Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2013-06-21):
Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, vážení kolegovia, ja som už v zásade aj rozmýšľal, že sa stiahnem, ale predsa len naozaj veľmi krátko možno aj vyprovokovaný nejakým updatom. Ak je paradigma to, že sa doplní „stavebné konanie“ a predložka „a“, to je trošku nepochopenie. Stavebné konanie je už len konanie, ktoré, pri tom sa nerozhoduje, ktoré sa vykonáva. Ja neviem, jak to mám jednoducho povedať. Keď niečo občania nechcú, tak cez svojich zástupcov to môžu v územnom rozhodnutí vyjadriť. Stavebné konanie je o tom, že či tá tehla, či dodávatelia sú, či TZB a neviem čo, požiarnici, či to má požiarne, únikové východy, dopravná situácia, viete, to už je výkonová zložka. Čiže to je, to, že si to tam dali, je o tom, že aby im to zjednodušili a vôbec to nie je žiadna paradigma. To s paradigmou nemá vôbec nič spoločné. Ale niekedy možno rozmýšľam, že či aj zmyslom je nevyhrať, niekedy možno aj konanie niekoho vedie tým smerom, že v konečnom dôsledku nevyhrá, lebo iba utvrdí tých ľudí v tom, že teda „a na ten just“. Nebudem vyhodnocovať nejaké konanie, ktoré bude alebo nebude, ale aj to niekedy môže spôsobiť, že niekedy a obzvlášť teraz, keď niekto urobil a prekročil ten rámec, ktorý by sa v zásade prekročiť nemal. Ja už len budem držať palce kolegom, že ak by ich náhodou z tej záhrady ťahali policajti, čo nebudú, lebo však to bolo brutálne odignorované, ale keby ich náhodou a keby im, sa tuná Števovi, môjmu kamarátovi, ušla jedna obuškom, tak ja nebudem, tak ako kolega, tu hovoriť o práve, lebo v tomto prípade bolo právo niekoho asi porušené, kdežto v inom prípade by sme mohli o tom úspešne diskutovať. No. Ale, hovorím, nechcem, aby to na piatok, už v zásade to už nikoho netrápi tu, to už len taká voľná úvaha, že ak definujeme cieľ, tak k cieľu sú nejaké metódy a prostriedky, jak sa k nemu dopracovať. Mám pocit, že nie sme ďaleko k tomu, aby sme definovali cieľ, ale vyhodnocujem kontraproduktívne niektoré procesy, ktoré v zásade, i keď zdá sa, že sila je obrovská aj napriek povedanému, že nepustia, hej, ale paradoxne niektoré veci môžu len utvrdiť v tom a že na ten just nepustia, hej, alebo na dokazovanie si toho, čo v konečnom dôsledku toho, koho to skutočne trápi a koho skutočne bude trápiť tento zákon, bude ten človek, ktorý sa ráno zobudí a zistí, že sa zrovna na ten jeho pozemok alebo na nejakú jeho časť pozemku niekto zafokusoval a ide sa stať štátnym záujmom. Takže čo k tomu ešte povedať? Nechcem sa opakovať. Vážení kolegovia, pre mňa a z môjho pohľadu je, môže toto byť len ďalším krokom k nastoľovaniu toho, čo možno nedopatrením alebo vedomím si toho, že to nikdy neuzrie svetlo sveta, v nastoľovaní nového poriadku, tak ho teda nastoľujte. Otázka stojí teda, že či tento sektársky prístup v tejto krajine vám ľudia budú ešte tolerovať, ako dlho vám ho budú tolerovať, prípadne či nezvážia, že už je ho, toho naozaj veľa. A zdá sa, že je toho veľa, lebo tá chuť, ten apetít rastie enormným spôsobom. A keďže končia veci, ktoré sa dali privatizovať, už v zásade neni čo privatizovať, už aj Európska únia je o čosi prísnejšia, ropa v štátnom rozpočte vysýcha, hej, lebo však už keby ste zobrali ešte niečo, tak zoberiete z bielkoviny, obrazne povedané, hej, a to už, teda už aj tam cítia niektorí, že tam sa nemôže, no tak ešte zostáva posledná možnosť, to znamená peniaze tých druhých, no. A teraz zdá sa, že proste sa potrebujeme dostať k peniazom a majetku tých druhých a k tomu vytvárame nejaké zákonné predpoklady prostredníctvom parlamentu. Ono to je na tom úplne fascinujúce, že to bude mať celé punc zákonnosti a demokratičnosti, ale možno to hlboké praprapozadie vzadu je, možno, a to bude kľúčová otázka pre mňa tohto leta, aby som si ju zodpovedal, či je SMER sektou, alebo nie je SMER sektou. Ďakujem pekne.