Dostál, Ondrej, poslanec NR SR (2023-02-14):
Vážený pán predkladateľ, vážený pán podpredseda Národnej rady, kolegyne, kolegovia, dovoľte, aby som aj ja povedal pár slov k návrhu novely Trestného poriadku, s ktorou prichádza pán poslanec Baránik a pri ktorej som spolupredkladateľ, nie preto, že by som sa podieľal na príprave, ale preto, že som stotožnený s tým návrhom. Považujem ho za užitočný nápad, ktorý, nerobím si ilúzie, že by mal veľké šance pri tomto zložení parlamentu a v tomto volebnom období, období prejsť, ale považujem za dôležité, že s touto témou prichádzame, otvárame ju, a napokon nie je to niečo, čo by sa vyboč... čo by vybočovalo z toho, čo chcela dosiahnuť vládna koalícia pri svojom, pri svojom nástupe. Zacitoval by som, ako to s obľubou robia kolegovia z hnutia OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti, z programového vyhlásenia vlády, ktoré sa tiež zmieňovalo o téme, o ktorej dnes hovoríme. Konkrétne: „Vláda Slovenskej republiky zváži zavedenie inštitútu obžaloby vo verejnom záujme v prípadoch domáceho násilia, tak aby vec mohol prerokovať súd aj bez ingerencie orgánov činných v trestnom konaní. Vláda Slovenskej republiky následne v súčinnosti s parlamentom zváži zavedenie inštitútu súkromnej obžaloby v trestnom konaní aj bez ingerencie orgánov činných v trestnom konaní, v ktorom bolo, budú posudzované vybrané trestné činy týkajúce sa sféry poškodeného podľa vzoru nemeckej právnej úpravy. Vláda Slovenskej republiky zároveň podľa vzoru americkej právnej úpravy zváži v súčinnosti s parlamentom zavedenie obžaloby vo verejnom záujme (actio popularis) v situáciách, keď je prokuratúra nečinná a štátu vznikla škoda, najmä v dôsledku korupcie alebo klientelizmu vrátane odmenenia osôb, ktoré takúto žalobu podajú, ak bude úspešná.“ Čiže keby som chcel argumentovať podobne, ako minulý týždeň tu argumentovali kolegovia poslanci z OĽANO, no tak by som teraz hovoril, že však mali by ste za to hlasovať, lebo veď je to v programovom vyhlásení, za ktoré ste, za ktoré ste všetci hlasovali. Ja si to, ja si to odpustím, ale neodpustil som si pripomenutie toho, že tá téma, ktorú prináša návrh novely Trestného poriadku, s ktorou, s ktorým prichádzame, tu je od začiatku, bola v programovom vyhlásení vlády, bola teda naformulovaná jej potreba v čase, keď sme netušili, kto bude zvolený za generálneho prokurátora a akým spôsobom bude svoju funkciu vykonávať. Čiže nie je to účelové, nie je to reakcia na Žilinku, je to, je to reakcia na potrebu, ktorú časť koalície pociťovala úplne na začiatku a ktorú si v tej podobe, uznávam, že nie úplne záväznej, osvojila celá vládna koalícia a vláda do svojho programového vyhlásenia. Ako už pán poslanec Baránik hovoril, nie je to nič neobvyklé, ja som tiež neporozumel tomu, čo pán poslanec Kočiš myslel tým, že takéto niečo je, teraz neviem, aké slová použil, naopak, tento inštitút (reakcia z pléna), neprípustné, tento inštitút v rôznej forme je používaný vo viacerých vyspelých demokratických európskych krajinách. Na našom území sa uplatňoval v Rakúsko-Uhorsku od, myslím, roku 1873 a v Československu v prvej republike, resp. až do roku 1950, kde bol zrušený s prechodom na komunistické trestné právo, ktoré nepovažovalo za potrebné nejako zásadnejším spôsobom chrániť práva poškodených a práva, teda práva súkromné. Súkromná žaloba alebo subsidiárna žaloba, alebo v iných podobách vedľajšia či podporná žaloba sú inštitúty, ktoré poznajú rôzne právne poriadky aj dávno v minulosti, historicky dokonca sa niekedy rozlišovalo, ktoré delikty alebo trestné činy boli stíhané súkromnou žalobou, ktoré boli stíhané verejnou žalobou, je, je, je to stíhanie, stíhanie väčšinou v prípadoch, ktoré, ktoré, v prípadoch trestných činov, ktoré sa bezprostredne dotýkajú záujmov poškodeného, čo je vyjadrené napríklad v tom návrhu tým, že ide o trestné činy, kde je pre trestné stíhanie potrebný, potrebný súhlas poškodeného, ale teda majú podobnú právnu úpravu, nevravím, že rovnakú, v každej krajine to má vlastné špecifiká, tak ako majú tie trestné systémy špecifiká, ale teda okrem už tu spomenutých okolitých krajín ako Nemecko, Rakúsko, Poľsko či Maďarsko, takéto inštitúty alebo podobné majú aj v Bulharsku, Fínsku, Španielsku, Švédsku, Dánsku, Belgicku a Chorvátsku. Je to nový návrh, lebo od roku 1950 sme nič také nemali, ale v zásade by sme to mohli považovať za rozšírenie práv poškodeného, ktoré už dnes sú súčasťou trestného konania, sú zakotvené v trestných kódexoch, lebo poškodení majú právo obhajovať svoje záujmy a svoje, svoje práva aj podľa súčasného znenia Trestného poriadku, a toto je niečo, čo im k tomu dávame navyše, aby mohli uplatňovať svoje práva a aby mohli zabezpečiť, že trestné stíhanie bude pokračovať aj v prípade, že sa orgány činné v trestnom konaní, teda prokuratúra v tomto prípade rozhodne, že nebude pokračovať v trestnom stíhaní. Čiže nie je to tak, že by ktokoľvek mohol miesto prokuratúry trestne stíhať trestné činy alebo vymedzený okruh trestných činov, je to tak, že v prípade, že sa prokuratúra rozhodne, že nebude pokračovať v trestnom stíhaní, aby poškodený mohol podať sťažnosť, a v príp... až v prípade, že tej sťažnosti nie je vyhovené, tak môže uplatniť právo súkromného trestného, trestného žalobcu. Čiže nejde tu o nahradenie toho systému, ktorý tu dnes máme, ale o jeho doplnenie o účinnejšiu obranu práv poškodeného. A potom je tam ten druhý rozmer, ktorý sa týka korupčných trestných činov predovšetkým alebo trestných činov, ktoré sú v pôsobnosti Špecializovaného trestného súdu a Špeciálnej, Špeciálnej prokuratúry, tak tam tú súkromnú trestnú žalobu by podľa návrhu mohlo vykonávať ministerstvo spravodlivosti, čo opäť, ako spomenul pán poslanec Baránik, nie je nič neobvyklé v krajinách, kde majú, nemajú ten náš zo sovietskych časov zdedený systém monokratickej generálnej prokuratúry, ale kde majú systémy, systémy štátneho zastupiteľstva. A v zásade by podobnému účelu ako navrhovaná právna úprava, pokiaľ ide o právo ministerstva spravodlivosti stať sa súkromným trestným žalobcom, mohol slúžiť aj ten často diskutovaný § 363. Ale iba v prípade, že by sa § 363 využíval tým spôsobom, akým bol myslený, keď sa stal súčasťou Trestného poriadku, teda ako opravný prostriedok, mimoriadny opravný prostriedok proti nezákonným rozhodnutiam, ktorým bolo zastavené trestné stíhanie, nie ktorým bolo začaté trestné stíhanie alebo ktorým sa vykonali nejaké úkony v trestnom stíhaní, ale voči tým meritórnym rozhodnutiam, ktoré znamenajú de facto skončenie trestného stíhania, lebo takto bol naformulovaný § 363, keď sa ocitol v novom Trestnom poriadku, a takýmto spôsobom mal byť používaný nie tak, ako je dnes využívaný a zneužívaný generálnym prokurátorom Marošom Žilinkom. V takom prípade, ak by Špeciálna prokuratúra zastavila trestné stíhanie, tak generálny prokurátor by mal možnosť, by mal možnosť rozhodnúť, zrušiť takéto rozhodnutie cez § 363 a rozhodnúť o tom, že sa v trestnom stíhaní bude pokračovať. Realita je však u nás úplne opačná, preto je na mieste uvažovať aj o takýchto riešeniach, ktoré obsahuje návrh novely Trestného poriadku, o ktorom práve rokujeme.