65. Uvedený návrh opatrení bol vypracovaný nie poslancom Národnej rady, ale Ministerstvom financií Slovenskej republiky v materiáli č. 4947/1999-KM zo dňa 21. 9. 1999, kde sa konštatujú opatrenia na zamedzenie podnikania subjektov, ktoré poskytujú ekvivalentné služby, bez príslušného povolenia. Opakujem dátum 21. septembra 1999. To je nepochybne dôkaz o tom, že vláda už v roku 1999 vedela o tomto probléme a konala až vo februári 2002, keď definitívne bolo stanovené to, čo sa malo spraviť už v roku 1999, zastavenie činnosti a nástup orgánov činných v trestnom konaní. Možno by ste sa chceli opýtať, čo mala vláda podniknúť, ako mala postupovať v zmysle zákonov. Moja odpoveď je jednoduchá a nasledujúca. Po prvé, ministerstvo hospodárstva malo zakázať klamlivú reklamu. Po druhé, Ministerstvo financií Slovenskej republiky malo navrhnúť orgánom činným v trestnom konaní zrealizovať v nebankových subjektoch inštitút nútenej správy, obstavenia účtov a majetku až po zrušenie týchto spoločností, nie čakať od roku 1999 až do februára 2002. Problém, s ktorým si nevedela dať rady vláda Slovenskej republiky, ale, žiaľ, ani Národná rada Slovenskej republiky, bol tento. Citujem z materiálu ministerstva spravodlivosti č. 8972/2002: „Platná právna úprava umožňuje nebankovým subjektom legálne vykonávanie služieb ekvivalentných bankovým, pričom je nedostatočné vymedzenie bankovej činnosti v zákone o bankách.“ Túto skutočnosť konštatuje ministerstvo spravodlivosti napriek tomu, že novelizovalo zákon č. 252/1999 Z. z. o bankách a zákon č. 483/2001 Z. z. o bankách. Pýtam sa preto predovšetkým vás, vtedajších poslancov koalície: Nenesiete aj vy časť viny zato, že napriek jasným poznatkom, ak tak nespravila vláda, ste neprišli s tak potrebnou novelou zákona? Alebo ste boli len vykonávateľom želaní vlády a kontrolnú a zákonodarnú iniciatívu poslanca ste považovali v tomto období za nepotrebnú? Mali by ste sa dnes zamyslieť nad svojou chybou a napraviť ju hlasovaním, postúpením zákona do druhého čítania a následne schválením zákona ako celku. Ak viete byť úprimní k vlastným chybám, tak si myslím, že ináč by ste ani postupovať nemali. Ďalšie dôvody. V správach audítora ku konsolidačným účtovným uzávierkam v rokoch 1998 a 1999 sa uvádza, že spoločnosť Horizont dlhodobo má menej majetku, ako má dlhov, má záporné vlastné imanie v kontrolovaných rokoch 1998, 1999. Tak napr. uvediem. Horizont mal hodnotu vlastného imania ku koncu roka 1998 vo výške 245,718 mil. a ku koncu roka 1999 bola jeho hodnota v mínuse 865,075 mil. korún. Pri vykonaní konsolidácie celej finančnej skupiny, ktorú ovládal Horizont, ku koncu roka 1998, bola hodnota vlastného imania mínus 262,964 mil. korún. Ale za jeden rok, do roku 1999, uvediem presne, bola hodnota mínus 2,024 783 mld. korún. Nič sa nedialo, všetko bolo v poriadku, aj s takouto činnosťou sa dalo kedysi hospodáriť. Ja nechcem obviňovať vládu ako celok, aj keď nesie za to zodpovednosť, ale jednotliví rezortní ministri pre ekonomiku ak túto činnosť nepostrehli na čele s pani Schmögnerovou, tak asi tam dávno nemali čo robiť a dávno ste ich mali zmiesť odtiaľ a urobiť potrebné kroky. Nakoniec, dobre počúvajte, ministerka financií Brigita Schmögnerová podala podnety Generálnej prokuratúre Slovenskej republiky listom č. 0183 dňa 16. júla 2001, 16. júla 2001, po dvoch rokoch takejto činnosti. Štátny dozor nad kapitálovým trhom vykonal v spoločnosti Horizont a BMG Invest dve komplexné kontroly s nálezom, ktoré sú v protokole č. 69532096034 z dňa 9. 12. 1999. Daňové riaditeľstvá a ministerstvo financií tu mali všetky hospodárske výsledky. Vedeli, že vklady sú zdrojom vyplácané údajným výnosom, vedeli, že ide o podvod. A aký je výsledok? Nuž viete sami, nekonalo sa nič až do februára roku 2002. Považujem teda za opodstatnené konštatovať, že vláda nekonala včas a ak konala, tak to bolo povrchne a nedôsledne, čím svojím konaním umožnila nebankovým subjektom pokračovať v páchaní trestných činov, a to i za asistencie Národnej rady Slovenskej republiky. Dámy a páni, z poznania a vystupovania niektorých poslancov a ich stanovísk v minulosti si dovolím konštatovať nasledovné. Ak by bola svojím konaním vláda pred rokom 1989 spôsobila straty vkladu obyvateľov, a to sa nechcem vracať dozadu, to hovorím len príklad, takejto hodnoty, boli by ste k súčasným dvanástim zákonom, ktorými ste odsúdili predchádzajúci režim, prijali ešte ďalšie tri-štyri zákony, dnes ešte jeden taký zákon budete počuť. Ak by sa to bolo stalo pred rokom 1998, tak by ste napísali ďalšie dve čierne knihy, no to, čo sa spôsobilo po roku 1998, sa zdá byť, že ostane nezodpovedné a že to bude nesprávne správanie tak vás, ako i vlády voči občanom. To, by som prosil, keby bolo nevyhnutne napravené. Ak si myslíte, že môj názor je neodborný, neopodstatnený, tak vám prečítam stanovisko Aliancie advokátov zastúpené JUDr. Hagyarim: „Aliancia je presvedčená, že štát a jeho kompetentné orgány si neplnili svoje zákonom stanovené povinnosti, nekonali, príp. konali povrchne, nedôsledne a zdĺhavo, čím umožnili nebankovým subjektom páchať trestnú činnosť.“ Dôkazom tohto je i žaloba na štát na medzinárodný súd v mene občanov poškodených Slovenskou republikou. K vášmu konštatovaniu, ktoré sa tu niekoľkokrát opakovalo, že na odškodnenie doplatia všetci daňovníci, konštatujem, že nemáte úctu k občanovi, pretože predtým všetci daňovníci žili z 25 % úrokov vkladov týchto občanov, ktorí boli poškodení. Je tu  však aj iný príklad. Pozrite sa, ako Slovenská republika ako štát sanovala banky z daní všetkých. A to sanovanie z daní všetkých bolo v hodnote 120 mld. A potom sme ich predali zahraničnému kapitálu. Pre našich občanov 5 mld. je asi hrozne veľa oproti tejto situácii. Štát z daní všetkých občanov Slovenskej republiky vyplatil po súdnom spore 25 miliárd ČSOB. Zdá sa vám teda poctivé a úprimné, ak poukazujete na občana, že takýto občan sa chamtal za vysokými úrokmi? Bola by to možnože aspoň čiastočne pravda, a hovorím o čiastočnej pravde, keby v tomto období Slovenská sporiteľňa a VÚB nemali úroky od občanov, a to si môžete preveriť, 22 % a viac. Tak kto sa chamtal? Ľudia si uložili peniaze tam, kde majú o 5 % viacej. My, skupina poslancov, predkladáme návrh na čiastočné odškodnenie občanov. Predkladáme ho s pocitom presvedčenia, že je čas priznať chybu vlády a podiel Národnej rady na neriešení tohto problému. Našou povinnosťou je spolupodieľať sa na zabezpečení náhrady za škodu, ktorá vznikla nečinnosťou štátnych orgánov. Občania podľa nášho názoru nekonali nič protizákonné. Vláda však, naopak, nevyužila zákony a nenovelizovala nevyhnutnú potrebu, za čo dnes trpia práve títo občania. Bolo by vrchovate nesprávne, aby sme občana postavili do úlohy finančníka a právneho experta, aby sme nechali na ňom celú zodpovednosť a exekutíva nevyužila svoje možnosti, nepripravila zákon, ktorý má informovať klienta o majetku, investíciách, keď spraví tak až po šiestich rokoch, ako sa to stalo, pokiaľ ide o nebankové subjekty. Predkladatelia vo svojom návrhu zvážili aj predchádzajúce pripomienky ministra financií o tom, že s náhradou nepočíta rozpočet Slovenskej republiky. Preto sme navrhli v návrhu zákona účinnosť od 1. 1. 2007, čím by sme chceli budúcej vláde umožniť realizovať zákon v nadväznosti na rozpočet. Samozrejme, počítame na základe predpokladov a prognóz, že po voľbách bude zostavovať vládu politická strana, ktorá odškodnenie občanom sľúbila. A tým sa snažíme i prípadným schválením tohto zákona umožniť tejto novej vláde, aby možno čo najrýchlejšie uskutočnila realizáciu nástupu plnenia sociálnych úloh našej spoločnosti. Dámy a páni, ja vám ďakujem za pozornosť a v mene predkladateľov vás žiadam o podporu tohto návrhu zákona.