Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2023-02-14):
Dobrý deň. Ďakujem za slovo, vážený pán predseda Národnej rady. Kolegyne, kolegovia, vážení občania, hlásim sa k tomuto návrhu zákona, hoci nie som jeho predkladateľ, ale chcem úplne na úvod uviesť, že mám z tohto návrhu doslova takú aj osobnú radosť, považujem ho za veľmo potrebný, správny a je to veľmi dobré, že doba dozrela do podoby, keď potrebujeme hovoriť o akomsi zregulovaní a vyššom, vyššej úrovni spravovania turistického značenia, lebo to neni obyčajné značenie. To nie sú len tie dva biele pásiky, medzi nimi ten jeden farebný alebo množstvo tých rôznych smerovníkov, tabúľ informačných, rázcestníkov a kopu ďalších vecí, ktoré patria do systematiky turistického značenia, je to aj istá forma veľmi hodnotného kultúrneho dedičstva našej krajiny. Často tu padajú vznešené slová, hovoríme neraz o dedičstve svetovom, prírodnom, kultúrnom, ktorými, ktorými je naša krajina obohatená, a musíme si s hrdosťou povedať, že aj turistické značenie patrí medzi tie sféry, na ktoré máme byť prečo hrdí, ktoré sú veľmi správne, potrebné a ktoré majú dlhodobú históriu. Ak sa nemýlim, aj keď sú tam, tie zdroje sa rozchádzajú, bude to už 150 rokov, odkedy máme turistické značenie, aj keď možno nie v tejto podobe, ako ho poznáme dnes, keď je to vyšperkované do vysokej normotvornej alebo normatívnej podoby. Ale je to ešte hlboko monarchii našej bývalej, keď, myslím, že v roku 1876 vznikla prvá trasa v okolí Banskej Štiavnice, a odvtedy sa turistické značenie vyvíja stále k lepšiemu a k lepšiemu. A môžme si povedať aj s istou nadsádzkou, že turistické značenie prežije a musí prežiť aj ďalšie doby, keď prežilo monarchiu, keď prežilo republiky, ktoré tu boli, keď prežilo rôzne pohľady kapitalistické, socialistické a neviem ešte aké, nuž bolo by to veľmi divné, keby sme pustili nejakého ducha nesúhlasu s tým, že turistické značenie je nejakou prežitou záležitosťou, ktorá akosi obmedzuje, škodí. A ak áno, ak aj obmedzuje, tak určite v záujme vyššieho princípu. Ja dávam, určite je teda množstvo ľudí, ktorí využívajú turistické značky, dávam do istého upovedomenia aj tú skutočnosť, že Slovensko je v rámci svetového značenia pohybu v prírode, čo sa týka turistických značiek, absolútnou, alebo teda patrí medzi absolútne špičky, lebo veď svet je otvorený. Určite mnohí šliapali po tatra... po alpských velikánoch. Každý, kto sa vybral na Monterosu alebo na niektorý iný z dostupných alpských kopcov, kde teda bez problémov môžme ísť, zisťuje, a nech mi odpustia krajiny, na ktorých Alpy stoja, sú tam značenia, ktoré ani zďaleka nedosahujú úroveň kvality značenia na Slovensku, takže to porovnanie z tohto pohľadu je jednoznačné v prospech Slovenska. A na tomto treba aj stavať. Ak hovoríme o významne, pani predkladateľka poslankyňa Zemanová veľmi pekne vymenovala, na čo je dobré značenie, prečo ho potrebujeme, pretože usmerňuje, chráni. Chráni. Aj návštevníkov chráni, aj klenoty prírody, aby neboli poškodzované. Je to proste veľmi dobrá orientácia, ktorá umožňuje bezpečný a rozumný pohyb v lesoch, v prírode, ktorá je to teda zároveň aj orientácia, ktorá nás navádza na tie hodnoty, ktoré sú hodné spoznania. A ja k tomu ešte dávam aj jeden taký aspekt, ktorý možno tak na prvý pohľad nevyplýva z tohto značenia, ale dovolím si povedať, možno by to mohlo osloviť hlavne tých, ktorí sa venujú výchove, vzdelávaniu, školstvu, osvete, že turistické značenie má veľký potenciál aj o životnej orientácii množstva ľudí, ktorí hľadajú v mladosti možno nejaký spôsob svojej životnej realizácie. Dovoľte sa tu na tomto mieste podeliť o moju spomienku na prvú turistickú značku. Som človek, ktorý za zhruba 55 rokov nachodil po turistických značeniach tisíce kilometrov, a nikdy nezabudnem, keď ma moji starší bratranci zobrali na značku, ktorá bola modrá. Vtedy som ju nazýval bielo-modro-biela, neuv... som si neuvedomoval, načo sú tam tie dva biele pásiky, že sú teda hlavne zvýrazňovacie. A bola to značka, ktorá smerovala z Vyhní do Banskej Štiavnice. A vo Vyhniach som videl napísané Cesta Andreja Kmeťa – 6,5 hodiny. Som si myslel, že to skoro nemožné, aby som ja, vtedy asi nejaký desať-dvanásťročný chlapec dokázal šesť a pol hodiny kráčať po nejakej značke, ale (povedané so smiechom) áno, spolu s mojimi staršími bratrancami a priateľmi sme do dokázali. A ja dodnes si spomínam, že tam možno bol začiatok toho môjho putovania po turistických značkách, za ktoré som vďačný práve Klubu slovenských turistov terajšom alebo ich predchodcov, ktorí dokázali za tých 150 rokov dostať turistické značenie do tejto podoby, ktorá je naozaj hodná poďakovania a ktorý, ktorú treba naďalej udržiavať s tým, že je veľmi správne, že v tomto zákone sú aj motívy, ktoré chránia aj majiteľa pozemku, po ktorom značka má ísť, ale aj chráni aj samotné značenie. Ja sám som ešte v časoch, keď som robil na Lesoch Slovenskej republiky, sa postaral o to, aby vznikla zmluva medzi týmto najväčším štátnym podnikom, ktorý užíva 50 % lesov Slovenska, a Klubom slovenských turistov, kde jednoznačne bola jedna z mnohých, jedno z mnohých postulátov bola aj otázka nezničenia stromu, na ktorom je turistická značka. Jednoducho takýto strom nebolo možné a nie je možné vyrúbať. Nemalo to zákonnú podobu. Bola to gentlemanská dohoda medzi Lesmi Slovenskej republiky a Klubom slovenských turistov, ktorá sa dodržiava. A je veľmi dobré, že prichádzame od tejto fázy gentlemanskej dohody k dohode, ktorá má legislatívne ukotvenie, pretože je neprípustné, aby niekto dokázal značku z nejakého vrtochu alebo nevraživosti ničiť alebo presmerovať. Musím spomenúť napríklad prípad, že máme poľovnícku chatu, popred ktorú ide turistická značka, a zrazu si priatelia poľovníci zmyslia, že to nie je vhodné, aby niekto chodil okolo ich chaty, zoškriabu značku, ktorá tam dávno je, a presmerujú to spôsobom, ktorý naozaj nie je ani bezpečný a neestetický, ani výhodný pre turistu. Mám na mysli konkrétne prípady z Vihorlatu, kde takéto niečo mám pred očami. Som to už dávnejšie riešil, takže takéto spôsoby sú naozaj nezdravé a je potrebné jasne poďakovať tomuto návrhu zákona, že je vylúčené, aby niekto mohol robiť takéto zásahy bez toho, aby to bolo nejakým spôsobom prediskutované a s kým. Ja v tomto nemám ešte celkom jasné, možno budeme o tom ešte rozprávať podrobnejšie pri druhom čítaní, dajbože, že prejde tento návrh doňho, aby sme sa tam teda vedeli pozrieť, že ktoré momenty sú vhodné ešte nejakej zmeny. Ja vychádzam z tej športovej veci, ktorú často používajú športovci, že nikdy nemeň víťazný tím. No ak turisti dokázali za tie desaťročia excelentne, tak správne, ako si použila tento výraz, spravovať, budovať, ošetrovať, chrániť a informovať o turistických značeniach, no myslím si, že túto ingerenciu, túto právomoc, túto zodpovednosť Klubu slovenských turistov treba ponechať v tom maximálne najväčšom rozsahu, pretože to sú tí ľudia, ktorí bez toho, aby ich niekto usmerňoval, aby im dával nejaké príkazy, mimoriadne obetavo vybudovali systém, ktorý funguje, ktorý, vlastne môžme sa len pred ním skloniť a preklopiť ho do legislatívnej podoby. Ten register je správny. Áno, ten možno chýbal. Ale rozhodne si myslím, že týmto zákonom v žiadnom prípade by sme nemali znížiť právomoci a zodpovednosti slovenských turistov, konkrétne oddelenia turistických značkárov, ktorí bez toho, aby sa im nejak špeciálne za to ďakovalo či odmeňovalo, vybudovali ten dnes už teda, myslím, skoro 15-tisíckilometrový pás farebný značenia po slovenskej prírode, po slovenských horách a lúkach a jednoducho vo všetkých častiach slovenskej prírody, ktorá je tak ozaj vhodná poznávania. Ja som si nejaké poznámky vložil, dúfam, že teraz neporuším, ale keď áno, tak budem na to upozornený (rečník vytiahol z vrecka poskladaný papier a obrátil sa k predsedníckemu pultu), do tohto časopisu, kde som si napísal, do najstaršieho časopisu na Slovensku, ktorý má takú krásnu aj, nemôžem si odpustiť, krásna fotografia je tu z decembra minulého roku, kde na pozadí sú slovenské horstvá, myslím, že tam vidím Rozsutec, a tá pekná značka turistická je takou ozdôbkou, ktorú ja osobne mám veľmi rád, si veľmi vážim. A toto miesto využívam aj na to, aby som sa doslova sklonil pred tou obetavou prácou značkárov, ktorú ja osobne a určite tisíce a tisíce ďalších ľudí užívame bezplatne a s vďakou pri poznávaní slovenských hôr. Do toho časopisu, sú to Krásy Slovenska, som si vložil ešte niekoľko poznámok. Ale väčšinu z nich som už teda povedal, takže v tejto chvíli možno ukončím svoje vystúpenie hlbokým poďakovaním všetkým značkárom, turistom, Klubu slovenských turistov, ktorí sa pričinili o toto excelentné navigačné zariadenie po slovenskej prírode. Už chodíme mnohokrát aj s mobilom, ale ja osobne verím, že práve chodiť s mapou, v ktorej, a tie mapy na Slovensku tiež máme vynikajúce, keď to porovnáme s mnohými inými krajinami Európy, ktorý chodí s mapou, na ktorej sú tie štyri farebné pruhy, ktoré nás dovedú vždy tam, mňa to nikdy nesklamalo za tie desaťročia, kde je to vytýčené. Takže vďaka predkladateľom, vďaka značkárom. A veľmi prosím, je to naozaj z hľadiska poznania, osvety, bezpečnosti a tých ďalších artefaktov veľmi dôležité, aby sme tento návrh zákona posunuli do druhého čítania. A tie momenty, ktoré možno vzbudzujú teraz otázky, vybrúsili do podoby, ktorá bude schváliteľná. Ďakujem pekne.