P. Hrušovský, predseda NR SR: (2003-10-21):
S. Husár, poslanec: Vážený pán predseda, vážení členovia vlády, vážené kolegyne, kolegovia. Nepodávam konkrétny pozmeňujúci návrh, využívam však to, že pán minister nanovo otvoril rozpravu, aby som sa po zoznámení so skutočnosťami, že zákon o rozpočtových pravidlách a prípadné neodsúhlasenie zrušenia samostatných kapitol, bol „vyčenčovaný“ za pozmeňujúce návrhy k zákonu o Špeciálnom súde, ešte raz k predmetnému návrhu vyjadril. Prosím preto o vašu zhovievavosť a porozumenie. Aristoteles v etike sformuloval okrem iného aj túto slávnu vetu: „Preto nenecháme vládnuť človeka, ale zákon, lebo človek to robí vo svoj prospech a stáva s a tyranom.“ Aby sa nenaplnili hrozby, ktoré tento výrok obsahuje, Aristoteles musel mať a s určitosťou mal na mysli iba dobrý zákon, zákon zabraňujúci človeku, aby ho zneužíval a stal sa tyranom. Toto elementárne a najpotrebnejšie kritérium pri posudzovaní prijímaných zákonov, aj keď prvýkrát odznelo zhruba tristo rokov pred naším letopočtom, má a bude mať vo vzťahu k prijímaným zákonom platnosť, pokiaľ bude existovať organizovaná spoločnosť, a teda aj právo. Dovolávať sa uplatňovania tohto kritéria so všetkou dôraznosťou je potrebné o to viac, že ľudstvo má opakované hrozné historické skúsenosti s právom a zákonmi v úvodzovkách, dokonca z nie celkom vzdialenej histórie. Popisovať obdobie inkvizície, obdobie fašizmu či komunizmu so všetkými šialenými reformáciami práva je, myslím, zbytočné. Odmietam preto vopred v súvislosti s prerokovaným návrhom zákona akékoľvek nové hľadanie triedneho nepriateľa. Odmietam veľmi dôrazne otázky typu: Pozrime sa dôsledne, kto vlastne je proti boju s korupciou a organizovaným zločinom, i návody, pozrime sa bližšie, čie záujmy pani poslankyňa či pán poslanec v parlamente vlastne obhajuje. Pozrime sa, kto sa bojí našich prísnych, ale spravodlivých zákonov. Odmietame posúvané závery a robím to preto, že takéto praktiky sa pri prijímaní problémových vládnych návrhov zákonov stali zo strany vlády bežnou pracovnou metódou. Odmietam to všetko predovšetkým preto, že mi ústava umožňuje, ale zároveň i prikazuje vykonávať mandát podľa svojho svedomia a presvedčenia, a že ma v texte poslaneckého sľubu zaväzuje dodržiavať ústavu a ostatné zákony. Pre túto chvíľu i pre budúcnosť upozorňujem pána ministra i ostatné kolegyne a kolegov, že vedomé presadzovanie protiústavných zákonov, vyvíjanie politického tlaku na poslancov za ich prijatie je hrubým porušením sľubu poslanca či člena vlády, hrubým porušením našich spoločných povinností vo vzťahu k článku 1 Ústavy Slovenskej republiky. Pevne verím, že Slovensko je napriek problémom, ktoré ho sprevádzajú, právnym štátom. Pevne verím, že túto pozíciu Slovenska dokážu demokratické sily prejavujúce sa v čoraz širšom fronte obhájiť, a som zároveň presvedčený, že mladá generácia v tomto parlamente a i v celej našej spoločnosti sa jedného dňa zvysoka vykašle na takzvané existenčné problémy vládnej koalície či problémy opozície a bude pre seba a pre budúcnosť Slovenska prijímať iba aristotelovské zákony. Ak sa to stane, bude to jednoznačný dôkaz, že na Slovensku demokracia zapustila korene pevne, natrvalo, že zdravý rozum, charakter a etika zvíťazili nad fanatizmom, politickou zaslepenosťou a nenávisťou. A dovoľte ešte jednu poznámku. Na prahu tretieho tisícročia je téza, že účel posväcuje prostriedky, absolútne pre nás neprijateľná. Ak je cieľ šľachetný, musia byť šľachetné i prostriedky na jeho dosiahnutie. Ak je cieľ veľký a vznešený, musia byť primerane k tomu použité i dôstojné prostriedky a nástroje na jeho dosiahnutie. Odmietame takéto zdôvodňovanie protiústavnosti či nezákonnosti, nech sa už formuluje akokoľvek a tvrdíme, že ak by účel mal posväcovať prostriedky, potom tento účel s určitosťou nie je svätý. Napriek uvedeným slovám, ba práve v úzkej nadväznosti na ne mi dovoľte, vážené kolegyne a kolegovia, aby som vás v mene poslaneckého klubu Ľudovej strany HZDS ubezpečil, že všetci pociťujeme naliehavú potrebu dôraznejšie a efektívnejšieho boja s korupciou a organizovaným zločinom. Všetci túto otázku považujeme za potrebnú postaviť ako významnú spoločenskú prioritu vládnej zákonodarnej a súdnej moci. Teda niet medzi nami a vládou rozpor v tom, či a aký problém je akútny. Určite sa však v prípade navrhovaného zákona nezhodneme na výbere nástrojov a prostriedkov na dosiahnutie proklamovaného cieľa. Dovoľte, aby som položil dve základné otázky a zároveň sa ne pokúsil odpovedať. Otázka prvá: Je potrebné zriadiť špeciálne orgány na odhaľovanie vyšetrovania, trestné stíhanie korupcie a organizovaného zločinu? A druhá, je navrhovaná právna úprava systémová, komplexná a súladná s právnym poriadkom Slovenskej republiky? K prvej otázke. Zriadenie Špeciálneho súdu je otázkou nadnárodného významu. Takýmto rozhodnutím signalizujeme medzinárodnému spoločenstvu nielen naše odhodlanie pustiť sa nekompromisne do boja s korupciou a organizovaným zločinom, ale súčasne je vážnou informáciou o stave korupcie a organizovaného zločinu a povedzme zrozumiteľne, o alarmujúcom stave v konkrétnom štáte i o neschopnosti kompetentných orgánov zvládnuť boj s organizovaným zločinom a korupciou štandardnými prostriedkami. Aký je vlastne pohľad medzinárodného spoločenstva na Špeciálne súdy? Špeciálne súdy sú z pohľadu časti medzinárodného spoločenstva považované za právnu muchotrávku zelenú, ktorú si často hubári zákonodarcovia pletú s jedlými hubami, a práve preto v explicitných ústavných úpravách pätnástich európskych štátov existuje absolútny zákaz zriadenia Špeciálneho súdu. Z nich 6 patrí k členským krajinám Európskej únie. Ústavné zákazy zriadenia Špeciálnych súdov nie sú prejavom upírizmu, ani nesprávneho chápania problematiky boja s organizovanou trestnou činnosťou. Špeciálny súd predstavuje riešenie, ktoré je problematické z hľadiska demokratickej formy vlády. Špeciálny súd sa môže postupne a pomerne ľahko premeniť na prostriedok narušenia deľby moci a jej koncentráciu v jednom štátnom orgáne. Jeho následné zneužitie na presadzovanie politických záujmov a likvidáciu politických protivníkov nie je vylúčené, preto toľká opatrnosť, až dokonca ústavný zákaz. Ak si dôsledne a opakovane prečítate dôvodovú správu, nepochybne zistíte, že špeciálne orgány na boj proti korupcii a organizovanému zločinu sú zriaďované v ostatných európskych krajinách výlučne na prokuratúrach, v štátnom zastupiteľstve a na úrovni ostatných orgánov činných v trestnom konaní. Navrhovateľ v dôvodovej správe neuvádza ani jeden štát, v ktorom by bol Špeciálny súd ústavou zriadený. Napriek tomu ústavy Moldavskej republiky a Maďarskej republiky z roku 1949 takýto inštitút zriaďujú. Prevládajúci právny stav odráža jednoznačne filozofiu tvorcov týchto právnych úprav, ktorá jednoznačne preferuje aktivity a koordináciu pri odhaľovaní korupcie a organizovaného zločinu a v otázke rozhodovania o vine a treste je ponechaná plná dôvera odbornosti a nezávislosti sudcom všeobecných súdov. Ústavné právo na zákonného sudcu je zachované v plnej miere a špeciálnym zákonom nie je ani v jednom prípade zriaďovaný špeciálny zákonný sudca. Stav obdobný ako v okolitých európskych krajinách, ba ešte prepracovanejší v oblasti boja s korupciou a organizovaným zločinom v Slovenskej republike existuje. Už v roku 1996 zriadil generálny prokurátor Slovenskej republiky oddelenie boja s organizovaným zločinom. O jeho pôsobnosti ste sa mohli dočítať v dôvodovej správe. Na každej krajskej prokuratúre pôsobí jeden prokurátor špecializujúci sa na koordináciu boja s korupciou. Bola zriadená funkcia agenta provokatéra. Na Generálnej prokuratúre pôsobí už úplne profesijne osobitný útvar Úrad špeciálneho prokurátora na trestné stíhanie korupcie a organizovaného zločinu. Vo vzťahu ku Generálnej prokuratúre sa javí teda navrhovaná úprava nadbytočná. Vo vzťahu k zriadeniu Špeciálneho súdu je možné konštatovať, že Slovensko sa má stať európskym výkričníkom, že vybiehame prudko a neprimerane z radu a že prostriedky a formy, ktoré sme na to použili, ešte umocňujú pocit, že navrhovaná právna úprava je v rade ustanovení nesystémová a nesúladná s právnym poriadkom Slovenskej republiky. Ale to sú už odpovede na druhú otázku. Teda konkrétne, princíp personálnej jurisdikcie je zakotvený v čl. 7 § 15a je nemiestnym návratom organizácie súdnictva do stredoveku. Je bezprostrednou dehonestáciou postavenia ústavných činiteľov a ďalších predstaviteľov verejnej moci a súdnej moci na Slovensku. Priamo podsúva občanovi záver, že na Slovensku nie je možné ústavného činiteľa spravodlivo volať k trestnej zodpovednosti inak ako špeciálnymi prostriedkami, čo je stav na úrovni tých, ktorí majú zákony tvoriť a kontrolovať ich dodržiavanie, v praxi je katastrofálny, alarmujúci, vyžadujúci si mimoriadne prostriedky. Zároveň vyjadruje tento návrh i veľmi výrazný stupeň nedôvery v odbornosť a statočnosť sudcov všeobecných súdov na Slovensku. Je zároveň i dehonestáciou samotného názvu a obsahu pojmu špeciálny súd. Špeciálny súd vďaka pôsobnosti rozhodovať o každej, teda ak je vôbec vhodné tento termín použiť v banálnej trestnej činnosti, stráca punc svojej špeciálnosti vo vzťahu k meritu veci, druhu trestnej činnosti, ale je postavený na výnimočnosti výnimočného, teda ústavného činiteľa. Nemožno súhlasiť s radou navrhovaných ustanovení zákona, tak ako boli doposiaľ predložené. Nemožno predovšetkým súhlasiť s navrhovaným oprávnením ministerstva spravodlivosti viesť centrálny register na účely trestného konania, ktorý by mal obsahovať osobné údaje týkajúce sa všetkých trestne stíhaných osôb a poškodených vrátane osobitných kategórii tých údajov, ktoré odhaľujú rasový alebo etnický pôvod poškodeného, jeho politické názory, náboženskú vieru alebo svetonázor a členstvo v politických stranách alebo hnutiach. Ministerstvo spravodlivosti totiž nie je orgán činný v trestnom konaní a ani Policajný zbor, ani prokuratúra nesmie tieto údaje poskytovať. Takýto je súčasný stav podľa právneho poriadku v Slovenskej republike. Ako obmedzenie postavenia generálneho prokurátora ustanoveného v článku 150 Ústavy Slovenskej republiky možno označiť i návrh, aby generálny prokurátor nemohol dávať takzvané negatívne pokyny špeciálnemu prokurátorovi. Takúto právnu úpravu možno chápať ako vyjadrenie nedôvery generálnemu prokurátorovi a táto právna úprava obmedzuje riadiacu činnosť generálneho prokurátora, ktorý je v konečnom dôsledku v plnom rozsahu zodpovedný ako ústavný činiteľ za činnosť prokuratúry Slovenskej republiky. Nemožno súhlasiť ani s právnou úpravou, ktorá umožňuje, aby sudca Špeciálneho súdu, ktorý prestane spĺňať podmienky oprávnenia na oboznamovanie sa s utajovanými skutočnosťami, kde tieto dôvody pre narušenie podmienky oprávnenia môžu spočívať nielen v osobe sudcu, ale aj v osobe blízkej, alebo rodinných príslušníkov, bol prerušený výkon funkcie sudcu, ak nedá súhlas na svoje preloženie na súd určenou súdnou radou. Ide o faktické pozbavenie výkonu funkcie sudcu, pretože počas prerušenia výkonu funkcie sudca nemá práva a povinnosti sudcu a nesmie poberať plat sudcu. Takéto dôvody na stratu mandátu článok 147 Ústavy Slovenskej republiky nepozná a podľa článku 148 ústavy možno sudcu preložiť na iný súd len s jeho súhlasom alebo na základe rozhodnutia disciplinárneho senátu. Vážené kolegyne, kolegovia, ďalších a podstatných výhrad k návrhu zákona by sa dalo uviesť ešte niekoľko. Chcem však predovšetkým zdôrazniť, že aj tieto najzávažnejšie rozpory s Ústavou Slovenskej republiky, konkrétne mám na mysli preloženie sudcu, neboli na ústavnoprávnom výbore doriešené. Nedokážem ich ani ja „poriešiť“ pozmeňujúcim návrhom, pretože riešenie nepoznám. Za tohto stavu so všetkou vážnosťou, bez snahy zmariť účel predkladateľa, predkladám snemovni procedurálny návrh, aby bol návrh zákona vrátený navrhovateľovi na dopracovanie. Ďakujem za vašu pozornosť a trpezlivosť. (Potlesk.)