D. Lipšic, poslanec: (2009-04-21):
Otázka interrupcií je otázka interpretácie hodnoty života. Ja nechcem dlho hovoriť o potrebe chrániť nevinný ľudský život v každom jeho štádiu, pretože tento zákon je podľa mojej mienky návrhom, ktorý by mal mať ambíciu a rozhodne má získať podporu naprieč politickým spektrom, pretože nie je ani ideologický. A jeho snahou je celkom niečo iné, jeho snahou je neobmedzovať nikoho slobodné rozhodnutie, ale práve naopak, umožniť kvalifikovanejšie rozhodnutie v tak ťažkej životnej situácii. Zhodneme sa asi na tom, že ľudia sa rozhodujú lepšie sami, ale musia mať dobré informácie, musia mať pravdivé a kvalifikované informácie. Cieľom tejto novely je poskytnúť žene, ktorá môže byť v ťažkej životnej situácii, práve kvalifikované informácie. Tieto informácie sú smerované na to, aby sa rozhodla radšej pre život, čo, si myslím, je správne. Štát nemá povinnosť byť v tejto veci neutrálny. Štát má právo povedať, že preferuje život, preferuje život pred ukončením života a ponúka pomocnú ruku. Ponúka možnosti utajených pôrodov, ponúka možnosti rýchlejšej adopcie, ponúka možnosť pomoci materiálnej, technickej, finančnej v čase gravidity, pretože sú naozaj rôzne životné situácie, ktoré niekedy žena musí zvažovať. Preto štát nemusí byť v tomto hodnotovo neutrálny, som o tom presvedčený. Podľa mojej mienky by právna úprava interrupcií mala odrážať našu pokoru o záhade vzniku života, náš súcit so ženami, ktoré môžu byť osamotené v ťažkej životnej kríze, ako aj náš inštinktívny nesúhlas s ukončením formy nevinného ľudského života, či ho nazveme plod, embryo, bábätko alebo nenarodené dieťa. V posledných rokoch, v rokoch 2002 až 2006, došlo práve k zavedeniu utajovaných pôrodov, rýchlejších adopcií, aby žena, ktorá je v ťažkej životnej situácii, nemusela znášať bremeno výchovy dieťaťa. Dnes máme počet žiadateľov o adopciu, ktorý výrazne prevyšuje počet detí, ktoré, je to taký škaredý právny termín, sú právne voľné na adopciu a mali by podľa mojej mienky dostať šancu. Táto úprava je akoby kompromisná. Povedal som, že nie je nijako radikálna ani nijako zakazujúca. Ale niekedy aj nie celkom jednoznačná právna norma môže vytvoriť v spoločnosti inú názorovú klímu. Kompromis v právnej úprave je dôležitý. Je dôležité, čo sa vkladá do ľudských myslí a do ľudských sŕdc. Mnohé, čo som chcel, už predo mnou povedala pani poslankyňa Mušková, tak sa zameriam na jednu moju osobnú skúsenosť. Keď som písal návrh novely zákona o informovanom súhlase koncom roku 2007, práve v ten deň som dostal jeden mail, kde mi jeden pán napísal: „Rád by som sa vám i ostatným zainteresovaným poďakoval za preferovanie inštitútu utajeného pôrodu. Vďaka nemu sme sa stali adoptívnymi rodičmi v úžasne krátkom čase a ústavná výchova bola relatívne krátka. Prajem vám do roku 2008 veľa Božieho požehnania a hojnosť milosti.“ Práve tieto inštitúty, ktoré nikoho neobmedzovali, zachovávali slobodné rozhodnutie, napriek tomu zachránili možno stovky malých ľudských životov, o ktorých sa nepíše na stránkach našich novín. Sem-tam sa dozvieme niečo o inkubátoroch, ktoré boli v niektorých mestách zriadené. Ale to nie sú utajené pôrody, utajené pôrody prebiehajú v nemocniciach a našťastie nie sú v médiách, lebo sú utajené. A naozaj ženy môžu byť v ťažkej situácii na rozhodovanie pod tlakom okolností, pod tlakom svojej životnej situácie. Dovoľte mi prečítať vám jeden článok, ktorý bol uverejnený, myslím, v časopise Fórum života, ktorý poukazuje na to, že ženy tieto informácie o alternatíve k potratu nemajú. A podľa mňa je správne im ich poskytnúť. Budem teda tento článok citovať: „Rozhodla som sa reagovať na váš článok Áno pre život uverejnený v Katolíckych novinách. Denne ho čítam a plačem. Keby som ho bola čítala o dva dni skôr, nebola by som urobila ten hrozný čin, kvôli ktorému budem celý život trpieť.“ To bol článok ohľadne týchto alternatív. „Som slobodná, bývam v malej dedinke, kde sa všetci dobre poznáme. Nemohla som žiť v tomto prostredí slobodná a tehotná. Preto som si zvolila najľahšie a najhoršie riešenie. Keby som vedela o zariadeniach, o akých sa píše v článku, odišla by som z domu a dieťa v pokoji porodila tam. Chýbalo mi však slovo povzbudenia, rada, pomoc. Ani zdravotné sestry v nemocnici sa o tejto téme nezmienili, a pritom tam som mnou boli také mladučké dievčatá, ktoré rozhodne potrebovali rady do života. Ani ja nie som o nič lepšia, azda bol medzi nami rozdiel len v tom, že ja som si plne uvedomila, že som privolila k ukončeniu života nenarodeného dieťaťa. Je to čin, ktorý sa už nedá napraviť. Na moje prekvapenie celý proces v nemocnici od podania žiadosti až po vykonanie interrupcie bol veľmi rýchly, ako na bežiacom páse, nijaké otázky, odhovárania, žena žiadosť podpíše, zaplatí a o chvíľu je po všetkom. U nás je veľmi ľahké zbaviť sa dieťatka. Veľmi, veľmi ľutujem, že som ten článok nečítala skôr, všetko by bolo inak.“ Urobme všetko preto, aby to bolo inak, aby ženy mali tieto informácie. A potom sa rozhodnú lepšie, rozhodnú sa kvalifikovanejšie, správnejšie. Opakujem ešte raz, nikoho neobmedzujeme, snažíme sa dávať lepšie, kvalifikovanejšie informácie v prospech života. Som presvedčený o tom, že tento návrh zákona aj keď je podaný poslancami vládnej koalície, podporia všetci poslanci opozície, tak ako podporili rovnaký návrh v máji 2008. A chcem povedať jednu vec. Ak tento návrh zákona prejde a bude súčasťou nášho právneho poriadku, on nebude niesť meno žiadneho poslanca, ani moje, ani pani poslankyne Muškovej, on bude niesť meno všetkých tých nevinných detí, ktoré zachráni. A to by mal byť cieľ nás všetkých bez ohľadu na to, aké stranícke tričká nosíme, bez ohľadu, akú ideológiu vyznávame, aby sme posilnili v tejto krajine kultúru života a umožnili ženám v ťažkých životných situáciách sa rozumnejšie, kvalifikovanejšie rozhodnúť. Ja som presvedčený, že tento návrh získa podporu naprieč politickým spektrom. Ďakujem, pán predsedajúci.