J. Figeľ, poslanec: (2003-09-23):
Kresťanskodemokratické hnutie od svojho vzniku spájalo budúcnosť Slovenska s európskou perspektívou, s dôstojným miestom krajiny v zjednotenej Európe. Silné demokratické a dôveryhodné Slovensko je najlepším príspevkom pre zjednotenú Európu. Toto bolo a zostáva naším cieľom. Zároveň chceme formovať Európsku úniu ako dobre zorganizované zmluvné spoločenstvo, spoločenstvo členských krajín na princípoch slobody, solidarity a subsidiarity s cieľom budovať jednotu postavenú na hodnotách s centralitou dôstojnosti každej ľudskej osoby. Iniciovali a podporovali sme čo najširšiu spoločenskú diskusiu o európskej budúcnosti Slovenska, osobitne na pôde Národného konventu, ale aj tu v Národnej rade a na medzinárodných fórach. Predložený výstup z Konventu je východiskom pre medzivládnu konferenciu. Žiaľ, preklad, ktorý dostali všetci poslanci, predpokladám, z Bruselu, je veľmi slabý a nekvalitný. Neviem, kto zaň zaplatil, ale ak by takto mali prichádzať v krátkej budúcnosti preklady prijímanej legislatívy, ktorá má byť dennodennou súčasťou nášho práva, tak to nebude dobré. Treba sa nad tým zamyslieť a pozrieť sa, kto a za čo to prekladal. Ideme totiž do rozsiahlych jazykových operácií, a to entrée nie je povzbudivé. Návrh prináša niektoré povzbudivé črty, vyššiu transparentnosť rozhodovania orgánov Európskej únie, vymedzenie rozdelenia kompetencií, zjednodušenie systému a zníženie počtu legislatívnych mechanizmov. Prináša posilnenie úlohy národných parlamentov pri kontrole dodržiavania princípu subsidiarity. Na druhej strane v samotnom návrhu textu, ale aj pri hlbšej analýze nachádzame duplicity alebo nejasnosti. Treba pripomenúť, že prešli viaceré menšinové návrhy. Osobne som bol členom Konventu od začiatku. Môžem dosvedčiť, že napr. rotujúce predsedníctvo Európskej rady, teda krajinami, nie osobou, resp. princíp jedna členská krajina – jeden komisár mali vysoko väčšinovú podporu v Konvente, už či cez krajiny alebo osoby zastúpené v 105 člennom telese. Napriek tomu návrh z predsedníctva Konventu je iný. Pri politikách, ktoré tvoria najväčšiu, III. Časť, 230 klauzúl alebo článkov, treba povedať, že sa tým prešlo za jeden týždeň pri rozsiahlom počte presunov z oblasti jednomyseľnosti na kvalifikovanú väčšinu. Chcem povedať, že reformy v Európskej únii sú potrebné. Ak odhliadneme od roku 1979, keď bola realizovaná zmena priamych volieb v Európe, odvtedy existujú poslanci volení priamo, nie delegovaní, nebola realizovaná podstatnejšia inštitucionálna zmena od založenia Európskeho spoločenstva. V Nice boli prijaté iba najnutnejšie úpravy. Ale treba zároveň povedať, že časový faktor nás netlačí do rozhodnutia teraz alebo nikdy, že čas nemôže byť nadradený nad obsah a výsledok reforiem. Dokonca Konvent, tak ako bol naplánovaný, mal mať za sebou 6-mesačnú prestávku pre takéto diskusie, analýzy a formovanie národných pozícií a medzivládna konferencia podľa summitu v Nice mala začať v roku 2004, nie o dva týždne. Európska únia je na rozšírenie pripravená a nielen na rozšírenie o 10 krajín, ktoré už sú blízko vstupu, ale aj ďalších, osobitne Rumunska, Bulharska, ktoré už uzavreli zhruba polovicu rokovacieho objemu. Je pripravená inštitucionálne aj politicky na vstup ďalších krajín. Ako hlavný vyjednávač pri rokovaniach o vstupe chcem potvrdiť, že Slovensko v inštitucionálnej rovine, pretože o nej je reč, získalo dobré podmienky pre svoje pôsobenie aj od 1. mája, príp. aj neskôr na základe vstupu do platnosti niektorých ustanovení zmluvy z Nice. Budeme mať 14 poslancov v Európskom parlamente. Ak dôjde k zmene, bude dosiahnutá len jednomyseľne, to znamená aj so súhlasom Slovenska. Budeme mať jedného člena Európskej komisie ako každá iná krajina a 7 hlasov v Rade Európskej únie. Pri Komisii a pri Rade však sa navrhujú zmeny, ktoré treba teraz posúdiť a príp. sa nimi veľmi citlivo zaoberať, lebo som presvedčený, v ďalšom to chcem vysvetliť, že navrhované nie je dobré pre Slovensko. Chcel by som teraz povedať niekoľko slov na päť okruhov, ktoré považujeme za záležitosti hodné osobitného zreteľa. Začnem názvom, lebo ten je na obale a ten je v celom návrhu textu a ten určuje aj tak trochu tému. Myslím, že ako Európania si jasne uvedomujeme nebezpečenstvá rozdelenia na kontinente, ktoré tu boli v minulosti, za komunizmu, nedávno na juhovýchode, na Balkáne, ktoré sa už prekonali. No iba hmlisto tušíme, k akej jednote smerujeme. Od rozdelenia je ešte dosť zložitá cesta k jednote. V súvislosti s úsilím nájsť model novej americkej republiky poznamenal jeden zo zakladateľov Benjamin Franklin: „Históriu tvoria iba svetlá majákov vystríhajúcich pred kurzom, ktorého sa treba vyvarovať, neurčujú však, ktorý treba sledovať.“ Finalitu európskeho projektu nemôžeme určiť, závisí od budúcich generácií, je v rukách každej generácie, ale my dnes môžeme určiť jej charakter a stav v tejto dobe a jej smerovanie a víziu do budúcnosti. Našou víziou je únia nie ako štát štátov alebo superštát, ale ako zmluvné spoločenstvo. Tým franklinovským výstražným majákom, kam lode by nemali ísť, lebo dôjde ku kolízii alebo k problémom, je napr. prijímanie návrhu ústavy, ktorá je atribútom štátu, alebo posun práva na tzv. kompetenciu kompetencií, rozhodovať o vlastných kompetenciách, prideľovať si kompetencie. Je to aj samostatný katalóg základných práv, ktoré charakterizujú štáty vo vzťahu k občanom. Je to však aj revízia zmlúv cez väčšinové rozhodovanie, ktoré sa v Konvente navrhovalo, ale neprešlo, že väčšina už potom rozhoduje, aké budú ďalšie adaptácie zmluvného práva. Takým výstražným  majákom sú vlastné dane, vlastná zahraničná politika, príp. vlastná obrana. Európska únia ako zmluvné spoločenstvo je riešením, ktoré účinne realizuje zmluvné dohodnuté politiky pre spoločné dobro všetkých na úrovni únie. Na základe princípu subsidiarity vykonáva to a len to, čo nedokážu lepšie zabezpečovať nižšie články slobodným občanom počnúc cez obec, región a štát. Pre zmluvné spoločenstvo teda podľa nás postačuje ústavná zmluva, a to v celom texte návrhu, nielen na prvej strane. A stále platí a bude platiť, že dobré zmluvy robia dobrých priateľov. Chceme byť v Európe naozaj dobrými priateľmi. Cieľ Slovenska a, verím, aj iných krajín je silná, efektívna, demokratická Európska únia a Európa. Líšime sa však názormi, ako sa k takej dopracovať. Jednota v Európe nemôže byť založená iba na ekonomických pohnútkach alebo geografických faktoroch. Pravá jednota spočíva na súlade základných hodnôt. Tento súlad je základom duchovnej jednoty, resp. kultúrnej spolupatričnosti národov. Neznamená ani náboženský klub, ani exkluzivitu. Stotožnenie sa so základnými hodnotami a cieľmi je však predpokladom jednoty spoločenstva. Žiaľ, na jednej strane medzi cieľmi Európskej únie, tak ako sú definované v texte návrhu, vytŕča plná zamestnanosť, čo je utopizmus, a na druhej strane chýba podpora rodiny, čo je zase prirodzená základná jednotka každej spoločnosti, každého národa, pričom od vekov všeobecne platí: „Čo je dobré pre rodinu, je dobré aj pre spoločnosť.“ Malo by to platiť aj v Európskej únii. Základ európskej jednoty na tento kontinent naozaj prinieslo kresťanstvo. Antická grécka demokracia a antické rímske právo národov sú ďalšie dôležité zdroje nielen inšpirácie, ale praktického riešenia vzťahov medzi ľuďmi a národmi. Ale až postavenie ľudskej osoby do centra politiky a postavenie jej dôstojnosti za kritérium politiky vytvorilo systém, ktorý sa dnes rozvíja od druhej svetovej vojny osobitne práve v slobodnom demokratickom spoločenstve. Priznaním sa ku koreňom sa priznávame nielen k histórii, ale aj k duchovnej a ideovej inšpirácii. Preto, po druhé, za klub kresťanských demokratov, za klub KDH navrhujeme zmenu preambuly, pretože ona dáva ducha celému ďalšiemu textu návrhu. Osobitne má väčší význam v západoeurópskom práve než u nás doteraz, napriek tomu som presvedčený, že úprava má svoje opodstatnenie. Je témou nielen našich diskusií, ale po celej Európe. Sme presvedčení, že zmienka o Bohu, tak ako ju formuloval aj náš národný parlament, je priznaním sa k najvyššej autorite, k existencii prirodzených zákonov, ktoré určujú naše osudy a limity bez toho, či s nimi matematicky súhlasíme alebo nie, či hlasujeme v totožnosti s prirodzenými zákonmi alebo inak. Prirodzené zákony nemožno novelizovať, nemožno ich zrušiť. Zmienka o Bohu je prihlásením sa k existencii najvyššieho sudcu, ktorý je spravodlivý na rozdiel od mnohých našich ľudských súdov, sudcov a úsudkov. Národná rada sa k tomuto už prihlásila vo februári tohto roku, čo chcem osobitne a opakovane oceniť. Tolerantná, inkluzívna zmienka o Bohu a kresťanských koreňoch nikoho neopomína, nikoho neuráža, práve naopak, jej vynechanie by bolo urážkou našich otcov, z ktorých mnohí pre túto identitu trpeli, mnohých národov, ktoré to považujú za zásadné a dôležité, ale aj urážkou otcov zakladateľov, ktorí z viery čerpali svoju inšpiráciu pre európske zmierenie, už či francúzsko-nemecké alebo širšie, a pre európsku jednotu. Pripomeniem len Schumana, Monneta, De Gasperiho, Adenauera, de Gaulla, ale aj mnohých iných. Robert Schuman povedal: „Európa je uplatnením demokracie v kresťanskom zmysle slova.“ Pri snahe o úpravu týmto smerom v preambule textu návrhu nebudeme sami. Podobne sa vyjadrujú vlády Poľska, Holandska, Španielska, Talianska, Írska, Portugalska, Malty, ba dokonca aj Nemecko by nebránilo takejto zmienke, nepriamo citujem kancelára. Tretím okruhom je rozhodovací mechanizmus. Ten z hľadiska inštitúcií a vnútorného obsahu návrhu ústavného textu považujem za najdôležitejší faktor, pretože stále viac rozhodnutí sa realizuje cez tzv. kvalifikovanú väčšinu. Čo to v európskych podmienkach je? V úvodných desaťročiach integrácie sa rozhodovalo jednomyseľnosťou, tak ako to býva medzi štátmi obyčajom. Ale pri narastaní agendy a rozsahu vnútorných politík dochádzalo k sporom, k pomalosti, ku komplikáciám, k najväčším v osemdesiatych rokoch, keď bol prijatý a bola snaha aplikovať Jednotný akt o vytvorení vnútorného trhu so všetkými slobodami a súvislosťami. Bolo treba prijať asi 300 smerníc a nielen ich prijať, ale aj implementovať. Vtedy sa zadefinovala veľmi špecifická a konkrétna miera politickej solidarity väčších s menšími, aby sa oplatilo prejsť aj tým menším na väčšinové hlasovanie, keď, samozrejme, ich prirodzená váha by bola nižšia. Tento mechanizmus sa lineárne prenáša až do tejto doby a Slovensko bude mať na ňom podiel od 1. mája. V tomto mechanizme najmenšie Luxembursko, ktoré je menšie ako Bratislava, má 2 hlasy, najväčšie Nemecko s vyše 82 mil. ľudí má 10 hlasov. To znamená, luxemburský hlas reprezentuje 200 000 obyvateľov a nemecký 1 hlas reprezentuje 8 mil. obyvateľov. V tejto oblasti je veľmi dôležitý vyvážený vzťah medzi kvalifikovanou väčšinou, ktorá vytvára rozhodnutie, resp. blokujúcou menšinou, ktorá bráni alebo zastaví takéto rozhodnutie. Ako som povedal, Slovensko bude mať po vstupe 3 hlasy. Od 1. januára na základe zmluvy z Nice sa tento mechanizmus upravuje, zvýhodňuje väčšie štáty, lebo sa vzdali druhého komisára. Takže dnešná 1-tretinová váha Slovenska 3 : 10 voči Nemecku, ktoré je najväčšie, a najlepšie sa to porovnáva, sa zmení na 7 : 29, čo je štvrtinový vplyv pri rozhodovaní v Rade ministrov, ktorý je zásadne dôležitý orgán, ktorý hlasuje vždy, buď väčšinovo, alebo jednomyseľne. K tomu sa pridávajú potom aj rozhodnutia alebo spolurozhodnutia Európskeho parlamentu. Na základe tejto zmeny z Nice sa vplyv veľkých posilní. Ale, opakujem, vzdali sa druhého komisára, prijal sa princíp jedna krajina – jeden komisár. Na väčšinu po roku 2005 bude treba 232 hlasov z 319 hlasov, čo zároveň znamená, že 88 hlasov je blokujúca menšina. Okrem toho „za“ sa musí vyjadriť väčšina štátov reprezentujúca 62 % obyvateľov. Návrh ústavnej zmluvy, tento návrh textu, ktorý posudzujeme, predpokladá zrušenie vážených hlasov a len dvojitú kvalifikovanú väčšinu vo forme polovica štátov plus jeden a 60 % obyvateľov, ktoré tieto krajiny zahŕňajú. Tu už ide o ďalšie a veľmi silné zvýhodnenie silných krajín, veľkých krajín na úkor malých. Tri veľké členské krajiny v tomto mechanizme dokážu zablokovať čokoľvek. Malé 5-miliónové Slovensko z hľadiska hlasovacej váhy nebude tak atraktívne ako podľa predchádzajúceho modelu, pre hľadanie postačujúcej väčšiny. A pritom môže ísť v týchto rozhodnutiach o vážne otázky, napr. charakter štrukturálnej a regionálnej politiky únie, na to upozorňuje aj ministerstvo zahraničných vecí. Len chcem dodať, že toto už bolo dohodnuté na väčšinový princíp v Nice, zmluvu z Nice sotva dokážeme revidovať, čo len pripomínam pre realizmus. Môže ísť o záležitosti azylantov alebo ďalšie. Slovensko by preto malo trvať na zmene navrhovaného mechanizmu väčšinového hlasovania  smerom k zachovaniu doterajšej váhy menších štátov, čo podporujú menšie štáty, ale aj Poľsko alebo Španielsko. Východiskom môže byť aj posun navrhovaného mechanizmu na dva krát dve tretiny, 2-tretinovú väčšinu, teda dve tretiny počtu štátov a dve tretiny obyvateľov, ktoré reprezentujú. Druhou časťou tejto problematiky mechanizmu hlasovania je samotný obsah politík, pretože táto ústavná zmluva navrhuje presunúť 27 záležitostí z oblastí jednomyseľnosti do väčšinového rozhodovania, to znamená, mechanizmus získava ešte väčší priestor v politikách Európskej únie. Chcem povedať, že jednotný akt Európskej únie z roku 1986 presunul 12 oblastí alebo vytvoril nové oblasti z jednomyseľnosti do väčšinovosti. Maastricht v roku 1992 presunul 30 takýchto oblastí, Amsterdam v roku 1997 ich presunul 16, posledná zmluva z Nice ich presunula 31. Teraz k nim pribudlo ďalších 27 oblastí. My považujeme za osobitne citlivé niektoré z nich, a to chcem pomenovať, zahraničnú politiku, obranu, dane, trestné právo, súdnu a policajnú spoluprácu, azyl a migráciu, kultúru, sociálne zabezpečenie. Slovenská republika by mala trvať na ďalšom neoslabovaní rozsahu uplatňovania princípu jednomyseľnosti pri politikách Európskej únie a na jeho zachovaní osobitne v uvedených oblastiach. To nie je o nejakej nekooperatívnosti, o izolacionizme. To je o tom, že ide o citlivé, zásadné otázky národného záujmu. A hľadanie riešenia, ktoré naozaj vyhovuje všetkým, je najlepšou odpoveďou na citlivý záujem všetkých. Štvrtým okruhom sú inštitúcie v častej komunikácii, často spomínané. Chcem len dodať, že Európska rada, kde sa navrhuje stály predseda na 2,5 roka, doteraz bola vedená od počiatkov rotujúcim predsedníctvom. Samozrejme, periodicita sa naťahuje, pretože pribúda krajín. Ale problém nie je v tom, že to bude v prípade Slovenska raz za 12,5 roka. Veď na to sa ešte treba aj dobre pripravovať. My len Parlamentné zhromaždenie NATO ideme urobiť a nemáme budovu. A to nie je nielen o budovách, to je o mnohých, mnohých schopnostiach a pripravenosti. Ale je to o postavení, rovnosti, o vplyve všetkých na ten vrcholný manažment Európskej únie, ktorý sa realizuje na summitoch, resp. na rokovaniach predsedov vlád a prezidentov alebo hláv štátov. Vytvorenie takéhoto stáleho postu môže znamenať riziko vytvorenia inštitucionálnych sporov hlavne s navrhovaným ministrom zahraničných vecí alebo s predsedom Európskej komisie. Navrhujeme preto zachovať rotujúce predsedníctvo členských krajín, ktoré pre lepšiu koordináciu postupu a vyššiu efektívnosť pri zabezpečovaní cieľov Európskej únie môže byť aj skupinové, napr. tvorené na 2 roky štyrmi krajinami. Na to obdobie sa rozdelí vedenie jednotlivých sektorových rád. Ak by väčšinová vôľa naďalej smerovala k jedinej hlave Európskej rady, prečo by ňou nemohol byť jeden z predstaviteľov takejto skupiny v rotujúcom predsedníctve Európskej únie. Ten princíp rotácie sa nevyčerpal. Predsedníctvo švédske, fínske, za ktorého sme boli pozvaní, alebo nedávno dánske, za ktorého sme dokončili rokovania, boli ukážkou naozaj schopných, pritom nových členských krajín alebo relatívne malých členských krajín porovnateľných so Slovenskom, ktoré pomohli aj Európskej únii a, samozrejme, aj dôveryhodnosti svojho európskeho rozmeru alebo zrelosti. Druhou inštitúciou, najčastejšie spomínanou, je Európska komisia. Tu je dôležitý princíp rovnosti štátov. Efektívnosť nemôže byť nadradená nad rovnosť štátov, nemôže ísť na úkor spravodlivého zastúpenia. To by znamenalo, že už dnes Európska komisia nie je v poriadku, lebo má 20 členov, čo je viac ako navrhovaných 15 členov. Veď efektívnosť alebo schopnosť Európskej komisie závisí od jej členov, od ich morálnych a odborných schopností, od manažmentu predsedom Komisie a od ďalších a ďalších záležitostí. Mám za to, že sa často zle vníma nominácia alebo osoba člena Komisie. Komisári sú navrhovaní národnými vládami, ale nie sú ich reprezentantmi následne. Musia zložiť úradom predpísaný sľub, že sa vzdávajú obhajoby národných záujmov, stávajú sa obhajcami záujmov spoločenstva. Každá nominácia musí byť prijateľná nielen doma, ale aj u predsedu Európskej komisie, v ostatných vládach zastúpených v Európskej rade, kde sa hlasuje kvalifikovanou väčšinou o každom návrhu, a, samozrejme, v Európskom parlamente. Ak zostaneme na našich pozíciách, nebudeme v menšine, sme na strane výraznej väčšiny členských, resp. budúcich členských krajín. Zachovanie princípu jedna krajina – jeden komisár je dôležité osobitne pri rozšírení Európskej únie, ktorá bude mať 450 mil. obyvateľov. A to znamená aj podstatne vyššiu potrebu a náročnosť na komunikáciu zo strany Komisie s takýmto veľkým ľudským priestorom. Piatym okruhom je Charta základných práv únie. Ako som uviedol na úvod katalóg základných práv a slobôd charakterizuje skôr štát než zmluvné spoločenstvo. V I. časti navrhovaného textu sú niektoré základné práva alebo záležitostí, ktoré sa dotýkajú tejto agendy. Táto II. časť je uvedená druhou, ďalšou preambulou, ktorá nie je celkom v línii tej základnej, prvej preambuly. Ale to nie je asi to najdôležitejšie. Dôležité je skôr to, že sa tu postulujú inak niektoré práva, než určujú základné zákony väčšiny členských krajín, myslím, tým ústavy, alebo medzinárodné záväzky, myslím tým európsky právny priestor vďaka jurisdikcii Európskeho súdu pre ľudské práva v Štrasburgu a Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. Inak sa definuje právo na manželstvo a rodinu, sú to dokonca dve práva. Nezakazuje sa ľudské klonovanie na terapeutické účely. Kandidátske krajiny nemohli do tohto návrhu vstúpiť doteraz, pretože to bolo vytvorené pred summitom v Nice a v Nice podpísané ako politický dokument, a ani v Konvente, pretože tam to bola len otázka zaradenia či nezaradenia, ale nezasahovania do súpisu alebo obsahu. Európskemu súdnemu dvoru v Luxemburgu, ktorý je jednou zo základných inštitúcií Európskej únie, sa priznáva kompetencia rozhodovať o právach, o ktorých by inak rozhodoval len veľmi obtiažne. A práve definovanie iného katalógu a jurisdikcie základných práv ako majú všetky členské krajiny môže viesť k dvojkoľajnosti pri ich výklade, ochrane a zabezpečení v rámci Európskej únie. Všetky krajiny Európskej únie pristúpili k Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, tzv. Rímskemu dohovoru a uznávajú jurisdikciu Európskeho súdu pre ľudské práva v Štrasburgu. Najrozumnejším a zároveň jednoznačným riešením je, aby vďaka nadobudnutiu právnej subjektivity Európska únia ako celok pristúpila k tomuto dohovoru, a tým aj k jednotnej jurisdikcii Európskeho súdu pre ľudské práva v Štrasburgu. Celú II. časť návrhu ústavnej zmluvy ako som spomínal, kde je ďalšia preambula a 54 článkov, navrhujeme vypustiť, čím by sa rozsiahly dokument 465 článkov aj citeľne skrátil. Dovoľte mi na záver vyjadriť isté také na jednej strane ocenenie, že o tom rokujeme, na druhej strane prekvapenie, že tak rýchlo sa niektoré veci uzavreli aj v ústavnoprávnom výbore. Zahraničný výbor a integračný výbor o návrhu ústavnej zmluvy alebo výsledkoch Konventu rokoval celý rok od januára, v podstate každý mesiac. A to úsilie treba oceniť. My sme pripravili uznesenie, ktoré bolo prijaté v mnohých záležitostiach aj v jednom, aj v druhom výbore, a nejako sa neodrazilo v postoji ústavnoprávneho výboru. Samozrejme, sme si rovní, ale tu ide o obsah, tu ide o veľmi vážne súvislosti. Preto si dovolím to uznesenie znovu navrhnúť, pretože získalo v mnohých záležitostiach výraznú podporu. Dovoľte mi v mene klubu KDH vyjadriť presvedčenie, že medzivládna konferencia nemá byť slávnosťou, ale vážnym rokovacím priestorom, do ktorého má Slovensko vstúpiť konštruktívne, a pritom principiálne a aktívne. Súhlas a prijateľná dohoda všetkých je želateľným výsledkom. Niektorí tu odkazovali na Valéryho Giscarda d‘Estainga. Ministri zahraničných vecí pred týždňom a niečo sa dohodli, že pána prezidenta Konventu ani nepozvú na medzivládnu konferenciu ako hosťa, pretože to je iné fórum. Nechcem komentovať hlbšie toto rozhodnutie. Rokovať musíme ako rovný s rovným, nie v hierarchii podľa sily ekonomiky, odkazu o peniazoch alebo dĺžky členstva – starý či nový, stará či nová Európa – alebo veľkosti populácie. Návrh uznesenia, ktorý si dovolím prečítať, ide v línii vystúpenia. „Národná rada Slovenskej republiky A. podporuje úsilie vlády Slovenskej republiky smerujúce, po prvé, k zmene názvu dokumentu na Ústavná zmluva Európskej únie, po druhé, k zahrnutiu zmienky o kresťanstve do preambuly návrhu ústavnej zmluvy, po tretie, k zachovaniu princípu jedna krajina – jeden komisár v Európskej komisii, po štvrté, k ďalším úpravám, ktoré sú v oprávnenom záujme Slovenskej republiky a spoločenstva na nadchádzajúcej medzivládnej konferencii o inštitucionálnych reformách Európskej únie, B. žiada vládu Slovenskej republiky, aby vo svojom stanovisku na medzivládnej konferencii presadzovala, po prvé, obsah uznesenia Národnej rady Slovenskej republiky č. 185 z februára tohto roku, po druhé, zmenu navrhovaného mechanizmu hlasovania kvalifikovanou väčšinou smerom k zachovaniu doterajšej váhy menších štátov, po tretie, neoslabovanie rozsahu uplatňovania princípu jednomyseľnosti pri politikách Európskej únie a jeho zachovanie osobitne o. i. v oblastiach zahraničnej politiky, obrany, daní, trestného práva, súdnej a policajnej spolupráce, azylu a migrácie, kultúry, sociálneho zabezpečenia, po štvrté, zachovanie princípu rotujúceho predsedníctva Európskej rady jednotlivými členskými krajinami Európskej únie, po piate, vypustenie II. časti navrhovaného textu, ktorým je Charta základných práv únie, a pristúpenie Európskej únie k Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd a k priamej jurisdikcii Európskeho súdu pre ľudské práva v Štrasburgu.“ O týchto bodoch žiadam hlasovať osobitne, jednotlivo. A záver návrhu tohto uznesenia znie: „Národná rada Slovenskej republiky žiada vládu Slovenskej republiky, aby po zahájení medzivládnej konferencie pravidelne informovala Národnú radu o priebehu jej rokovaní vrátane prezentovania stanovísk jednotlivých rezortov.“ Tým chcem len rozšíriť uznesenie, bolo prijaté ako také, v tomto znení vo výbore pre európsku integráciu kvôli tomu, aby sme pamätali aj na obsah politík, kde jednotlivé sektory sú veľmi dôležité pre celkový charakter budúceho spoločenstva, aby sme nehovorili len o inštitúciách, preambule alebo názve, ale aj o obsahu politík. Pozitívny výsledok medzivládnej konferencie v týchto otázkach považujeme za zásadne dôležitý pre podporu celkového návrhu ústavnej zmluvy. Uznesenie, ktoré navrhoval pán kolega Boris Zala, som nemohol predniesť zo závažných negociačných dôvodov, pretože formulovalo zbytočne ústupový priestor na naše rokovania v Ríme. To by sme radšej mali ušetriť cesty do Ríma. Vláda rokuje autonómne, môže a nemusí si odporúčania a požiadavky Národnej rady osvojiť, ale podpora parlamentu a budúci súhlas ústavnej, nie jednoduchej, ale ústavnej, väčšiny tohto parlamentu s výsledkom rokovaní je veľmi vážnou výzvou na seriózne zvažovanie i seriózne rokovania. A ústavná zmluva by priamo či nepriamo mala byť prijateľná a blízka väčšine občanov Slovenska. Medzivládna konferencia je síce rokovaním medzi vládnymi predstaviteľmi, ale na základe našej ústavy, jej čl. 102, dojednáva a ratifikuje medzinárodné zmluvy prezident Slovenskej republiky. Preto som presvedčený, že naše závery sú dôležité nielen pre vyjednávateľov a vládu, ale aj pre hlavu štátu čiže pre celú výkonnú moc Slovenskej republiky. Ctené dámy, vážení páni, ak chce byť Európa nie superštátom, ale silným, efektívnym, demokratickým spoločenstvom, musí byť spoločný európsky dom postavený na pevných, osvedčených základoch, ekonomické pohnútky nestačia. Výstavba novej Európy, za ktorú už máme priamu a bezprostrednú zodpovednosť, bude vždy predpokladať konsenzus a uznanie základných hodnôt a potrebuje čistú ideovú inšpiráciu. Ak sme toho schopní doma, v stredoeurópskom regióne i na kontinente, budeme dobrými architektmi a staviteľmi spoločného európskeho domu. Milí priatelia, sme toho schopní? Ďakujem pekne. (Potlesk.)