Poliačik, Martin, poslanec NR SR (2014-10-21):
Ďakujem, pani podpredsedníčka. To tu rozobral Alojz predo mnou, dobre (poznámka k manipulácii s mikrofónom). Ja si myslím, že tú definíciu problému v zásade všetci chápeme rovnako. Áno, kvalita potravín u detí a potraviny, ktoré konzumujú jednak v domácom prostredí, jednak v školách, nie je ideálna. To je pravda. Áno, obezita u detí rastie, áno, stále menej detí sa hýbe, áno, treba s tým niečo robiť. Ale na rozdiel od kolegu Hlinu, ktorý tu rečnil predo mnou, ja si nemyslím, že toto je dobrý začiatok. A skúsim teda začať tam, kde on spomenul moje meno, a to je to znižovanie miery slobody. Ono ja viem, že kolega Hlina nemá moc dôvery v slobodné rozhodovanie ľudí, on, on v zásade by bol rád, keby všetci rozmýšľali a robili presne tak, ako on, lebo to je najsprávnejšie a to je jediné. Ja mám po pravde aj rešpekt, aj úctu k tomu, čo on vybudoval a čo spravil tam. Pri, pri akejkoľvek miere nevôle možno k jeho zmýšľaniu treba povedať, že áno, má za sebou kus dobrej práce a mnohým ľudom zrejme to aj, prináša aj prácu, aj oddych a tak ďalej. Ale jedna vec, naposledy keď som bol u teba, Alojz, v, na tej farme, jedna vec ma zarazila, a to sú tie cedule, ktoré tam všade visia. A práve to krásne ako keby vystihuje ten, ten mentálny svet, že ja sa zvrchu na vás pozerám a poviem vám, ako je to najlepšie. Ony by tam nemuseli byť, mohli by byť dajme tomu slušnejší alebo by mohli byť, ale nie, ony sú presne tak urobené, že kto nemyslí ako ja, tak je v zásade buď hlúpy, alebo obmedzený, a ja vám to vysvetlím. A toto je presne ten istý prístup aj tu. Prečo by sme dávali, prečo by sme dávali do rúk ľudom možnosť sa rozhodovať, keď to môžeme spraviť za nich? A toto je podľa mňa nesprávne. A keby to bol iba tento jeden prípad, tak možno by som sa tomu toľko nevenoval, ale to je, keď sa pozrieš, že čo sa stalo v školstve od nástupu bývalého ministra, ktorý teda už tam páchal také veci, že, že ho museli odtiaľ zosadiť, tak to bolo presne v tomto duchu: my vieme najlepšie, rozkážeme ohňu, dažďu, bleskom. My vieme najlepšie, nedajbože, aby sa niekto rozhodoval sám za seba. Bolo 30 % voľnosti v rukách učiteľov pri vytváraní školských programov škrtnuté, lebo všetci musia robiť rovnako. Mali, bolo, bolo rozbehnutých projektov, aby si, aby si školy mohli nakupovať vlastné učebnice podľa toho, ako uznajú. To bolo škrtnuté, zavádza to až teraz nový minister, lebo to uznal konečne ako dobrý krok k tomu, aby konečne deti učebnice mali. Celé pôsobenie doterajšie v školstve strany SMER bolo o tom, že nenecháva rozhodovanie v rukách tých, o ktorých konkrétne ide, to znamená učiteľov, žiakov a ich rodičov, ale buď ho dáva úplne nezmyselne samospráve, čo sme videli pri určovaní počtu žiakov v triedach, alebo si ho berie na seba ministerstvo. A do toho príde takýto nekoncepčný návrh. A napriek tomu, že sa my dvaja, zrejme aj tuto s pani predkladateľkou, zhodneme, že ten problém taký je, tak to riešenie nie je správne. A práve preto o tom toľko rozprávame, lebo sa to týka každého z nás, ktorí tie deti v tých školách máme. A ja chcem, aby moje decká, keď chodili do školy, sa spolu, spolupodieľali na vytváraní pravidiel, ktoré na tej škole sú, ktoré na tej škole fungujú. Ja viem, že pre teba je to možno sci fi, ale ja keď som učil tých prváčikov 6-ročných, tak ani jedno pravidlo, ktoré sme mali v triede, nevzniklo bez toho, aby sme si ho nespravili spolu. Ty, keď k tebe prídu, tak máš ceduľu na každom rohu, aby všetci vedeli presne, čo majú robiť. Ja tvrdím, že keď niekde prídu ľudia, tak sa majú dohodnúť na pravidlách a o to viacej ich budú potom dodržiavať, lebo na základe toho, že sa dohodli, ich budú mať za vlastné. A to presadzujem aj v tom, ako my komunikujeme dajme tomu s občanmi, s tretím sektorom, aby čo najviac nápadov išlo sem a tu sa to pretavovalo do zákonov. A to isté presadzujem v školstve, kde si myslím, že je najlepšie, že rozhodovanie má byť najbližšie k tomu, koho sa týka. A určite budeš so mnou súhlasiť, že pravidlá pre bufet na škole, ktorá má 20 metrov od vchodu potraviny a sídli dajme tomu v troch rôznych budovách a žiaci musia prechádzať z jednej do druhej, budú musieť byť nastavené inak, ako pravidlá v bufete, kde široko-ďaleko nič iné nie je. Že pravidlá v bufete v regióne, kde je, kde je vysoká nezamestnanosť a ľudia naozaj nemajú na to, aby si kupovali niektoré typy potravín, budú iné ako v bratislavskom Starom Meste, kde mamičky šalejú, už keď vidia niektoré tabličku čokolády. Práve preto hovorím o tom, že to má byť na základe rozhodnutia školskej rady, rodičov, zriaďovateľa a riaditeľa školy a samotného zriaďovateľa toho bufetu. Práve preto o tom hovorím. To je tá sloboda, ktorá tebe nejde do hlavy. Spoločnosť nikdy nebudeme mať takú, že, že budeme zvyšovať sebauvedomenie si ľudí už od základu u škôl, keď všetko, všetko, všetko, všetko bude zvrchu nadiktované zákonom. A to už nehovorím o tom, že vstupujeme do zákona, ktorý s podmienkami školských bufetov nemá ale absolútne nič spoločné. Školský zákon je zákon, ktorý definuje spôsob, akým je vykonávané vzdelávanie a výchova na Slovensku. Keď sa máme baviť o stravovaní, keď sa máme baviť o tom, ako má vyzerať školský bufet, tak nech je to vyhláška ministerstva zdravotníctva, ktorá koniec koncov to už teraz upravuje. Alebo nech je to poľnohospodárstvo, ktoré sa venuje potravinám. Ale prečo to, preboha, dávame do školského zákona, kde máme mať napísané to, ako máme zušľachťovať duše a duchov našich detí na tej škole?! Prečo keď niekto napadne zlú definíciu, tak ty to ideš ochraňovať, prosím ťa, ako dobrý základný krok? Doplň... Jak to je? Potraviny, potraviny, doplnkové potraviny typu rýchleho občerstvenia, povedz mi, prosím ťa, čo to je? Ešte raz spomeniem tú pani z Michaloviec. Bola nezamestnaná, samoživiteľka dvoch detí, požičala si pomerne veľký obnos peňazí, otvorila si dva bufety, otvorila si malú pekárničku, kde nenájdeš jediné éčko, robí vlastné pečivo, z lokálnych zdrojov si berie suroviny, robí za 50 centov balené rožky a bagety pre tie decká. Je to doplnková potravina typu rýchleho občerstvenia alebo nie? Povedz mi. A ak na základe toho, že prijmeme túto hlúposť, táto žena zatvorí ten svoj bufet a vráti sa nezamestnaná ku tým svojim vlastným deckám, nemôžeš mi povedať, že ti na tom nezáleží, že kľudne nech si príde o prácu, tak ako si to povedal pred desiatimi minútami. Nemôžme tu predsa stáť a pozerať sa na to, že bude prijatý hlúpy zákon a bude, niekto príde o prácu a o bufet len kvôli tomu, že bola otvorená spoločenská diskusia. Ak toto malo byť, ak toto malo byť cieľom, pani predkladateľka, tak už ste ho dosiahli. Spoločenská diskusia je otvorená a rozprávame sa o tom, zrejme tu už padlo zopár nápadov, ako by sa to dalo spraviť. Len, preboha, nenechajte to dotiahnuť do konca. Mali sme tu, mali sme tu spomenuté recepty, ktoré sú staršie než možno polovica z nás. A stále sa v školských jedálňach podľa nich varí. A ak nie sú platné, ak boli nahradené niečím lepším, je to naozaj tak, že na tých školských jedálňach nie je čo zlepšiť? Naozaj sa tam varí tak, že, že tá zdravá, že tá zdravá bageta od tej pani v Michalovciach nie je dôstojnou alternatívou? Jediné, o čo mi ide, je, aby z ľudí nerobili hlupákov, nesvojprávnych a neschopných. Pretože keď to budem robiť dostatočne a dostatočne dlhodobo, tak oni si na to zvyknú. Ešte aj ľudia, ktorí niečo chcú vyriešiť, ktorí do niečoho chcú rozprávať, ktorí do niečoho chcú zasiahnuť, tak to nebudú robiť, lebo im budú každodenne kladené polená pod nohy. Toto nie je iba o jednom zákone, to je o symptóme, ktorý sa nám šíri touto spoločnosťou, Alojz. A ten symptóm je založený na tom, že my nedôverujeme občanom, že dokážu o niečom rozhodnúť, že my ich nenechávame o tom rozhodnúť a všetko v rámci otvorenia diskusie za nich urobíme tu. A to nie je správne. Aby som to zhrnul. Tie veci, ktoré ešte zakázané, nie sú, sú v tom zozname mimoriadne vágne. Či už ide o potraviny typu rýchleho občerstvenia, či už ide o ten obsah cukrov, o ten obsah soli, či už ide o obsah ovocnej zložky, sú tak vágne, že to spraví bordel v tom, keď sa to začne implementovať. A tie veci, ktoré sú tam ostatné, už dneska zakázané sú. Ak má niekto vedomie o tom, že máme bufety, ktoré predávajú nápoje s obsahom taurínu alebo nápoje s obsahom chinínu alebo alkohol, nebodaj cigarety, už dneska platná vyhláška ministerstva zdravotníctva to zakazuje, treba tam poslať kontrolu a treba to zatrhnúť. To je prvá vec. Druhá vec, keď už to chceme riešiť, spravme to tam, kde to je rezortne a odborne príslušné, na ministerstve zdravotníctva alebo na ministerstve pôdohospodárstva. Tam, kde sa potraviny majú riešiť. A tretia vec, neoslabujme školskú samosprávu. Dlhé roky sa v tomto parlamente aj inde na iných fórach bojovalo za to, aby bolo väčšie zastúpenie študentov, rodičov v radách školy. Aby to boli ony, rady školy samotné, ktoré rozhodujú o tom, ako bude škola vyzerať. Dosť, že sa zobrali školám z rúk kompetencie, čo sa týka výučby a jej obsahu. Teraz im ideme nadiktovať ešte aj čo si majú dohodnúť alebo nedohodnúť, že sa bude predávať v školskom bufete. A ak chceme naozaj problém uchopiť celostne, tak naozaj poďme od školských jedální, cez bufety, cez to, čo sa učí na telesnej výchove. Veď dnešné osnovy telesnej výchovy, ktoré sú ešte stále častokrát založené na kotúle letmo a vrhu granátom a výmykoch na tyči, polovica tých deciek tam nechce cvičiť. Ale niektoré z nich sú oslobodené od telesnej v škole, ale po obede idú do frisbee krúžku hádzať si diskom alebo tancovať hip-hop. No prečo? Lebo tá telesná jednoducho nenapĺňa ich potreby, lebo nie je zmodernizovaná na taký level, na takú úroveň, aby tie pohybové aktivity boli prispôsobené dobe. Veď my už nie sme branci na tej telesnej, my už tu nečakáme vpád imperialistov. Tam má ísť o to, aby sa tie decká hýbali. A keď dokážeme osnovy minimálne uvoľniť, aby každý ten jeden učiteľ si tam vedel dať to svoje, už to by spravilo veľa. Aby tam nemal povinný počet výmykov, povinný počet preskokov cez kozu a hádzanie granátom. Samozrejme, že tie decká potom k tomu pristupujú s nevôľou. Zvlášť, keď niektorí učitelia sú viacej diktátori ako pedagógovia. Toto všetko sú otázky, ktoré treba riešiť, a nie zakazovať Horalky v bufete. Ďakujem.