M. Hort, podpredseda NR SR: (2007-03-21):
Tento materiál obsahuje vcelku podrobný štatistický popis počtu miestnych orgánov štátnej správy. Môžeme sa tam dočítať o počte vydaných prvostupňových rozhodnutí, koľko bolo odvolacích konaní voči prvostupňovým rozhodnutiam a tak ďalej. Nájdeme tam informácie o rôznych poradách, ktoré sa vedú v rámci orgánov štátnej správy. A dokonca sa dozvieme aj o formách vzdelávania jednotlivých úradov verejnej správy. Chýba mi tu však skutočná analýza stavu verejnej správy. Nerozumiem, prečo si vláda nestanovila za cieľ miesto štatistického sumarizovania údajov zamerať sa na možné dopady vládou navrhovaného nového usporiadania, prečo nekládla dôraz na skúmanie efektivity výkonu štátnej správy pri tomto novom usporiadaní. Zvýši sa, kde a v čom? Nič také som tam nenašiel. Kde sú konkrétne rozanalyzované návrhy? Ozaj, a čo je to vlastne vládou navrhované nové usporiadanie? Je to takmer nič nehovoriace programové vyhlásenie vlády? Sú to vyjadrenia premiéra na adresu neschopných a prebujnených úradníkov, pričom aj pod vplyvom týchto útokov sa slovo úradník stáva ešte horšou nadávkou ako poslanec? Sú to vari vyjadrenia koaličného predsedu pána Slotu, ktorý ako kapric voči porušeniu dohody vládnej koalície o rozdelení miest v štátnej správe navrhuje zrušenie piatich vyšších územných celkov, samozrejme, tých, ktoré ovláda strana Smer? Nuž, dámy a páni z koalície, tento ťah na odbornosť a vaša jednota v tejto citlivej téme je z vašej strany vskutku obdivuhodná. Tí z vás, ktorí v tejto snemovni pôsobíte už dlhšie, viete, že som sa reforme verejnej správy venoval nejaký ten rok. Preto som s veľkým záujmom očakával, čo za materiál sa k nám dostane. Samotné návrhy na nové usporiadanie miestnej štátnej správy, podotýkam, bez akejkoľvek podrobnej analýzy a na ne nadväzujúci návrh zákona o zrušení krajských úradov možno bez preháňania označiť za nezmyselný a nekoncepčný nedorobok tejto vlády. Aby nevznikol dojem, že týmto konštatovaním nebodaj útočím na prácu odborného tímu v sekcii verejnej správy ministerstva vnútra. Z kvality politického zadania však žiadny iný materiál vzniknúť nemohol. Má táto vláda vôbec predstavu, čo chce robiť s ďalším procesom verejnej správy? Z tohto materiálu priam kričí bezradnosť a nerozhodnosť ako ďalej. Nebije sa táto tzv. analýza náhodou s programovým vyhlásením vlády, kde sa uvádza, že v čo najkratšom čase zrušíte krajské úrady, ktorých kompetencie prejdú na samosprávu? V tomto materiáli už o tom nie je ani slovo. Nenájdete tu žiadne konkrétne vysvetlenie, prečo vláda zmenila nositeľa kompetencií, na ktorého má prejsť pôsobnosť. Akurát som sa o tom dočítal v predkladacej správe pri predložení materiálu na rokovanie vlády, kde predkladateľ uvádza, že vzhľadom na rozsiahlu decentralizáciu pôsobnosti z orgánov štátnej správy na obce a vyššie územné celky v rokoch 2001 až 2004 sa neodporúča ďalší prenos kompetencií z krajských úradov na samosprávu. Na to prišla ctená vláda až teraz? To naozaj nevedeli, keď tvorili programové vyhlásenie vlády, keď si to tam zapísali? Či je skôr za tým niečo iné? Môžem iba hádať, či za tým nie je majetok štátu, ktorý v prípade prenesenia na vyššie územné celky by stratil čaro možno výhodného speňaženia. Tu mi dovoľte sa trochu pozastaviť pri rušení krajských úradov. Krajské úrady síce vláda chce zrušiť, ale v samotnom návrhu zákona sa hovorí, že ich pôsobnosť má prejsť na obvodné úrady a ministerstvá. Čo sa stalo? Veď ešte koncom roku 2006 štátny tajomník Ministerstva vnútra Slovenskej republiky pán Vladimír Čečot v časopise Verejná správa hovoril v súvislosti so zrušením krajských úradov o prechode kompetencií na vyššie územné celky. Vo svojom príspevku tiež spomenul potrebu širšej politickej dohody, pretože táto zmena si vyžaduje zásah do ústavného zákona č. 227/2002 Z. z. o bezpečnosti štátu v čase vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu v znení neskorších predpisov. Vládou navrhované nové usporiadanie neprinesie do celého modelu štátnej správy žiaden úžitok, iba zbytočný chaos. V tzv. analýze, časti II, kde sa píše o návrhu nového usporiadania, vládny materiál uvádza, že pôsobnosť zrušených krajských úradov prejde na obvodné úrady, na obvodné úrady v sídlach krajov a na odvetvové ministerstvá. To bude mať jeden obvodný úrad iné postavenie ako druhý? Na jednej strane rušíte krajské úrady, na druhej strane hovoríte, že ak zákon ustanovuje pôsobnosť obvodného úradu v sídle kraja, územným obvodom na výkon pôsobnosti je kraj. Nejde náhodou iba o kozmetickú úpravu? Čo na tom, že o efektivite a systémovom riešení nemôže byť ani reči? Občanovi veľkolepo oznámime, že rušíme úrady a prepúšťame úradníkov. K tomu znižovaniu úradníkov sa však o chvíľu ešte dostanem. Poďme ale ďalej. V materiáli sa uvádza, že v niektorých prípadoch bude odvolacím orgánom proti prvostupňovým rozhodnutiam priamo ministerstvo. To znamená, že ministerstvo bude zo zákona ústredným orgánom štátnej správy a zároveň bude aj druhostupňovým orgánom miestnej štátnej správy. Základnou filozofiou reformy verejnej správy bola decentralizácia verejnej správy. Pri jej napĺňaní sme chceli čo najviac a najbližšie priblížiť občanovi správu vecí verejných. To, s čím prichádzate, je absolútne popretie tejto filozofie a ukazuje jasne nasmerovaný trend k centralizácii. Neodškriepiteľným príkladom toho je presun agend z miestnej štátnej správy na jednotlivé ministerstvá. Je to celé nepremyslené, nekoncepčné, neodborné a ukazuje to na žalostný stav odbornej pripravenosti vašej vlády vo vzťahu k ďalšiemu pokračovaniu reformy verejnej správy. Ak by toto mal byť komplexný podklad k toľko avizovanej verejnej diskusii k vášmu modernému náhľadu na ďalší postup reformy verejnej správy, tak potom platí známe konštatovanie z ostatných oblastí verejného života, najlepšie pre krajinu bude, keď nebudete robiť nič. (Potlesk.) Už som sa niekoľkokrát vo svojich predchádzajúcich vystúpeniach vyjadril, že vláda, ale predovšetkým jej predseda Robert Fico sa stali zajatcami vlastných predvolebných sľubov a tiež povolebných sľubov. Nie je tomu inak ani v tomto prípade. Úspora a znižovanie štátnej administratívy o 20 % ako základné ciele v programe tejto vlády sa čoraz viac zdajú byť nedostižnou ilúziou. Nedá mi, aby som sa v tejto súvislosti neopýtal: To čo je za zníženie o 151 zamestnancov, pri ktorom bude treba novelizovať vyše 50 právnych predpisov? Tomu sa hovorí výkon. Dovoľte mi, aby som vám k tomu, vážená koalícia, naozaj zagratuloval. Taký počin si naozaj zaslúži uznanie. Ak si tento spôsob osvojíte ako všeobecné pravidlo, je naozaj v nedohľadne avizované zníženie zamestnancov o 20 %. Apropo, zníženie o 151 zamestnancov, ako priznáva aj tento materiál, zrejme aj toto číslo je silne nadhodnotené. Dočítame sa tam totiž o potrebe ďalšieho personálneho posilnenia na obvodných úradoch z dôvodu presunu pôsobnosti na úsekoch integrovaného záchranného systému, štátneho občianstva a matrík, vnútorných vecí a tak ďalej a tak ďalej. Zlé jazyky z radov odborníkov, ktorí sa stihli pohrať už aj s prepočtami, hovoria, že v podstate úspora nebude žiadna. Aká bude teda vlastne úspora? Zaujíma ma aj ďalšia vec. Ako sa chcete vysporiadať s už spomínaným ústavným zákonom č. 227/2002 Z. z.? V materiáli o tom nie je v podstate nič. Reforma verejnej správy je totiž nesmierne vážny proces. Pristupovať k zásadným zmenám bez dôkladnej analýzy, odborných diskusií, kvalitnej pripravenosti a aspoň snahy o čo najširší politický konsenzus považujem za veľký hazard. Netvrdím, že sme boli pri spúšťaní reformy verejnej správy vo všetkom neomylní, veď napokon, kto robí, robí aj chyby, avšak každé dôležité zmeny sme v predchádzajúcom období veľmi dôkladne analyzovali, vedomí si toho, k akým vážnym zásahom do systému verejnej správy by malo dôjsť až po veľmi dôkladnom zvážení a odbornej pripravenosti. A nikdy sme netvrdili aj na základe vlastných skúseností, že proces verejnej správy je ukončený. Vo vašom prípade mi však absentuje takáto dôkladná analýza, ale aj závery, aj to, čo chcete robiť ďalej. Stále sa viac ukazuje, že premiér Fico je pod tlakom, pod tlakom vlastných neuvážených sľubov a populistických vyjadrení, ktoré ho tlačia do kúta. A výsledok je materiál, ktorý o analýze ani nesníval. Nemám veľmi dobrý pocit z toho, ako vníma táto vláda ďalšie smerovanie k procesu verejnej správy. Populistická rétorika ruka v ruke s ťažkou improvizáciou má v ľuďoch vyvolať zdanie tej skutočnej a jedinečnej politiky pre ľudí. To, že ani v oblasti verejnej správy nemáte pripravené nič svetoborné, dokazuje aj tento materiál. Je to obdobné ako aj vo vašom vzťahu k hospodárskej politike predchádzajúcej vlády. Toľko a vášnivo a často až vulgárne kritizovaná hospodárska politika predchádzajúcej vlády zrejme nebude až taká zlá, keďže s nejakými zásadnými hospodárskymi zmenami táto vláda neprichádza, možno až na avizované nešťastné kroky v zdravotnom systéme či pokusy deformovať dobre fungujúci Zákonník práce. I ostatné kozmetické úpravy, ktoré sa vláda snaží ľúbivo odprezentovať a s ktorými, samozrejme, nesúhlasíme, našťastie nebudú mať, dúfam, vážnejšie dôsledky na chod ekonomiky. Vrátim sa však k verejnej správe. Rád by som vám dal jedno odporúčanie. Pokiaľ naozaj nemáte v rukáve skutočnú alternatívu existujúceho modelu fungovania systému verejnej správy, podloženú fundovanými odbornými argumentmi, pokiaľ sa naozaj nechystáte popasovať s komplexným riešením postavenia a fungovania nielen miestnej štátnej správy, ale aj ústredných orgánov štátnej správy, možnou reorganizáciou ministerstiev a okrem strašenia samosprávy ohlasovaním krátenia príjmov, nemáte pre túto súčasť verejnej správy pripravené vôbec nič, tak to, prosím, radšej nechajte tak. Známy americký režisér a spisovateľ Woody Allen raz pri jednej príležitosti povedal: „Život sa delí na veci hrozné a mizerné.“ Aj keď s ním, čo sa týka vnímania daru života, nesúhlasím, myslím, že úplne a presne sa to hodí na označenie vašich návrhov, s ktorými prichádzate do parlamentu. Spomínam si na situácie na ostatných a nielen ostatných, ale takmer všetkých snemoch ZMOS-u. Odkedy vznikla strana Smer a pán Fico vtedy už ako predseda tejto strany pravidelne na tieto snemy chodieval, nikdy sa nevyhol brisknej kritike reformy verejnej správy. Vtedy keď pískali na našich vládnych predstaviteľov, tak pískal s pískajúcimi. Ale už sa nedržal potom hesla biblického: „Plačte s plačúcimi, radujte sa s radujúcimi.“ Keď za ostatné dva snemy pri prejavoch predsedu vlády vtedajšieho Mikuláša Dzurindu a podpredsedu a ministra financií pána Mikloša sa ozval potlesk, vtedy sa pán Fico potichučky vyparil. Už nemal čo predstaviteľom Združenia miest a obcí a reprezentantom slovenskej samosprávy povedať. To je jeden dôvod, kvôli ktorému som ja očakával, že tento materiál, ktorý nám predložíte, bude naozaj vážnou výzvou do diskusie a budeme mať o čom rozprávať. Druhý dôvod potom bola už tá avizovaná diskusia. Prvýkrát idete predložiť niečo, čo tu vraj nikdy v živote nebolo. No ja sa pýtam, o čom máme diskutovať. O tých štatistických informáciách? O tom, že jediný efekt z tohto je, že idete zrušiť krajské úrady, o ktorých, mimochodom, všetci, ktorí tomu rozumejú, hovoria, že ak má byť niečo v tejto oblasti zrušené, tak by tým mali byť tieto krajské úrady ako posledné, pretože ony pri všetkom, čo sme urobili, sme decentralizovali aj na systém špecializovanej štátnej správy štátnu správu, majú predsa len ešte stále neodňateľnú povinnosť akéhosi metodického článku v tejto oblasti? Toto je zrejme to maximum, čo zatiaľ viete ponúknuť. A ja som bol dosť sklamaný. A, bohužiaľ, tu teda sedí iný pán minister. Ale včera som očakával od pána ministra Kaliňáka po tom všetkom, čo sme tu už zažívali počas hodiny otázok a odpovedí k takejto vážnej veci, ktorá bola tak dlho avizovaná, jeden plamenný prejav. A vybavil túto reformu alebo modernizáciu, ako to budete nazývať, v podstate dvojminútovým príhovorom. A dnes akurát reagoval na včerajšie hodinové meškanie. Bol som tým naozaj veľmi sklamaný. Nebýva to zvykom, aby v takejto chvíli vám radila opozícia, ale predsa len si dovolím upriamiť vašu pozornosť na tri iné problémy a okruhy problémov, ktoré, si myslím, hýbu momentálne verejnou správou na Slovensku a ktoré čakajú na riešenie. Keď sa spýtate všetkých predstaviteľov samospráv, čo ich trápi alebo bolí, a o tom vo vašom materiáli nie je skoro nič alebo úplne vôbec nič, tak vám povedia, že aj v zmysle uhorského práva, ktoré sme tu zdedili, nie sú do dnešného dňa vysporiadané vlastnícke vzťahy k obecným cestám, pozemkom, ktoré sú pod školami a inými ustanovizňami miest a obcí, čo im bráni v tom, aby efektívne mohli nie používať peniaze, ale čo i len zažiadať o peniaze Európskej únie. Keď dnes ekonomika ide a je naštartovaná, vidíte, čo sa deje s korunou, a keď dneska žnete to, čo sme my zasiali, prečo nemáte odvahu vstúpiť do tejto vody a povedať, že vy ste tá vláda, ktorá by sa mala začať s týmto bremenom pasovať, že vy budete tí, ktorí nebudete míňať peniaze na predvianočné darčeky a kupovanie si cieľových skupín obyvateľstva, ale že pôjdete riešiť tento problém, o ktorom niekto povedal, že možnože bude stáť až 400 mld. korún? Tento problém každého počká. Ale vláda, ktorá zdedila takúto ekonomiku, nemá silu sa do tohto pustiť, vôbec ste to ešte nikdy nespomenuli. Choďte na snem ZMOS-u a spýtajte sa starostov a primátorov, čo ich trápi a kde na to majú zobrať peniaze. Vláda, ktorá ovláda ekonomiku a rozdeľuje, sa tomuto problému akosi nechce venovať. Kedy bude ešte lepšia doba na to, aby sme sa s tým popasovali? Druhá vec, o ktorej sa veľa v minulosti diskutovalo, je spôsob, ako sa dá uchádzať z prostredia miest a obcí o peniaze Európskej únie. Všetci vedia, že máme v určitých zásobníkoch veľa projektov, na ktoré sa už nedostali peniaze, lebo tie prestupové fondy boli také, aké boli. Dnes sa hovorí o vyše 400 mld., o ktoré je možné sa uchádzať, ale starostovia plačú a nariekajú, že strašne veľa ich to stojí peňazí, kým to majú dostať až do štádia vykonávacieho projektu. Čo takto porozprávať sa s európskymi komisármi a s európskymi úradníkmi, či by sa nedal ten systém zmeniť, že by podklad na rozhodovanie bol iba do úrovne územného konania? Čiže by to bola určitá štúdia a nemuseli by zbytočne starostovia vyhadzovať peniaze aj na to, kde v budúcnosti nemajú istotu, že na to vôbec tie peniaze dostanú. To je len téma do diskusie, v čom by sme vám chceli pomôcť a o čom by sa dalo rozprávať. No a posledné, čo by som vám poradil, je komunálna reforma. To tu akosi nie je spomenuté. Všetci hovoríte o neefektivite výdavkov na verejnú správu. A všetci vieme, že naozaj prvý kontakt občana s verejnou správou alebo s verejnou službou na úrovni viac ako 2 900 miest a obcí na Slovensku je niečo, s čím bude treba začať robiť. Ktorá vláda sa to má pokúsiť alebo sa má toho chytiť, ak nie tá, ktorá sa chváli tým, že má 45 % a viac preferencií. No na to treba mať vnútornú silu a odbornosť, akým spôsobom tento problém uchopiť. Alebo ho zase necháte na tých, ktorí prídu po nás? Budeme nadávať na úradníkov? A vieme, kde nás päta tlačí a kde by sa tá efektívnosť skutočne dala dosiahnuť. V minulých obdobiach ani jedno, ani druhé, ani tretie sa robiť nedalo, lebo stáli pred nami dôležitejšie výzvy, stála pred nami výzva, aby sa ekonomika pozviechala. A posledná vec, čo som chcel povedať. Mrzí ma to, že sa vraciate týmto návrhom k centralizácii. Viete, od roku 1931, a to vtedy, keď sa Európa zmietala po prvej svetovej vojne v nastupujúcom fašizme, ktorý nebol ničím iným, iba centralizáciou a uchopením moci do jedných rúk, tak cirkev prišla s encyklikou Quadragesimo anno, kde pomenovala meno subsidiarita. A chcela tým bojovať proti tomu, aby sa tie hrôzy, ktoré boli z centralizácie a sú odskúšané, neopakovali v Európe. Dopadlo to, ako to dopadlo. Nikto ich vtedy nepočúval, ale po roku 1945 už každý porozumel, že ak toto nebudeme uvádzať do života, je to cesta do pekla. Subsidiarita sa preniesla do reálneho života dnes civilizovanej západnej Európy a centralizácia sa stala hlavným nástrojom riadenia v bývalých sovietskych republikách a vo východnej Európe. Ak niekto nerozumie tomu, že v rokoch 1945 a 1946 chodili k nám Rakúšania kradnúť zemiaky a dnes sa na nich pozeráme smerom nahor, akú majú životnú úroveň, tak poviem, to nie je len výsledok Jaltskej konferencie, ale aj výsledok toho, akým systémom sa riadili veci verejné v tej či inej časti sveta. Vy dnes týmto návrhom potierate subsidiaritu a vraciate sa k centralizácii. A vám to chcem dať do pozornosti, aby ste odišli z tejto cesty skôr, než sa narobia také škody, aké tu musíme naprávať dnes po 40 rokoch alebo po 45 rokoch bačovania komunizmu. A ešte jedna vec. Veľmi dlho bude trvať, kým sa vylieči v tejto krajine od centralizmu duša národa. Sú ľudia, ktorí znova uverili falošným prorokom a myslia si, že štát za nich všetko vyrieši. Je to cesta do pekla. Ja vás varujem, keď ideme takéto vážne veci robiť, ako je rozhodovanie o tom, ako tá krajina bude vyzerať, tak sa zamyslime aj nad týmito skutočnosťami. Ďakujem pekne. (Potlesk.)