B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-01-30):
Nech sa páči, pán poslanec. V. Tkáč, poslanec: Vážený pán podpredseda, vážený pán minister, vážení kolegovia predkladatelia, dámy a páni, dovoľte, aby som zaujal stanovisko k dokumentu, ktorý podľa mojej mienky má v istom zmysle slova, aspoň v tejto sále, historický význam. Historický aj preto, že pán poslanec Weiss vystupuje konečne ako socialista, pán poslanec Budaj vystupuje konečne ako liberál, vystupujú tu poslanci v duchu svojho svetonázoru a konečne sa začíname správať ako pravicoví, konzervatívno-stredoví alebo ľavicoví politici. A teraz som vôbec nechcel byť vtipný, ani som nechcel nič objaviť. Chcem len povedať, že mám svoj archív, dovolil by som si citovať encykliku pápeža Jána XXIII. Materet magistra. Potvrdzuje presne to, čo sa v tejto sále deje. Dovoľte citát: „Nedostatok vzájomnej dôvery nachádza svoje vysvetlenie v skutočnosti, že ľudia, zvlášť zodpovední činitelia,“ to podčiarkujem aj ja hlasom, „zvlášť zodpovední činitelia pri výkone svojej činnosti vychádzajú z rôznych, i radikálnych, protikladných svetonázorov. V niektorých z nich sa, žiaľ, neuznáva existencia mravného poriadku, ktorý je poriadkom transcendentným, všeobecným, absolútnym a rovnako platným pre všetkých.“ Myslím si, že Ján XXIII. vo svojej encyklike presne hovoril to, čo sa v tejto sále v súčasnosti deje. Pozitívom tohto dokumentu, to chcem predoslať, že budem hlasovať jednoznačne, bez akýchkoľvek zaváhaní za tento dokument, pozitívom je to, že sa otvára tu aj téma o európskej dimenzii a o etických dimenziách. Chcel by som v tejto súvislosti uviesť, Pavol Hrušovský tu nie je, na jeseň minulého roku Konferencia biskupov Slovenska usporiadala ekumenickú konferenciu na tému „Etika v prístupovom procese.“ Mal som česť vystúpiť s prednáškou na tejto ekumenickej konferencii o etike v prístupovom procese do Európy, do Európskej únie, spolu s pánom Hrušovským a s hlavným vyjednávačom pánom Figeľom. Boli tam rozobraté tie otázky, ktoré sú predmetom jednak v podstate jadra tejto deklarácie, to je tých päť alebo šesť hodnôt, ktoré sú tam uvedené ako podstata, o čo tu vlastne ide, a to aj vo väzbe na európske dimenzie. Bolo tu spomenuté, škoda, že tu nie je pán poslanec Šebej, ja by som chcel naozaj podporiť jeho slová a chcem verejne vyhlásiť, že mám dôsledne zmonitorované vystúpenia a konflikt, ktorý vznikol v českom parlamente pri vystúpení pána Klausa. Chcem povedať, že to, čo povedal tuším pán poslanec Budaj, že to vôbec nie je pravda, že pán Klaus je euroskeptik. Dovoľte, aby som to dokázal. Chcem v tejto súvislosti uviesť, že otázka, čo ďalej s Európskou úniou, je otvorený problém a že v tejto súvislosti existujú európske štruktúry, ktoré majú svoj námet v oblasti Európskej demokratickej únie. Európska demokratická únia bola založená 24. apríla 1978 v rakúskom Klessheime pri Salzburgu. Lídri 18 politických strán, medzi nimi dovoľte, aby som citoval mená Helmut Kohl, Margaret Thatcherová, Jacques Chirac, Paul Schlütter a Franz Jozef Strauss vtedy podpísali deklaráciu princípov EDU, známu ako Klessheimská deklarácia. A v tejto Klessheimskej deklarácii sa hovorí o takých hodnotách, ktoré pri vyslovovaní týchto mien, sa akosi opomínajú, napríklad vo vzťahu ku thatcherizmu alebo podobným hodnotám, kde sa evidentne hovorí o sociálne orientovanom trhovom hospodárstve, kde sa vyslovene hovorí napríklad o tom, že zdôrazňujúc morálne záväzky slobodnej a otvorenej spoločnosti, rodinu ako prirodzenú jednotku spoločnosti uznávajú títo signatári, ako aj sociálnu zodpovednosť voči slabším a menej úspešným. Čo je veľmi dôležité, a to by som chcel spomenúť aj vo vzťahu k pánovi poslancovi Kanisovi, akým spôsobom tieto typy politických strán a subjektov európskeho charakteru formujú podstatu národných štátov a otázku národa v tejto súvislosti. Pracujeme v Parlamentnom zhromaždení Rady Európy v Európskej demokratickej skupine. A táto Európska demokratická skupina pracuje s pojmami národ, tak ako pracuje aj Klessheimská deklarácia. Hovorí o tom, budem citovať, že „táto skupina, alebo Klessheimská deklarácia, hodnotí tieto hodnoty tak, že verí v právo všetkých národov Európy na základné osobné slobody a ľudské práva, tak ako sú uvedené v Európskej konvencii ľudských práv a vo všeobecnej deklarácii ľudských práv a navzájom si sľubujú, že budú pracovať pre prospech skutočne demokratickej a čoraz užšej spolupráce všetkých národov Európy pri dodržiavaní práva každého národa na ochranu svojej identity a ochranu svojich životných záujmov.“ Osobitne Európska demokratická skupina, ktorá združuje poslancov tých parlamentov, ktorých politické strany, subjekty sú v EDU, upravuje postavenie národov a národných inštitúcií veľmi jednoznačne. Ja to budem pre krátkosť času hovoriť, alebo prekladať z francúzštiny, že táto skupina uvažuje, že Európa zostane kontinentom štátov, národných štátov. A že národné parlamenty budú principiálnym fórom pre národy. Podporuje nie Spojené štáty európske, Vojtech Tkáč pridáva s veľkým S, ale podporujeme Európu spojených štátov, teda s malým s, respektíve podporujeme Európu národných štátov. Na rozdiel od tejto koncepcie, ktorú podpisuje aj podpredseda EDU pán Klaus, pán český prezident Havel vystúpil v kanadskom parlamente s tým, že je koniec éry národných štátov, že je koniec medzinárodného práva, lebo vyššie princípy demokracie vytvárajú podmienky pre to, že demokratické štáty môžu slobodne rozhodovať a že aj končia takéto atribúty medzinárodného práva, ako je princíp nezasahovania do vnútorných záležitostí iných štátov. Hovorí sa tomu inak aj Clintonova doktrína. Ale tá je približne rovnaká s Brežnevovou doktrínou o strate suverenity toho štátu, kde je ohrozený socializmus, že spoločenstvo socialistických štátov má právo zasahovať tam, kde sa domnieva, že socializmus je ohrozený. Chcem sa vrátiť späť k problematike, a to v tom zmysle, že rozšírenie Európy, Európskej únie by malo byť predmetom slovenskej politiky a že aj v súčasnosti, keď je vrcholným cieľom skončiť tento rok 2002 v prístupovom procese pozitívne, keď sa slovenskí politici a médiá venujú neetickej privatizácii Slovenského plynárenského podniku, kde tu je súboj amerických, nemeckých a ďalších koncernov, je tu súboj privatizácie a osočovania z provízií, hovoríme o etike v politike, chcel by som sa spýtať bez výhrady a bez konkretizácie, kde je etika financovania slovenských politických strán v súčasnosti, kde je etika trezorov slovenských politických strán, akým spôsobom dnes spolupracujú slovenské politické strany pri nadnárodných alebo teda nadčasových témach. V tejto súvislosti treba povedať, že aj Európska únia hľadá svoju etickú dimenziu a je dobre, že práve tento dokument túto fázu a v tomto čase aj priestore zvýrazňuje etiku v čase, keď pristupujeme do Európskej únie a hovoríme o sociálnych dimenziách. Na slovenskej politickej scéne som temer nepočul komentáre k Európskemu sociálnemu programu, ktorý bol prijatý v Nice v decembri 2000. Tento Európsky sociálny program, ktorý je vlastne programom Európskej únie na päť rokov, obsahuje presne to, čo je v tejto deklarácii. Chcem tým povedať, že hovorí o sociálnej ochrane, hovorí o pracovných príležitostiach, hovorí o boji proti chudobe vo všetkých formách vylučovania zo spoločnosti a diskriminácie na podporu sociálnej integrácie, tento program hovorí o problematike týkajúcej sa sociálnej kohézie, o sociálnej kohézii v slovenských podmienkach som ešte nepočul slovenského politika hovoriť. Robíme všetko pre to v Inštitúte Friedricha Eberta (Friedrich Ebert Stitfung), aby sa uskutočnilo jedno stretnutie k problematike sociálnej kohézie nie v intenciách slovenských, ale v intenciách európskych. Súčasťou sociálnej kohézie, súdržnosti, a pritom kohéziu chápu v Európe ako to, čo spája všetky zložky spoločnosti, je to, čo ich drží spolu. A má to úžasný dopad aj na rozmanitosť subjektu, budem citovať z európskych dokumentov, aj rozmanitosť subjektu občianskej spoločnosti, vrátane cirkvi, zdôrazňujem, vrátane politických strán a odborov, je dôležitým faktorom sociálnej kohézie, hoci vo väčšine krajín zaznamenali straty v počte svojich členov alebo príslušníkov. Chcem tým povedať, že v tejto súvislosti v oblasti sociálnej kohézie majú obrovský význam hodnoty, ktoré sú dnes aj predmetom tejto deklarácie. Hovorí sa o tom, a budem citovať: „Niektoré témy týkajúce sa detí a rodín, ktoré špecifikoval výbor ministrov na možné prepojenie s programom pre deti, treba zdôrazniť, pretože vzhľadom na nedostatok zdrojov mali doteraz nižšie zameranie.“ Dovoľte, aby som sa vrátil k obsahu tejto deklarácie. Chcel by som v tejto súvislosti uviesť, že v tejto sále som vystúpil pri podpisovaní slovensko-vatikánskej, respektíve zmluvy so Svätou stolicou, a vtedy som sa verejne osvedčil prvýkrát o tom, že som proti potratom, proti ničeniu života. A v tejto súvislosti by som chcel zdôrazniť to, s čím som aj skončil v tom čase, že som vyslovil presvedčenie, že by nebolo dobre, keby zmluva Slovenskej republiky a Svätej stolice vyvolala konflikty medzi cirkvami. Ale práve naopak, aby aj ostatné cirkvi získali určitú hladinu dosiahnutej úrovne vzťahov pre vysporiadanie si a pre možnosť svojho pôsobenia a keď si spomenieme aj na to, čo tu padlo v súvislosti s kritikou tejto zmluvy, tak sa pýtam, že tie strašidelné hlasy, ako sa naplní, čo sa stalo, akým spôsobom ublížila tejto krajine táto zmluva? Myslím si, že aj vo vzťahu k usporiadaniu iných cirkví, vzťahu štátu a iných cirkví to je vynikajúci model, akým spôsobom dosiahnuť priestor pre pôsobenie. Nehovoriac o tom, že, samozrejme, je to súboj hodnôt a že tu existujú aj snahy zasahovať do cirkevného práva, do cirkevného života. Chcel by som opätovne zdôrazniť, že absolútne nemôžem súhlasiť s nálezom Ústavného súdu, na základe ktorého sa môže ingerovať do práva cirkvi riešiť otázky a právne vzťahy, právne pomery svojich kňazov, kde kanonické právo hovorí jednoznačne o službe Bohu a ľuďom a pracovné právo tam nemôže zasahovať do toho, či cirkevné inštitúcie majú, alebo nemajú právo riešiť si právne vzťahy s kňazmi. Ja to považujem za poruchu vo fungovaní Ústavného súdu Slovenskej republiky. Chcel by som v tejto súvislosti povedať aj o niektorých iných skutočnostiach, ktoré dnes hýbu svetom a ako človeku, ktorý sa zaoberá pracovným právom, si myslím, že ubližujú aj cirkvám alebo cirkvi, Konferencii biskupov v súvislosti s pracovným časom v nedeľu, že skôr som očakával, že sa spamätá Konfederácia odborových zväzov a túto problematiku vynesie ako svoju agendu, pretože tak, ako sa porušuje Zákonník práce v týchto obchodných reťazcoch, to je v podstate úroveň 17. storočia a o tom písal aj Dickens. Chcem tým povedať, že Konferencia biskupov má svätú pravdu v tomto svojom postoji. A to hovorím ako človek, ktorý 32 rokov pracuje v oblasti pracovného práva, pretože o to tu ide. Nehovoriac už o iných hodnotách, o tom, akým spôsobom sa nedeľa chápe, ale chcem povedať, že, samozrejme, majú legitímne právo upozorniť otcovia biskupi na to a chápem aj legitímne právo, ak niekto povie, že to je jeho vec, čo robí v nedeľu. Myslím si, že to je súboj hodnôt a každý sa môže postaviť na tú stranu, ku ktorej inklinuje. Ja inklinujem k tomu, že Konferencia biskupov má plné právo a morálne právo toto povedať. Chcem v tejto súvislosti zdôrazniť ešte tú skutočnosť, že z hľadiska európskej dimenzie, naozaj sa treba vrátiť, a s tým som aj začal, že si treba už aj uvedomiť, kto čo hovorí. Ak komisár Verheugen kritizuje pána Mečiara a pána Klausa, tak už si treba uvedomiť, že asi má pán Klaus pravdu, keď to odbil jedným slovom, že to je socialista, že tieto funkcie by nemali robiť straníci, podľa mojej mienky, áno, a navyše ešte vo vzťahu k prístupovému procesu. Aj rozdeľovanie, a o tom je tiež etika európskeho charakteru, aj rozdeľovanie štátov do určitých skupín pri vstupe do Európskej únie bol totálny nezmysel. Vymyslela to tá skupina Európskej komisie, ktorá bola neskôr odvolaná pre korupciu, kompletne. A bola to skupina, kde ja môžem dokázať, tie všetky ústia ku kritike vlády HZDS 1994-1998, že táto skupina funkcionárov Európskej komisie pri hodnotení Slovenskej republiky používala lož. Môžem to exaktne dokázať, keď tam boli totálne nezmysly. Ale boli tam totálne lži aj zo strany slovenských reprezentantov, ktorí s nimi rokovali. Konkrétne, napríklad to považujem za jedno absurdné osobné sklamanie z politického života, keď Konfederácia odborových zväzov s nimi rokovala a vyhlásila, že od roku 1990 je najnižší stupeň sociálneho partnerstva v Slovenskej republike. Čo bola absolútna lož, pretože už v tom čase na rozdiel Českého úradu práce rozhodovali o 11 miliardách korún v tripartite o projektoch na verejno-prospešné práce, a tak ďalej. Na rozdiel od českého štátneho úradníka v dôchodkovom zabezpečení rozhodovali v tripartite o 100 miliardách korún v Sociálnej poisťovni, fungoval dialóg, na ministerstve práce boli piati predsedovia odborových zväzov členmi vedenia ministerstva práce. Dostávali komplet materiál, nemuseli ho ilegálne získavať, a tak ďalej, a tak ďalej. To len ako príklad, keď sa lož používa aj v európskej dimenzii a ubližuje. Chcem povedať len jeden politický dôsledok, ak dovolíte, že ani jedna vláda, ktorá sa dostala do tej prvej trojice, nevydržala v najbližších voľbách. Čiže nebol to politický potenciál, ktorý získavajú z európskej dimenzie, či to už bola vláda česká, poľská alebo maďarská. To nie je voličská hodnota, ak komisári z Európy niekoho pochvália, alebo niekoho negujú. Chcem tým povedať, že vrátim sa k podstate veci, že tie hodnoty, ktoré sú tam formulované, sú európskymi hodnotami, sú obsiahnuté v inej podobe v základných dokumentoch sociálnej Európy, v dokumentoch sociálnej kohézie, sú obsiahnuté aj v politických dokumentoch, v kresťanskej deklarácii a v ďalších dokumentoch Európskej demokratickej únie, ktorej členmi je Kresťansko-demokratické hnutie a Strana maďarskej koalície a kde má aj Hnutie za demokratické Slovensko záujem vstúpiť v budúcich rokoch. Chcem tým povedať, že toto sú jasné dôkazy, že nemožno súhlasiť v podstate ani s jedným názorom vysloveným kolegom Weissom, ktorý tu prezentoval svoje názory, ale musím dať klobúk dole, že mal odvahu takto vystúpiť a povedať svoj názor. Má právo to tak povedať, ale ja mám takisto právo povedať, že s tým nemôžem súhlasiť, že mám kdesi svoje hodnotové mechanizmy, svoju osobnosť, zameranú iným smerom. A konečne je to dobré, že v parlamente Slovenskej republiky vystupujeme takýmto spôsobom. Podporujem tento dokument a chcem ešte povedať jednu vecnú poznámku, ale neznamená to, že to staviam na úroveň svojej pozmeňujúcej poznámky. Hovorí sa tu o ochrane života a dôstojnosti ľudskej bytosti od počatia až po smrť. Je to v podstate to, s čím absolútne nemôžem súhlasiť, ako vystupovala kolegyňa Čižmáriková, že ona má právo na svoje reprodukčné správanie. Mrazilo ma, keď som to počul, pretože je to aj absolútne právo správať sa k svojmu potomstvu, k svojim deťom, ktoré žijú, ako keby som za to, že som ich ja splodil, ja ich môžem potom aj nejakým spôsobom týrať alebo nechcem byť horší, to, absolútne s tým nemôžem súhlasiť. A existuje aj filozofia trestu smrti, že ten, kto zavádza injekciu, smrtiacu injekciu odsúdenému do žily, je z hľadiska prirodzeného práva, ale aj božích zákonov vrahom, ale štát vo forme zákona mu hovorí, že on vrahom nie je, ale on je vrahom, podľa mojej mienky. Ak sono po bruchu matky sleduje dieťa v tele a blíži sa k hlave, dieťa si dáva ruky na hlavu. Pri sono, pri ultrazvuku. Sú to ľudské bytosti a každé umelé prerušenie tehotenstva je podľa mojej mienky vraždou. V tejto súvislosti ale by som išiel nad rámec tejto deklarácie a to je tá druhá fáza života, smrť, že mám názor, že ochrana dôstojnosti ľudskej bytosti by mala byť aj po smrti. Dovoľte jeden príklad. Roky, za bývalého režimu, som mal takú oázu slobody názorov v Nižnej Myšli kde spolu so študentmi, ale aj s mojim malým synom sme trávili víkendy pri vykopávkach mykénskej kultúry 1500 rokov pred Kristom a spomínam si na tú úctu archeológa doktora Olexu voči mŕtvym, možno Grékom v tom čase, lebo to boli Mykéni, alebo možno voči pôvodnému živlu, keď sme pracovali s ostatkami a skúmali sme históriu 1500 rokov. A tú úctu, si myslím, že človek má právo na dôstojnosť aj po smrti a že ten spôsob dôstojnosti je ďalej, než je text tejto deklarácie, ale to nechcem ani kritizovať, ani meniť, chcem len upozorniť aj na takúto dimenziu ľudskej dôstojnosti. Na záver mi dovoľte povedať, že niektoré dni prefičia v tomto parlamente tak, že človek je rád, že ich má za sebou, ale myslím si, že debata na túto tému vďaka tej skupine našich kolegov, ktorí to predložili, obohatila prácu poslanca a moju osobnosť. Ďakujem pekne, že ste si ma vypočuli. (Potlesk.)