Beblavý, Miroslav, poslanec NR SR (2015-09-29):
Vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, kolegovia, dovoľte mi vystúpiť k tejto zmene rokovacieho poriadku. Na rozdiel od kolegu Kadúca sa budem venovať len jednej časti tohto návrhu zákona. A to je Etický kódex poslanca a jeho vymáhanie. A keďže vďaka tomu budem mať možnosť sa špecializovať, obávam sa, že vám budem musieť preukázať, že záver kolegu Kadúca, dokonca aj záver kolegu Hlinu sú až príliš optimistické, lebo záver kolegu Kadúca bol, že je to krok vpred, hoci nie úplne dokonalý. Kolega Hlina bola taký, že je to o ničom, ak som to správne pochopil. A ja vám chcem ukázať, že je to hmla, ktorá ale zakrýva jednu veľmi nebezpečnú zmenu. To znamená, v skutočnosti je to krok späť alebo krok, povedané veľmi silno, až do priepasti, no dovoľte mi teraz byť konkrétnejší. Pani kolegyňa Žitňanská už povedala vo svojej faktickej poznámke, že týmto ide o predvolebnú kampaň a že namiesto toho potrebujeme silný ústavný zákon o konflikte záujmov. Toto tvrdenie je nespochybniteľne pravdivé a myslím si, že si zaslúži osobitnú diskusiu, ku ktorej sa však prihlásim v ďalšom bode rozpravy, kde takýto návrh zákona, ústavného zákona, ale bohužiaľ, nie účinného, ale deravého bude predložený opäť pánom navrhovateľom Čížom. V tejto chvíli dovoľte mi sa venovať len teda tomuto návrhu rokovacieho poriadku, a to z uhla pohľadu etického kódexu. Moje tvrdenie, ktoré som už naznačil, má dve časti. Tá prvá časť je, že tento návrh etického kódexu je neúčinná hmla, ktorá nijako nezlepší etické správanie poslancov. A to tvrdenie číslo dva je, že v ňom je ale skrytý nebezpečný osteň, ktorý, naopak, umožní legalizovať určité správanie, ktoré by legalizovať nemal. Dovoľte mi, začať tým prvým tvrdením. Ak si prečítate etický kódex, tak zistíte, že v podstate všetky jeho ustanovenia možno zhrnúť až na tú jednu výnimku, ku ktorej sa dostanem, do dvoch viet alebo slovných spojení, a to: „Správajte sa slušne a dodržiavajte zákony.“ Ak mi niekto neverí, dovolím si prejsť ten etický kódex v tomto prejave. V článku I sú tu všeobecné ustanovenia, kde sa v podstate hovorí o tom, že poslanci sú povinní dodržiavať jednak zákony a jednak aj tento kódex zachovať sa slušne. Potom sú tam etické princípy, v ktorých tiež nenachádzam nič, čo by nebolo v ústave alebo v iných zákonoch alebo vo všeobecných predpisoch, alebo v základných princípoch slušného správania. Potom je tam konflikt záujmov, kde tiež nenachádzam nič, čo by nebolo v štandardných pravidlách alebo, myslím, dokonca v zákonoch. Tu sa kopíruje buď ústavný zákon o konflikte záujmov, alebo niektoré iné veci. Jedinou výnimkou tu je, a tú chcem prečítať, že poslanec oznámi výboru pre nezlučiteľnosť funkcií každé stretnutie so zástupcami profesijnej záujmovej skupiny alebo s inými osobami, ktorého predmetom bolo alebo by mohlo byť nenáležité ovplyvňovanie rozhodnutí poslanca pri výkone jeho funkcie. Pokiaľ ho teda poslanec bude považovať za náležité, tak ho oznamovať nemusí. A keďže vyhodnotenie náležitosti alebo nenáležitosti zákon nijako neustanovuje a ponecháva tým pádom na hodnotenie poslanca, zostáva to prázdnym ustanovením. Navyše treba povedať, že ak by sa poslanec takto ovplyvniť nechal a neskôr sa na to príde, tak už podľa dnešného ústavného zákona o konflikte záujmov čelí zodpovednosti, a to nie tej miniatúrnej, o ktorej budem neskôr hovoriť podľa tohto zákona, ale pekne dvanástim platom, pretože by sa jednalo o porušenie článku 4 ústavného zákona o konflikte záujmov. Tu potom nasleduje článok IV Dary a iné výhody, k tomu sa vrátim, lebo to je ten jedovatý osteň, potom je článok V Deklarácia majetkových a finančných pomerov, ktorý obsahuje v podstate len odkaz na ústavný zákon o konflikte záujmov, potom je transparentnosť pri výkone funkcie poslanca, čo opäť obsahuje povinnosti buď všeobecne deklaratívne, alebo také, ktoré už v zákonoch sú, a potom je zneužitie funkcií poslanca, to je to isté, pretože ak ich takto zneužije, podlieha už dneska zodpovednosti podľa ústavného zákona o konflikte záujmov, potom je taký zvláštny bizarný článok Rešpektovanie úloh zamestnancov kancelárie, ktorý teda hovorí, že poslanec nevyžaduje od zamestnancov kancelárie, aby zanedbávali alebo obchádzali právne predpisy. Ja síce nie som právnik na rozdiel od pána Číža, ale myslím, že pokiaľ navádzate niekoho na porušovanie zákonov, tak to je samo osebe protizákonné a nemusíte mať na to etický kódex. A ak, naopak, rešpektujete úlohy, povinnosť a odbornosť zamestnancov kancelárie, na požiadanie poskytne potrebné informácie v súlade s ich postavením a funkciou, tak to je opäť dodržiavanie všeobecne záväzných predpisov tam, kde takéto oprávnenia majú. No a potom tam už sme len pri postupe pri porušení, kde sa hovorí, že teda je to disciplinárne stíhateľné v záverečných ustanoveniach. Inými slovami, s výnimkou toho článku IV, ku ktorému sa o chvíľu dostanem, nie je to nič nové, nič reálne, meniace situáciu: „Správajte sa slušne a dodržiavajte zákony.“ Zároveň, a to bude veľmi dôležité, dovoľte mi teda povedať, aké sankcie ustanovuje tento rokovací poriadok za porušenie týchto ustanovení, ak teda by náhodou niekto bol uznaný vinným. Sú to ustanovenia predchádzajúce, kde tento návrh ustanovuje pokutu 500 eur. Myslím, že pri výhľade na pokutu 500 eur sa každý poslanec Národnej rady strasie, zľakne, dostane v podstate až nezastaviteľnú triašku z obavy, že by musel zaplatiť 500 eur, keby sa náhodou prišlo na to, že porušuje etický kódex, a ešte ho teda aj väčšina odsúdila, pričom chcem poznamenať, že v tomto funkčnom období väčšina strany SMER vo výbore pre nezlučiteľnosť funkcií spoľahlivo zastavila všetky stíhania poslancov strany SMER alebo ministrov strany SMER bez ohľadu na meritum veci. To je ale len taká poznámka bokom. Ja na rozdiel od kolegu Kadúca verím, že tu budú aj iné väčšiny, takže z tohto samotného by som ešte záver nevyvodzoval. Takže vágny kódex 500 eur za jeho porušenie a ten článok IV. No a teraz mi dovoľte prečítať ten článok IV. Predtým mi však dovoľte vysvetliť dnešnú právnu situáciu. Ústavný zákon o konflikte zákonov už dnes zakazuje všetkým verejným funkcionárom, medzi ktorých patria aj poslanci Národnej rady, prijímať akékoľvek dary súvisiace s výkonom funkcie, a to s dvoma výnimkami. Jednou tou výnimkou sú dary, ktoré sú pri výkone tejto funkcie. Prepáčte, prečítam to: „To sa nevzťahuje na dary poskytované zvyčajne pri výkone verejnej funkcie alebo na dary poskytované na základe zákona.“ To znamená, že v súvislosti s výkonom funkcie nesmieme my poslanci, ale ani ministri, šéfovia všeobecných zdravotných poisťovní a župani a mnohí iní prijímať žiadne dary, pokiaľ teda nie sú poskytované na základe zákona, to je tzv. blanketová výnimka, paušálna výnimka, alebo dary poskytované zvyčajne pri výkone verejnej funkcie. Chcem poznamenať, že neexistuje k tomuto jurisdikcia (výbor pre nezlučiteľnosť funkcií), takže nevieme presne, ako by sa toto pravidlo interpretovalo, ale čo vieme povedať je, že tento už dnešný právny stav nerieši uspokojivo súkromné dary, resp. dary, ktoré sa za súkromné vydávajú. Teda aj dneska má tento ústavný zákon pomerne veľkú dieru. Ak dostanete dar, ktorý prehlásite za súkromný, v zásade nie je zákonom nijako regulovaný. Na druhej strane treba povedať, že to, že je zákaz prijímania darov v súvislosti s výkonom funkcie, tak je závažný právny precedens v tom, že ak by bolo preukázané, že ten dar bol poskytnutý v súvislosti s výkonom funkcie, napríklad svedectvami svedkov alebo nejakou zvukovou dokumentáciou prípadne napríklad legálnych odposluchov alebo podobne, takže ak by sa dalo preukázať, že ide o dar súvisiaci s výkonom funkcie, je to dnes porušenie ústavného zákona, čo zakladá jednak politickú sankciu, keďže je to jedna z veľkých hánb verejného funkcionára, a zakladá to trest vo výške dvanástich mesačných platov verejného funkcionára a zakladá to v prípade opakovaného porušenia aj stratu funkcie. To znamená, že ústavný zákon hoci, ako vieme často, najmä vďaka blokácii zo strany parlamentnej väčšiny nekusne, má aspoň kúsacie právomoci, hoci sú dneska držané na obojku. No a teraz pozrime sa, čo s týmto ustanovením, ktoré aspoň v princípe bráni legalizovať úplatky, pretože to je to, o čom hovoríme, keď hovoríme o daroch pri poskytovaní vo výkone verejných funkcií, hovorí etický kódex v prípade poslancov: „Poslanec nesmie pri výkone svojich práv a povinností vyžadovať ani prijímať dary a žiadne iné zvýhodnenia, ktoré by mohli narušiť jeho nestranný prístup a ovplyvniť jeho rozhodovania,“ zatiaľ to znie dobre, „poslanec pri výkone funkcie nesmie prijať žiadne dary ani iné zvýhodnenia, pokiaľ nejde o dary nízkej hodnoty, spoločensky obvyklé, napríklad sponzorské predmety a propagačné materiály a sú prejavom zdvorilosti.“ Tretí odsek tu hovorí: „Poslanec, ktorý prijal dary pri výkone svojej funkcie a ich hodnota zjavne presahuje 100 eur, je povinný ich registrovať v osobitnom registri výboru pre nezlučiteľnosť funkcií a používať ich ako verejné zdroje na verejné účely.“ No a teraz si to poďme trošku právne rozobrať, keďže sa jedná o dosť závažnú problematiku. V dnešnej situácii ak verejný funkcionár prijme dar pri výkone funkcie, napríklad ste v Číne na návšteve a miestni hostia vám dajú nejakú malú jadeitovú sošku v rámci protokolárnych zvyklostí, alebo vás pozve na obed podnikateľ, ktorý sa s vami chce porozprávať o zákone o odpadoch a donesie vám malé rolexky za 12-tisíc eur. Podľa dnešnej legislatívy v tom prvom prípade je legislatíva nie úplne jednoznačná, pretože môžete argumentovať, že tá soška je to, čo je obvyklé pri výkone verejnej funkcie, lebo v protokolárnych medzinárodných vzťahoch sa naozaj tie sošky vymieňajú. Tá jedna možnosť, ktorú máte, je, že si tú sošku zoberiete domov, necháte, dáte si ju niekde na poličku. Ak chcete byť avšak úplne čistý, tak po návrate zo služobnej cesty ju odovzdávate svojmu zamestnávateľovi alebo organizácii, v ktorej pôsobíte, teda minister odovzdá ministerstvu, poslanec odovzdá Kancelárii Národnej rady, iný verejný funkcionár odovzdá teda organizácii, v ktorej pôsobí, a tým pádom môže úspešne argumentovať, ak to tak urobí sám a rýchlo, teda zo snahy neuraziť, hostiteľov napríklad, dar síce prevzal, ale neprijal do svojho majetku, on ho prevzal a odovzdal ho, prevzal ho do majetku štátu Slovenskej republiky. Táto soška potom je majetkom Slovenskej republiky a Slovenská republika s ňou nakladá, ako uzná za vhodné. Na to máme zákon o správe majetku štátu, VÚC-ky a rôzne. V každom prípade zhodneme sa asi na tom, že problémom Slovenskej republiky nie sú sošky čínskych hostiteľov pri oficiálnych štátnych návštevách. Preto sa pozrime na ten druhý prípad. Ten podnikateľ, ktorý vás pozve na diskusiu o zákone a v rámci toho vám daruje z účty k vášmu úradu 10-tisícové rolexky (alebo 12-tisícové) a zároveň teda s vami diskutuje o tom, ako by ten zákon mal vyzerať podľa neho, a vy teda dostanete inšpiráciu k pozmeňujúcemu návrhu, ktorý by mu teda náhodou mohol pomôcť, takýto dar súvisí s výkonom vašej funkcie. Nemusí to byť ľahké dokázať, ale pravda to je a hovorím, je možné, ak sú na to svedkovia, odposluchy alebo iné veci, to v nejakom bode aj dokázať. Neexistuje dnes legálny dôvod prijať takýto stav. A ak to spravíte a najmä ak teda potom vykonáte napríklad ten pozmeňujúci návrh zákona o odpadoch, tak sa vystavujete nielen trestu podľa ústavného zákona o konflikte záujmov za prijímanie daru v súvislosti s výkonom funkcie, ktorý nemožno označiť za obvyklý protokolárne, ale najmä trestnému stíhaniu za prijatie úplatku, pretože ak vyšetrovateľ a prokurátor budú schopní etablovať akýkoľvek vzťah medzi tým, že ste prijali 12-tisícove rolexky, a tým, že ste napísali tento pozmeňujúci návrh, tak ste sa dopustili trestného činu prijímania úplatku. No po tomto expozé mi dovoľte, sa vrátiť k samotnému textu. Ten hovorí, že poslanec, ktorý prijal dary pri výkone svojej funkcie, ktorých hodnota zjavne presahuje 100 eur, je povinný ich registrovať v osobitnom registri výboru pre nezlučiteľnosť funkcií a používať ako verejné zdroje na verejné účely. To, čo je najdôležitejšie na tomto ustanovení, je, že on legalizuje dary podľa ústavného zákona o konflikte záujmov, pretože odkazuje ústavný zákon na to, že všetky dary prijímané podľa zákona sú legálne. Keďže tento zákon hovorí, že poslanec, ktorý niečo prijme, má nejako postupovať, tak hovorí, že poslanec môže takéto dary prijať. To znamená, tento zákon pod zámienkou stransparentnenia legalizuje veľké dary prijímané v súvislosti s výkonom funkcie. Zároveň, a pán poslanec Číž asi bude argumentovať, že no ale musí ich dať do registra výboru a ten by ich mal zverejniť, chcem povedať, že o zverejňovaní toho registra tu nie je nič uvedené. Takže vzhľadom na to, že štátne orgány môžu konať len v súlade s právom, tak asi sa to zverejňovať nebude, ale povedzme, že to je prehliadnutie, že bude ten register na webe, lebo ak by sa argumentovalo, že keď niekto také rolexky prijme a ich bude musieť zverejniť a veľmi rýchlo dostane politicky po prstoch, no tak sa spýtajme, a tu sa vraciame k tej legalizácii úplatkov, čo sa stane, keď ten poslanec prijme tie rolexky, ale nenahlási to výboru pre nezlučiteľnosť funkcií a neskôr sa na to príde. Tak sa stanú dve veci, parlament mu udelí hroznú pokutu 500 eur a zároveň tieto 12-tisícové rolexky budú legálne úplne jeho, pretože to, že ich nenahlásil výboru, to, že ich nezverejnil, nijako nekonvaliduje, nezneprávoplatňuje jeho prijatie daru, ktoré bolo už v tomto prípade v súlade so zákonom. Zároveň, a to je ešte zaujímavejšie, posilňuje to možnosť toho poslanca brániť sa trestnoprávnemu stíhaniu, pretože bude možné argumentovať, že tento úplatok bol darom v zmysle rokovacieho poriadku Národnej rady. Ale dnes ráno napríklad sme si prečítali, že hoci vyšetrovateľ a prokuratúra boli schopní zadokumentovať v prípade emisií nie zlaté hodinky za dvanásťtisíc eur, ale miliónové toky, vrátane tokov, v ktorých priamo benefitovali verejní funkcionári v prípade emisií, boli ich schopní zadokumentovať vďaka Švajčiarom, vďaka medzinárodnej právnej spolupráci, vďaka tomu vieme, že Ján Slota lietal na lietadle, ktoré bolo zaplatené z emisií a napriek tomu vyšetrovatelia nakoniec skonštatovali, že podľa nich nebolo porušené žiadne ustanovenie Trestného zákona. Tento návrh dáva ešte jednu tehličku takú drobnú do tohto, že každému prichytenému poslancovi, ak by ho náhodou prichytili, ak si pamätám, za celý čas, čo existuje Národná rada, prichytili len jedného s úplatkom, myslím, že to bol pán poslanec Karlin, ten bol prichytený s úplatkom, tak ak by sa to náhodou stalo, tak tento návrh dáva ešte jednu možnú tehličku do jeho obhajoby, kde bude môcť hovoriť, že išlo o dar. A dary predsa prijímať môže. On dokonca aj ich išiel nahlásiť tomu výboru, len už to nestihol, chudák, lebo tá polícia príliš horlivo po ňom išla. Môžete povedať, že toto je paranoidný výklad tohto ustanovenia, ale v tom prípade ste nežili v Slovenskej republike posledných 25 rokov, pretože toto je výklad, ktorý je plne konzistentný s desiatkami nevyšetrených a neuzavretých káuz, kde sa drobné diery v zákonoch využili na to, aby neboli potrestaní ľudia, ktorí zjavne ozbíjali túto republiku. A ja mám otázku na predkladateľov: Je naozaj zmyslom Etického kódexu poslanca dať do zákona ešte jednu tehličku, ktorou sa úplatky prijímajúci poslanec môže brániť pri svojej obhajobe? Ak podľa dnešného právneho stavu poslanec nemôže prijímať dary súvisiace s výkonom svojej funkcie, okrem tých, pri ktorých je to protokolárne obvyklé, prečo mu vytvárate túto dieru? Aký je ten úmysel? Ja za tým vidím zlý úmysel. Teším sa tu na vaše vysvetlenie. To je toľko z mojej strany. Ďakujem pekne za pozornosť.