P. Gabura, poslanec: (2010-02-10):
Ako som už predtým uviedol, na spracovanie návrhu ústavného som vychádzal z nemeckej ústavy. A v Nemecku sa rešpektuje nedeľa ako deň pracovného pokoja. My našimi zákonmi, a by som sa priblížil troška k analýze, ktorú som si dal urobiť, platnej legislatívy, a hlavne Zákonníkom práce sa tiež približujeme k tomuto. A v jeho znení v podstate tieto veci sú uvedené. Teda zoberiem Zákonník práce § 94. Odsek 1 hovorí: „Dni pracovného pokoja sú dni, na ktoré pripadá nepretržitý odpočinok v týždni a vo sviatky.“ Odsek 2 hovorí: „Prácu v dňoch pracovného pokoja možno nariadiť len výnimočne, a to po prerokovaní so zástupcami zamestnancov.“ Odsek 3 hovorí: „V deň nepretržitého odpočinku zamestnanca v týždni možno zamestnancovi nariadiť len tieto nevyhnutné práce, ktoré sa nemôžu vykonať v iných dňoch,“ a teraz je tá definícia pomerne rozsiahla, „naliehavé opravárske práce, nakladacie a vykladacie práce, inventúrne a uzávierkové práce, práce vykonávané v nepretržitej prevádzke za zamestnanca, ktorý sa nedostavil na zmenu, práce na odvrátenie nebezpečenstva ohrozujúceho život, zdravie alebo pri mimoriadnych udalostiach, práce nevyhnutné so zreteľom na uspokojenie životných, zdravotných a kultúrnych potrieb obyvateľstva, kŕmenie a ošetrovanie hospodárskych zvierat, naliehavé práce v poľnohospodárstve v rastlinnej výrobe pri zakladaní, ošetrovaní a zbere pestovaných plodín a pri spracovaní potravinárskych surovín.“ Odsek 4 hovorí: „Vo sviatok možno zamestnancovi nariadiť len práce, ktoré možno nariadiť v dňoch nepretržitého odpočinku zamestnanca v týždni, práce v nepretržitej prevádzke a práce potrebné pri strážení objektov zamestnávateľa.“ Odsek 5 hovorí: „V dňoch 1. januára, vo Veľkonočnú nedeľu, 24. decembra po 12.00 hodine a 25. decembra nemožno zamestnancovi nariadiť ani s ním dohodnúť prácu, ktorou je predaj tovaru konečnému spotrebiteľovi vrátane s ním súvisiacich prác (ďalej len „maloobchodný predaj“) s výnimkou maloobchodného predaja podľa prílohy č. 1a, ustanovenia ods. 3 písm. f) a odseku 4 sa v týchto prípadoch nepoužívajú.“ Sviatkom podľa zákona č. 241/1993 Z. z. o štátnych sviatkoch, dňoch pracovného pokoja a pamätných dňoch sú štátne sviatky a dni pracovného pokoja. Podľa tohto zákona sú štátnymi sviatkami 1. január, 5. júl, 29. august, 1. september a 17. november, dňami pracovného pokoja okrem nedieľ sú sviatky 6. január, Veľký piatok, Veľkonočný pondelok, 1. máj, 8. máj, 15. september a 24. až 26. december. Ak teda vychádzame z dikcie § 94 ods. 1 Zákonníka práce, že dňami pracovného pokoja sú dni, na ktoré pripadá nepretržitý odpočinok v týždni, a sviatky, a podľa odseku 2 tohto ustanovenia, že možno prácu v dňoch pracovného pokoja, teda vo sviatok a počas nepretržitého odpočinku v týždni nariadiť len výnimočne, a to po prerokovaní so zástupcami zamestnancov, znamená to, že na dni 6. január, Veľký piatok, Veľkonočný pondelok, 1. máj, 8. máj, 5. júl, 29. august, 1. september, 15. september, 1. november a 26. december, do výpočtu dní patrí, samozrejme, aj 1. január a Veľkonočná nedeľa, a 24. až 26. december, tieto dni sú však dobre ošetrené, by zamestnávateľ mohol nariadiť len takú prácu, ktorá je uvedená v § 94 ods. 3 a 4 Zákonníka práce, pričom to by mohol urobiť len s predchádzajúcim súhlasom zástupcov zamestnávateľa. Ak je teda v Zákonníku práce v § 94 ods. 2 a 3 dané, že prácu možno v dňoch pracovného pokoja nariadiť len výnimočne, a to sú taxatívne vymenované činnosti, znamená to tiež, že ju možno dohodnúť aj počas týchto dní. Zamestnávatelia ju však nedohadujú, je to pre nich bežný pracovný deň, čo je podľa nášho názoru v rozpore so zákonom. Zákonom č. 200/2008 Z. z., ktorý novelizoval Zákonník práce a ktorý zaviedol v § 94 ods. 5, sa stanovili jasné pravidlá po počiatočných problémoch, v prvom roku od účinnosti sa toto ustanovenie až na malé výnimky dodržiava. Stálo by teda za uváženie, či by jestvujúci odsek 5 § 94 nemal byť novelizovaný podobne, ako to bolo v roku 2008. A mohol by mať napr. takéto alebo podobné znenie: „Počas dní pracovného pokoja upravených v § 1, 2 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 241/1993 Z. z. nemožno zamestnancovi nariadiť ani s ním dojednať prácu, ktorou je predaj konečnému spotrebiteľovi s výnimkou predaja podľa prílohy č. 1a.“ Týmto vlastne vytvárame určitú duplicitu v zákone. Ďalší problém v praxi robí § 94 ods. 5 termínom či slovným spojením „predaj konečnému spotrebiteľovi“, teda „maloobchodný predaj“. Problémom je to preto, lebo nadnárodná spoločnosť METRO tvrdí, že jej sa toto ustanovenie odseku 5 netýka, lebo nepredáva konečnému spotrebiteľovi, nerobí maloobchodný predaj, ale len veľkoobchodnú činnosť. Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky však na písomné dotazy odpovedá tak, že toto ustanovenie sa vzťahuje aj na METRO a na ostatné veľkosklady. Pravdupovediac nie sme jednoznačne presvedčení, že teraz platné ustanovenie odseku 5 jeho výklady potvrdzujú. Ak by v tomto ustanovení bolo vynechané slovné spojenie „predaj konečnému spotrebiteľovi“, teda „maloobchodný predaj“, tak niet už o čom ďalej polemizovať. Posledným problémom sa javí písmeno f) § 94 ods. 3 Zákonníka práce. Podľa tohto ustanovenia sa v deň nepretržitého odpočinku v týždni môžu nariadiť len práce nevyhnutné so zreteľom na uspokojenie životných potrieb. Slovíčko „životných“ sa vykladá tak, že do životných potrieb patrí predaj. Ministerstvo však tvrdí, že pod životné potreby nemožno zahrnúť predaj tovaru, ale neexistuje žiaden relevantný výklad, čo je to životná potreba. Máme za to, že ak by sa jednoznačne v Zákonníku práce vymedzili nami načrtnuté problémy z praxe, nemohlo by dochádzať k porušovaniu týchto ustanovení, resp. ich rôznorodého výkladu. V konečnom dôsledku dňa 18. 12. 2000 nadobudla platnosť Základná zmluva medzi Slovenskou republikou a Svätou stolicou, kde v článku 9 Slovenská republika sa zaviazala, že bude rešpektovať ako dni pracovného pokoja nedele a okrem toho aj dni: 1. január a 6. január, Veľkonočný pondelok, 5. júl, 15. september, 1. november a 24. až 26. december. Ak sme sa k tomu zaviazali, tak je to potrebné aj dodržiavať, že nedele a uvedené dni by mali byť dňami pracovného pokoja. Tú realitu poznáme sami a vieme k čomu dochádza, že namiesto využitia nedele na šport, odpočinok, kultúru, relaxovanie my bohatí Slováci potrebujeme chodiť po obchodoch a nakupovať. Ďakujem pekne.