V. Faič, poslanec: (2002-06-25):
V mene navrhovateľov zákona prejavujem teda úctu a vďaku všetkých vám, kolegyne a kolegovia, ktorí ste podporili snahu o vytvorenie tohto legislatívneho rámca, umožňujúceho prežiť a prosperovať drobným maloobchodným prevádzkam, pekárňam rodinného charakteru, ale i iným prevádzkam, slovenským poľnohospodárom, ale aj veľkým potravinárom s domácim i zahraničným kapitálom. Vás ostatných zdvorilo žiadam a prosím o hlbšie zamyslenie sa nad dopadmi obchodných praktík vyvinutých a používaných reťazcami, ako nových foriem protisúťažného správania sa, obchádzajúcich štandardné nástroje ochrany hospodárskej súťaže. Konkrétnu podobu a finančné vyjadrenie praktík so stavom k roku 2000 som uviedol pri prvom čítaní podľa analýzy správania sa obchodných reťazcov, vypracovanej Protimonopolným úradom Slovenskej republiky. Informácie získané za posledné týždne z ciest k výrobcom, predovšetkým potravinárov, od Skalice po Košice, ale i z niektorých vašich vystúpení vo výboroch oprávňujú konštatovať, že praktiky obchodných reťazcov sú v tomto roku omnoho agresívnejšie. Pre porovnanie len niekoľko príkladov. Ak v roku 2000 poplatok za zaradenie do evidencie dodávateľov sa pohyboval vo výške od 10 do 100 000 Sk, respektíve 200 za jednu prevádzku, v dnešnej dobe je v rôznych modifikáciách až 700 000 pre jeden reťazec. Obdobne poplatok za zaradenie tovaru do predaja sa pohyboval v rozmedzí 5 – 25 000 Sk alebo určité percento z predaja, v dnešnej dobe táto suma činí až 100 000 Sk, čo je štvor- až dvadsaťnásobný nárast. Pri zaknihovaní napríklad 12 000 položiek u hypermarketu, ak by sme išli len na nízke sumy, sa vlastne zinkasuje skoro miliarda korún, skôr ako sa otvorí brána takejto prevádzky zákazníkom. Pri tejto príležitosti sa nám natíska otázka, ide vôbec o toľko ospevované investície alebo ide o vysávanie financií od výrobcov. A ďalšia otázka, či neprispievajú tieto praktiky, tieto vynucované poplatky ku kapitálovej poddimenzovanosti dodávateľov a nemožnosti potom ich technickej reprodukcie. Analýza jedného zahraničného investora z hľadiska podnikového hospodárstva upozornila tohto silného investora z bankového sektoru na ohrozenie jeho investícií práve spomínanými praktikami, ako investora a akcionára jednej potravinárskej firmy. Prvú objednávku zdarma, prvé vyloženie regálu zdarma, čo v praxi znamená darovanie a teda možno i potrebnú daň z darovania. Ktorý z domácich reťazcov podal daňové priznania a zaplatil daň z darovania? Väčšina zahraničných má sídlo v Prahe, a preto je podľa zákona daň z darovania paradoxne povinný platiť teda náš výrobca. Napríklad pri poslaneckom prieskume sme zistili aj taký počin alebo takú požiadavku v združeniach alebo v zväze mlynárov, pekárov a cestovinárov, že napríklad podmienkou začatia rokovania s jedným so zahraničných reťazcov bola požiadavka bezplatnej dodávky 30 ton múky bez garancie uzatvorenie zmluvy o dodávke tovaru. Vynucovanie praktík, podľa ktorých tovar zostáva vlastníctvom dodávateľa až do predaja tretej osobe, opäť podľa poslaneckého posledného prieskumu, si reťazce vynucujú takzvaný záručný a pozáručný servis, podľa ktorého sú dodávatelia pekárenských výrobkov povinní až do záverečnej doplňovať tovarom regály reťazca a ďalšie ráno nepredaný tovar bez zaplatenia odobrať späť. Tu je, prosím, základ problému, prečo sa tento predmetný návrh zákona dáva. Verejnosť je prekvapená z existencie takýchto praktík a v prevažnej miere ich považuje za amorálne. Predstavitelia super- a hypermarketov o týchto praktikách svorne mlčia a odvádzajú pozornosť na 70-percentné zastúpenie výrobkov vyrobených na Slovensku, ktoré sú v predloženom návrhu zákona, tak ako bol v prvom čítaní. V zákaze praktík, ale je podľa nášho názoru podstata predloženého návrhu zákona, a nie v toľko diskutovaných 70-percentnom zastúpení výrobkov vyrábaných na Slovensku. Otvorene si treba povedať, či chceme, aby na Slovensku existovali v maloobchode malí a strední podnikatelia, poľnohospodári, potravinári a na nich sa nabaľujúce činnosti. Pri prieskume sme tiež zistili, že napríklad na strednú firmu s 300 zamestnancami, potravinársku, je v odvetviach, ktoré kooperujú, nabalených ďalších 1300 až 1700 pracovných miest. Ak znie odpoveď, áno, že chceme, aby fungovali strední, malí podnikatelia, poľnohospodári, potravinári, z národohospodárskeho hľadiska riešme to, čo ich vlastne likviduje. Ak nie, môžeme nerobiť nič, aj takéto rozhodnutie je možné. Považovať za dôležité zachovanie uvedených podnikateľských subjektov a nevytvoriť pre ne existenciu podmienky je ako keby sme chceli pestovať zemiaky v súčastnom období a tvárili sa, že pásavka zemiaková neexistuje. Možno by stálo za úvahu poučiť i z chýb bývalých federálnych vlád v hospodárskej politike, ak si môžem dovoliť aj takýto exkurz, v čase keď jej kľúčoví ekonomickí ministri prijímali ovácie na zahraničných univerzitách za úvahy o československej hospodárskej reforme, prednesené v brilantnej angličtine, si zabudli všímať, ako vlastne svetový trh v dôsledku ich vlastných chýb pohlcuje napríklad naše strojárstvo. Uvoľnené miesto v konkurenčnom boji samozrejme všetci s radosťou prijali a práve v chybnej hospodárskej politike bola napísaná aj prvá stránka záverečnej kapitoly existencie podnikov podobných Podpolianskym strojárňam v Detve. Práve v období, keď sa zamestnanci zúčastňujú pohrebného aktu uvedenej akciovej spoločnosti a sami na vlastnej koži znášajú následky, ma listom oslovil výrobca tovarov, ktorému reťazce svojou obchodnou politikou s nekalými praktikami zlikvidovali 50 maloobchodných odberateľov. Na prvú bezplatnú dodávku, zaplatenie zalistovacích poplatkov a všetkých ostatných plnení súvisiacich s predajom tovarov supermarketom nemal. Čo by som mu mal odpovedať na jeho list, ak by som nebol v skupine poslancov, ktorí predkladajú takýto návrh zákona. Mám svedomie pokojné, pretože sa usilujeme vytvoriť právny rámec. Samozrejme, že tu je na mieste aj otázka, aká je vlastne reálna hospodárska politika nášho štátu? Hospodárska prax nás teda postavila pred rozhodnutie, či budeme slovenské hospodárstvo ako celok a jeho jednotlivé subjekty považovať za dostatočne silné, aby si pomohlo s uvedenými novými formami protisúťažného správania samoregulačnými trhovými mechanizmami, alebo uznáme potrebnosť regulovať ujdené vzťahy normatívnym spôsobom. Znovu chcem zdôrazniť aj jednu skutočnosť, ktorú som aj dnes na rokovaní legislatívnej rady vlády k tomuto návrhu zákona uviedol, že podľa záverov konferencie OECD, konanej 29. - 30. októbra 1998, ukazuje sa potrebným vytvárať v národnej legislatíve priestor na zachovanie princípov súťaže a tým chrániť aj účastníkov súťaže, teda ako dodávateľov, obchodníkov, aj spotrebiteľov. Predmetom doterajšej súťažnej legislatívy bola len ochrana hospodárskej súťaže, a nie ochrana jej subjektov. Ide o nový prvok. V tejto súvislosti si dovolím poznamenať, že tak Slovenská poľnohospodárska a potravinárska komora, ako i Slovenská živnostenská komora už od roku 1999 navrhujú výkonným orgánom štátnej moci prijať normatívne regulácie niektorých otázok, súvisiacich s predajom tovarov v obchodných reťazcoch. Poukazujú na národohospodárske riziká, spojené s absolútne neregulovaným pôsobením reťazcov na trhu Slovenskej republiky. K podaniu práve poslaneckého návrhu zákona prispel i nasledovný záver Protimonopolného úradu Slovenskej republiky, vyslovený k spracovanej analýze správania sa obchodných reťazcov na trhu Slovenskej republiky, ktorý bol vypracovaný práve na základe uznesenia porady ekonomických ministrov v roku 2000, hlavne po poukázaní na ich možný dopad. Dovolím si zacitovať záver Protimonopolného úradu z tejto analýzy: „Ak by bolo prijaté rozhodnutie, že problematiku obchodných reťazcov je nutné riešiť zákonom, Protimonopolný úrad zastáva názor, že problematika obchodných reťazcov a kontrola praktík, ktoré tieto obchodné reťazce používajú, nespadá pod problematiku hospodárskej súťaže a do kompetencie Protimonopolného úradu Slovenskej republiky.“ Toľko citát. To je pre tých kolegov, ktorí zdôrazňujú to, že zákon o hospodárskej súťaži a kompetencie Protimonopolného úradu vlastne by mali postačovať aj na postihnutie pôsobenia reťazcov Slovenskej republiky. Že to tak nie je, to bolo v predchádzajúcej časti a je to aj v návrhu zákona. Podpredseda vlády pre ekonomiku v roku 2000 zastavil iniciatívu ministrov hospodárstva a pôdohospodárstva prijať právnu úpravu predmetných vzťahov. Do dnešného dňa nebola vypracovaná dopadová štúdia. Predovšetkým z pohľadu dôsledkov pôsobenia reťazcov na útlm ekonomických aktivít regiónov a znižovanie i daňovej výnosnosti, nárast nezamestnanosti v poľnohospodárstve, potravinárskom, spracovateľskom priemysle i obchode. Až navrhovatelia zákona dali istú analýzu o zaťažení podnikového hospodárstva praktikami. Ak teda Protimonopolný úrad nie je kompetentný v danej problematike, je možné likvidačné a amorálne praktiky zastaviť inak ako poslaneckým návrhom zákona? Ak objektívne sa pozrieme na vec, všetci vieme, že nie. Chcem zdôrazniť ešte jednu veľmi vážnu skutočnosť. Podstata návrhu zákona sa veľmi často účelovo prezentuje i politikmi, ale i časťou médií, ako keby išlo, a znovu to zopakujem, len o 70-percentné zastúpenie výrobkov vyrábaných v Slovenskej republike. My, predkladatelia, zdôrazňujeme, že tento návrh zákona ráta s piatimi základnými nástrojmi. Prvý je zákaz praktík vychádzajúcich zo zneužitia ekonomickej sily, druhý, zákaz praktík vychádzajúcich zo zneužitia ekonomickej závislosti, tretí hovorí o skladbe ponuky, to znamená povinnej konkurencie výrobkov, čo, treba povedať celkom otvorene, modifikácia štandardných nástrojov, používaných vo viacerých zahraničných úpravách, uspôsobených v celkovej filozofii zákona. Napríklad v talianskom osobitnom zákone č. 192/1998 o ekonomickej závislosti, viacero portugalských právnych predpisov zakazuje zneužitie ekonomickej závislosti. V nariadení prezidenta Francúzskej republiky č. 86/1243, platnom od decembra 1986, ktorý zakazuje poskytovanie darov alebo bezodkladných služieb v súvislosti s dodávkami tovarov a služieb, čím sa dostávajú praktiky vlastne mimo zákon. V § 26 nemeckého zákona o hospodárskej súťaži je zakázané zneužitie významného postavenia na trhu pre zjednávanie podmienok bez opodstatneného odôvodnenia. Ďalej v španielskom zákone proti nekalému obchodu z 10. januára 1991 a ďalších. K prvým trom základným nástrojom nemá alebo nemal výhrady tak odbor legislatívy a aproximácie práva Kancelárie Národnej rady, vyjadrený vo svojom stanovisku, ani orgány Európskej únie. Dokument, ktorý z Európskej komisie prišiel, mal jedinú výhradu, a to bolo ku skladbe ponuky, k § 5, ktorý, ako som už povedal, je riešený. To znamená, ak hovoríme o štvrtom nástroji a ak hovoríme, že je v pôvodnom návrhu 70-percentné zastúpenie vybraných druhov tovarov, vyrobených v Slovenskej republike, iste, ako neštandardný nástroj v prechodnom období, je nahradený po rokovaní vo výboroch a najmä v gestorskom výbore ustanovením, ktoré hovorí o proporcionálnom zastúpení tovarov vyrobených v Slovenskej republike. Nazdávam sa, že táto textácia vlastne dáva alebo do istej miery vyrovnáva tú požiadavku, o ktorú sa Európska únia oprela. Pozmeňujúce návrhy, ktoré sú v informácii, ktorá je tu predložená, podstatne vlastne aj zmierňujú niektoré navrhované znenie a dopracúvajú ho do podoby, ktoré zrejme by malo vyhovovať, alebo nemalo by kolidovať s namietanými kvantitatívnymi obmedzeniami dovozov. Piaty nástroj je povoľovanie obchodných prevádzok. Chcem tu zdôrazniť, že po podaní návrhu zákona po prvom čítaní, najmä záujmové združenia a zväzy obchodníkov vzniesli požiadavku regulácie zriaďovania obchodných prevádzok, rovnako ako je to napríklad v Belgicku, Francúzsku, Luxembursku, Nemecku, Poľsku, Portugalsku, Španielsku a Taliansku. Ak poviem jednu argumentáciu, ktorú sme mali pri jednom rokovaní, že napríklad v zaujímavej lokalite Nemecka alebo Rakúska by si možno slovenský obchodný reťazec ani za sto rokov nevymohol povolenie na zriadenie novej obchodnej prevádzky, svedčí o tom, aká je územno-plánovacia legislatíva uvedených štátov, že totiž obsahuje regulatívy pre ich výstavbu. Aj novelizovaný zákon o územnom plánovaní a stavebnom poriadku, majúci podobu európskeho štandardu, rovnako zaviedol pojem regulatív priestorového usporiadania a funkčného využívania územia. Regulatív má charakter zákazov, obmedzení alebo podporujúcich prvkov vo vzťahu k priestorovému usporiadaniu a funkčnému využívaniu územia. Regulatív tým určuje zakázanú, obmedzenú a prípustnú činnosť alebo funkciu v území. Stavebný zákon obsahuje vymedzenie a spôsob používania regulatívov. Presné číselné určenie nie je však jeho obsahom. To má byť pre jednotlivé odvetvia konkretizované buď osobitnými zákonmi, ako navrhuje pozmeňujúci návrh § 7 nášho návrhu zákona alebo konkrétnymi územno-plánovacími dokumentmi. Navrhuje sa v tomto zákone, pri zriaďovaní alebo zmene veľkých obchodných prevádzkarní a obchodných prevádzkarní, patriacich do obchodných reťazcov, číselne vyjadrený regulatív pod písm. b) § 7 celkovú predajnú plochu obchodných prevádzkarní tak, aby v prepočte na jedného obyvateľa okresu a kraja zároveň nebola väčšia ako jeden meter štvorcový, čo sa ráta k európskemu priemeru. Ďalej pri povoľovaní príslušné orgány by mali zohľadniť štruktúru existujúcej siete obchodných prevádzkární, spotrebné a nákupné zvyklosti obyvateľov, kúpnu silu, počet novovytvorených pracovných miest, ale aj stanoviská Slovenskej obchodnej a priemyselnej komory, Slovenskej poľnohospodárskej a potravinárskej komory a Slovenskej živnostenskej komory ako profesijných samosprávnych korporácií, čo je moderný prvok, využívaný v národnej legislatíve v štátoch Európskej únie. Navrhované ustanovenie približuje podmienky zriaďovania uvedených nových obchodných prevádzok v podmienkach vo väčšine štátov Európskej únie. Návrh zákona predpokladá upraviť aj ďalšie, vedľajšie nástroje ako vedenie registra obchodných prevádzkární, oznamovaciu povinnosť prevádzkovateľov a aj dozor nad dodržiavaním zákona. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, tvrdenia, že na prijatie návrhu zákona doplatí spotrebiteľ, nie sú pravdivé. Dôvodom prijatia normatívnej regulácie zriaďovania a činnosti obchodných reťazcov v národnej legislatíve niektorých krajín Európskej únie bol práve dopad cieľavedomej obchodnej politiky reťazcov na národné hospodárstvo ako celok, regióny, jednotlivé podnikateľské subjekty a občana ako spotrebiteľa a daňového poplatníka v jednej osobe. Mnohé domáce a zahraničné analýzy naznačujú riziká pri neriešení spomenutého problémy zo strednodobého a dlhodobého hľadiska. Práve na prípadné neprijatie návrhu zákona doplatí v konečnom dôsledku občan. V záujme hospodárskeho rozvoja odolajme, prosím, tlaku i situácii, ktorá je v tomto predvolebnom období. Je úplne pochopiteľné, že sa reťazce nechcú vzdať nadštandardného zisku, dosahovaného za použitia praktík. Preto sa dalo očakávať hľadanie iného priestoru pre jeho neprimerané navýšenie. Práve niektoré reťazce a, povedzme si otvorene, i tí, ktorí lobujú proti návrhu zákona, sú toho dostatočným dôkazom. Tak ako som predpokladal a uviedol v prvom čítaní pri predkladaní návrhu zákona, dotvorili určené výbory Národnej rady svojimi návrhmi celkové znenie zákona a pritom vlastne nenarušili jeho zameranie alebo jeho filozofiu. V mene predkladateľov vás teda, vážené kolegyne, vážení kolegovia, prosím o podporu tohto návrhu zákona. Ďakujem za pozornosť.