I. Šulaj, poslanec: (2004-03-09):
Najprv mi však dovoľte, aby som predniesol pozmeňujúci a doplňujúci návrh k zákonu 511/1992 Zb. vrátane zmien a doplnkov. Navrhujem vypustiť v § 59 ods. 10 a ods. 11, ktoré znejú, odsek 10: „Odklad platenia dane alebo platenie dane v splátkach správca dane nepovolí, ak neuplynul najmenej 1 rok odo dňa, ktorý bol v poslednom rozhodnutí o povolení odkladu platenia dane alebo v poslednom rozhodnutí o povolení platenia dane v splátkach určený ako deň, keď mala byť daň zaplatená. Na tento účel sú daňové úrady a colné úrady povinné navzájom sa informovať o povolenom odklade platenia dane alebo o povolenom platení dane v splátkach“. Odsek 11, ktorý takisto navrhujem vypustiť, znie: „Ak daňový subjekt neplní podmienky určené v rozhodnutí o povolení odkladu platenia dane alebo v rozhodnutí o povolení platenia dane v splátkach, ďalší odklad platenia dane alebo platenia dane v splátkach správca dane môže povoliť, len ak uplynulo najmenej päť rokov odo dňa, ktorý bol v poslednom rozhodnutí o povolení odkladu platenia dane alebo v rozhodnutí o povolení platenia dane v splátkach určený ako deň, keď mala byť daň zaplatená.“ Následne odporúčam, aby sa v § 59 ods. 12, 13, 14 a 15 prečíslovali ako odseky 10, 11, 12 a 13“. 3. Navrhujem, aby sa v § 23 ods. 6 písm. h) slová „§ 59 ods. 14 a 15“ nahradili slovami „§ 59 ods. 12 a 13“. 4. Navrhujem, aby sa v § 59 ods. 15 sa číslo 14 nahradilo číslom 12. Odôvodnenie: Pri uplatnení zákona 609/2003 Z. z., ktorým sa od 1. 1. 2004 menil stav poskytovania odkladov platenia dane, nebol zapracovaný do zákona prechod platnej legislatívy do 31. 12. 2003 uvedeného zákona s novými legislatívnymi podmienkami platnými v tomto roku. Preto je potrebné uvedenú legislatívnu nejasnosť odstrániť. Čo sa vlastne stalo medzi zákonom platným do 31. 12. 2003 a novelou zákona platnou od 1. 1. 2004? Do roku 2003 mohol správca dane povoliť viacero odkladov platenia daní na základe podmienok, ktoré posudzoval správca dane. Bolo to napríklad predloženie finančnej analýzy, zabezpečenie určitých nehnuteľností alebo majetku daňovníka na to, aby nevznikali určité daňové úniky, ak by daňovník nebol schopný platiť túto daň. To znamená, že do 31. 12. 2003 mohlo byť viacero odkladov platenia daní. Novelou zákona 609/2003 sme tento odklad dali len na možnosť jedného odkladu platenia dane a neboli v zákone stanovené prechodné ustanovenia. To znamená, že daňovník, ktorý mal povolených viacero odkladov platenia daní, sa dostal do takzvaného neriešiteľného problému, keď správca dane nevedel, či postupuje v zmysle platného zákona do 31. 12. 2003 alebo podľa podmienok zákona od 1. 1. 2004. Následne ak aj nový daňovník respektíve daňovník, ktorý žiadal od 1. 1. 2004 o odklad platenia dane, správcovia dane sa nevedeli rozhodnúť alebo určiť, či ide o prvý odklad platenia dane podľa nového zákona platného od 1. 1. 2004, alebo či už mal uplatnené iné odklady platenia dane podľa starého zákona v roku 2003. Ďalej navrhujem, aby sa zrušil takisto odsek 11 a to z toho dôvodu, že ak sa náhodou nezaplatí odklad platenia dane, zdá sa mi príliš tvrdé, aby následne bolo možné dať odklad platenia dane až po uplynutí 5 rokov, pretože tieto ustanovenia sú príliš sankčné voči podnikateľskej sfére. Predstavte si, že by niekto nezaplatil dve alebo tri koruny, následne by musel žiadať o odklady platenia dane, alebo mohol by dostať ďalší odklad platenia dane až po 5 rokoch. Dovoľte mi takisto, aby som sa vyjadril k § 65c, ktorý je takisto podľa môjho názoru dosť legislatívne ťažkopádny alebo komplikovaný. V tomto paragrafe sa v podstate hovorí, že správca dane musí dať daňový subjekt do konkurzu, ak je daňový subjekt v omeškaní s platením dane viac ako 12 mesiacov odo dňa splatnosti dane a dlžná suma presiahne 100 000 korún a sú splnené podmienky podľa osobitného predpisu. Tu je odkaz na zákon o konkurze a vyrovnaní. Myslím si, že toto ustanovenie § 65c je tu navyše, aj keď nemám žiadny iný pozmeňujúci návrh a nestihol som spracovať takýto pozmeňujúci návrh, ktorý by rušil tento príliš sankčný paragraf. Osobne sa domnievam, že zákon o konkurze a vyrovnaní je platný tak pre daňové subjekty, ako aj pre správcov dane, a preto nezavádzajme do zákona o správe daní a poplatkov takéto tvrdé opatrenia, ktoré sa umožňujú správcovi dane predsa iným špecifickým zákonom. Na druhej strane napríklad zákon o konkurze a vyrovnaní hovorí, že musia byť minimálne dva subjekty na to, aby sme niekoho mohli dať do konkurzu, to znamená, že správca dane by musel hľadať druhú osobu a ak ju nenájde, asi by to bolo problematické, ako bude postupovať v zmysle zákonov o správe daní a poplatkov. Takisto by bolo asi veľmi komplikované sledovať v priebehu daňového obdobia záporné vlastné imanie, ktoré hovorí o tom, že záväzky daňového subjektu sú vyššie ako aktíva a teda že daňový subjekt nie je schopný si v reálnom čase plniť svoje krátkodobé záväzky. Toto väčšinou vie správca dane až niekedy pri uzávierke, pri účtovnej uzávierke, kedy sa k 31. 3. nasledujúceho roku podávajú daňové priznania za predchádzajúci rok. Uvedomujem si, že v zákone o správe daní a poplatkov je takisto tá skutočnosť, ktorá hovorí, že správca dane je povinný skúmať takéto veci, ale ak ste aj včera sledovali televízne noviny alebo médiá, prišli ste na to, alebo zistili sme to, že len 1 % daňovníkov vie správca dane pri svojich praktických možnostiach odkontrolovať. Takže ja považujem toto ustanovenie § 65c za zbytočné a za príliš ťažkopádne. Preto vás poprosím, aby ste zvažovali aj skutočnosti, ktoré sa týkajú podnikateľskej sféry v roku 2004. Ešte raz upozorňujem, nie sme proti myšlienke novelizovať zákon o medzinárodnej správe daní a poplatkov, avšak máme zásadné výhrady voči súčasne platnému § 59 ako aj odkladu platenia dane, ako aj § 65c, vykonávanie konkurzov. Bez podpory k § 59 asi nebudeme môcť podporiť ani celkový zákon o medzinárodnej spolupráci pri správe daní a poplatkov. Ďakujem za pozornosť.