B. Bugár, podpredseda NR SR: (2004-05-27):
Takže budeme pokračovať rozpravou o správe o bezpečnostnej situácii v Slovenskej republike za rok 2003 (tlač 632). Prosím teraz ministra vnútra pána Palka, aby zaujal miesto určené pre navrhovateľov, aj pána Jozefa Šimka ako spravodajcu. A dávam slovo poslancovi Polkovi, ktorý sa prihlásil do rozpravy ústne. Pán poslanec, nech sa páči. L. Polka, poslanec: Vážený pán podpredseda, vážení páni ministri, dámy a páni, dovoľte mi niekoľko slov alebo viet k predloženej správe o bezpečnostnej situácii aj v kontexte s predchádzajúcimi správami, ktoré sme prerokovali počas tohto zasadnutia Národnej rady. Najskôr mi dovoľte trošku čísel. Domnievam sa, že pán minister zneužíva svoje vzdelanie matematika a fyzika, pretože trápi poslancov a špeciálne mňa tým, že nás núti prepočítavať niektoré údaje, pretože polícia z neznámych príčin upustila od vyjadrovania svojej úspešnosti práce v percentuálnom vyjadrení a pustila na nás len absolútne čísla. Dalo mi to nemálo práce, sa priznám, pretože vypočítať percento nie je pre mňa jednoduché (smiech v sále), ale trúfam si povedať, že som to nechal preveriť znalcom z tohto odboru, mojou dcérou ekonómkou, a dopočítal som sa správne. Trošku s údivom som zistil, že niektoré čísla nie celkom hrajú a korešpondujú najmä pri porovnávaní s niektorými údajmi zo správy generálneho prokurátora. Slovenská polícia v uplynulom roku objasnila, teda napadlo, napadlo – to je taký zvláštny výraz policajného žargónu, teda stalo sa, bolo oznámených 111 893 trestných činov, z ktorých polícia objasnila 51 683, čo v prepočte znamená 46,1 %, čo je zjavne pod, by som povedal, štandard polície. Je tu jeden argument z Policajného prezídia, ktorý hovorí, že dodatočne bolo z predchádzajúcich rokov objasnených 4 768 trestných činov, čím to stúpne na 56 451 a sme na čísle 50,4, čo už sa blíži k takému, by som povedal, vyššiemu štandardu polície vo svete. Ťažko to porovnávať so svetom, každá republika má svoje údaje. Ale generálny prokurátor vo svojej správe oznámil, že vrátili v uplynulom roku – a argumentuje to aj tým nárastom a požiadavkou na zvýšenie počtu prokurátorov – 7 028 trestných činov, a keď to pripočítame k tým predchádzajúcim číslam, dostaneme sa k percentuálnemu priemeru 44,1. A to už je fakt dôvod na zamyslenie. Vrátený spis prokurátorom je pre vyšetrovateľa, by som povedal, ešte horším a z vlastnej dávnej praxe môžem povedať, že tam je človek a vyšetrovateľ zvlášť viazaný názorom prokurátora, musí vykonať úkony, ktoré mu neimponujú, alebo sa musí vrátiť až k meritu veci a začať od prvopočiatku. Veľmi vážne čísla sú a tie korešpondujú s už dávnejšie prezentovaným názorom, že je potrebné začať sa zaoberať nejakým strategickým plánovaním – a zase to korešponduje s tou správou generálneho prokurátora. Ja som včera upozorňoval na skutočnosť, že Slovenská republika prišla o také významné inštitúcie, ako bol napríklad Právnický ústav ministerstva spravodlivosti, ako bol Kriminologický ústav Generálnej prokuratúry Československej republiky, ktoré sa zaoberali vedeckými postulátmi kriminológie, vývoja trestnej činnosti, penitenciárnej starostlivosti, postpenitenciárnej starostlivosti, čiže celej tej vedeckej báze trestnej politiky. Žiaľ, toto nám chýba a pragmatizmus činnosti rezortu je proste nútený venovať sa tomu, čo denne napadne, čo sa udeje na ulici, čo sa udeje niekde v utajených kanceláriách niektorých firiem a podobne. Chcel by som upozorniť, že sú veľmi diametrálne odlišné čísla v počtoch, resp. v percentách pri objasňovaní trestnej činnosti, keď si ju rozdelíme do jednotlivých kapitol. Od veľmi úspešnej činnosti pri odhaľovaní násilnej kriminality, kde je skutočne slovenská polícia vysoko, by som povedal, nad priemerom, pretože odhaľuje na 75 %, pri mravnostnej kriminalite je to až 78 %, vraždy 71 %, znásilnenia 74 %, sa dostaneme k veľmi vážnym údajom, a to trebárs z oblasti majetkovej kriminality, ktorá predstavuje vyše 50 % trestnej činnosti na Slovensku a jej úspešnosť je 26,8 %. Úspešnosť odhaľovania krádeží vlámaním je 25,7 %, krádeže vlámaním do bytov 38,7 % a najmä údesný fakt 22,1 % úspešnosť odhaľovania trestnej činnosti krádeže motorových vozidiel. Opakujem a zdôrazňujem, krádeže motorových vozidiel, kde sú často obeťami cudzinci, ktorí potom, samozrejme, nesú do sveta meno Slovenskej republiky ako teritória, kde sa neoplatí prísť s autom, kde si treba radšej vo Viedni požičať auto a tak sa pohybovať po Slovensku. Veľmi vážne rozdiely v ukazovateľoch sú, a to súvisí aj so zákonom, ktorý sme prijímali predpoludním a ktorý polícia ešte svojím spôsobom predbehla pri reštrikcii počtu okresov. Dámy a páni, v Bratislave alebo Bratislavský kraj objasňuje na 30 %, Žilinský kraj však na 53 %, Košice, ktoré sú veľmi porovnateľné s Bratislavou, pokiaľ ide o počet páchateľov, objasnenosť a tak ďalej, objasňujú na 44,7 %. Nikto nevysvetľuje, v čom sú príčiny. Bratislava dlho dlhodobo je na spodných priečkach týchto rebríčkov, niekedy to policajti volajú „mliečna liga“, názov ako názov, ale vyjadrovalo to istú mieru súťaživosti, ale Bratislava sa nevie v tomto smere pohnúť z miesta. Je pozoruhodné, že v Bratislavskom kraji, okres Bratislava I, myslím, to je úplne najkatastrofickejší okres, je 20,3 % úspešnosť objasnenosti. V tomto okrese žije, neviem presné čísla, ale z predvolebných aktivít si človek pamätá, okolo 36-40-tisíc obyvateľov, ale v Bratislave V, kde žije okolo 135-tisíc obyvateľov, je úspešnosť objasnenosti 34,8 %. V čom, páni náčelníci, tkvie taký rozdiel? Takýto obrovský rozdiel v objasnenosti trestnej činnosti? A to, prosím, zrušené Okresné riaditeľstvo Malacky objasňovalo na 54,1 % a bude teraz svojou činnosťou vypomáhať štvorke, Pezinok objasňoval na 46,5 %, ale napríklad Senec, ktorý bude zaradený do okresu Bratislava II, objasňoval len na 33 %. Opäť mi chýba vysvetlenie, čo sa deje u týchto funkcionárov, u týchto zodpovedných pracovníkov, že nedokážu aspoň dorovnať v tej Bratislave tieto problémy. Keď sme pri číslach, personálna časť, personálny problém alebo aktuálny problém v oblasti personalistiky u policajtov je veľmi chudobný. Pán minister vo svojom úvodnom slove niečo naznačil, možno povedať, že podobne ako riaditeľ SIS bol navrhovateľ alebo prednášateľ lepší než samotná správa. Ale zaujalo ma, že v tomto roku, teda v uplynulom roku odišlo z policajných služieb 1 530 policajtov, čo pri tabuľkových stavoch takmer 22-tisíc policajtov je veľmi veľké číslo, ak k tomu prirátame fakt, že 3 983 policajtov študuje na rôznych formách štúdia. Samozrejme, sú tam medzi nimi aj diaľkari, ale diaľkari, napríklad končiaci diaľkari na Policajnej akadémii vypadávajú trebárs na 80 dní, pretože majú nárok na študijné voľno pri štátniciach alebo pri diplomových prácach. Zdá sa, že ak polícia úspešne, podľa správy úspešne, zvláda situáciu s týmito stavmi po odchodoch popri takom množstve, 18,5 % policajtov študuje, tak asi bude treba sa zamyslieť, či potrebujeme skutočne takéto tabuľkové stavy. Nechcem ďalej rozvádzať, v čom je výhoda mať vysoké tabuľkové stavy a v čom je potom výhoda pre niektorých funkcionárov, ktorí žijú viac z odmien než z platov. Keď sme pri platoch, chýba mi zmienka o priemerných platoch u polície. Jedna kolegyňa zo strany ANO s úžasom pri rozhovore s jednou policajtkou, pretože sa zaujímala o pomery žien u polície, zistila, že nastupujúci policajti robia za 10-11-tisíc hrubého. A stáť dvanásť hodín v službe na jednom nemenovanom námestí pri jednej nemenovanej budove nie je žiadna, by som povedal, romantická služba. Na Policajnú akadémiu sa teraz hlási 1 730 ľudí. To je najvyššia diferenciácia na vysokých školách. Množstvo tých ľudí tam ide skutočne v ilúzii z rozličných filmov, rozličných nejakých – proste oni veľmi rýchlo vytriezvejú, keby sa dostali do tej radovej základnej služby. Ale berú 65 ľudí. A pritom máme disproporciu v tom, čo odišlo, a v tom, čo študuje. Myslím si, že personálna práca na ministerstve vnútra, špeciálne v Policajnom zbore, by zasluhovala trošku prekopať. Chcel som tu vidieť údaje o kariérnom postupe, o využívaní kvalifikácie, pretože z tých 3 983 ľudí študuje rôzne formy štúdia od sociálneho ošetrovateľstva cez všelijaké filozofické, psychologické školy a získavajú kvalifikáciu, pretože tabuľky vyžadujú „V“ nie špecializáciu na právo alebo na ekonomiku, alebo niečo podobné. Priznám sa, že som očakával najmä teraz v období, keď máme na stoloch už po prvom čítaní Trestný zákon a máme pripravený, niekde sa v kanceláriách črtá Trestný poriadok, razantnejší výstup z tejto správy, čo polícia, čo ministerstvo vnútra ako ústredie štátnej správy v tejto oblasti potrebujú. Ak príde minister spravodlivosti s tézou, že treba znížiť hranicu trestnej zodpovednosti na 14 rokov, tak ministerstvo vnútra musí povedať, je to stav vážny. Ale 3 035 maloletých páchateľov, čo predstavuje 5 % z celkového počtu páchateľov na Slovensku, nie je takým vážnym stavom, si myslím, aby sme znižovali hranicu trestnej zodpovednosti. A potom praktický problém, ak chytíme chlapčisko na mieste činu, ako tí policajti sa dozvedia, o koho ide, keď ešte nemá ani občiansky preukaz, keď nemá žiadnu úradnú identitu. Čiže ministerstvo vnútra bude musieť reagovať a posunúť asi hranicu vydávania alebo tú zákonnú hranicu na vydávanie občianskych preukazov na takýto adekvátny vek. A viac ďalších vecí napríklad, čo sme spomínali pri tej rôznorodosti úspešnosti, musíme sa asi pri Trestnom poriadku zaoberať vecami, ktoré súvisia so skráteným konaním. Generálny prokurátor signalizoval, že skrátené konanie asi vec nerieši a robí to problémy prokuratúre. Bude sa treba asi tým vážnejšie zaoberať. O akom skrátenom konaní môžeme hovoriť – a budem hovoriť o konkrétnom prípade –, kde oznamovateľ v novembri 1999 podáva trestné oznámenie na konkrétnu novinárku, na konkrétne vydavateľstvo, na konkrétny časopis, pričom uznesenie o začatí trestného stíhania bolo doručené 24. 6. 2003 s tým, že uznesenie o začatí trestného stíhania bolo spracované 30. 10. 2002 a oznamovateľ bol vypočutý 13. 5. 2004. To je, prosím, v skrátenom trestnom konaní. Ako môže kolegyňa Černá hovoriť alebo pán poslanec Heriban o pomoci týraným ženám, matkám, keď príde matka dieťaťa oznámiť ixtýkrát, že manžel zanedbáva povinnú výživu a kapitánka ju privíta s otázkou – a kde ste tie dreky nakúpili? Nechcem sa vyjadrovať k pojmu slova drek, samozrejme, že by sme si to vedeli vysvetliť, ale zjavne pani vyšetrovateľka nebola pripravená a zjavne v tejto oblasti, čo potvrdili závery Amnesty International, ktoré nepovažujeme zas za také exaktné v niektorých oblastiach, ale v tejto oblasti špeciálne – a svedčia o tom prípady na východnom Slovensku – sme absolútne nepokročili. V tomto polícia bude musieť asi sa pozrieť do vlastných radov. Chýba mi zmienka, a nedávno sa ma pýtali novinári na názor pri objasňovaní alebo pri narastaní počtu bankových lúpeží. Som presvedčený, že tu polícia má strašne veľa roboty, ale predovšetkým v oblasti koordinácie. Pri stovkách SBS na Slovensku, pri desiatkach, ktoré chránia banky, neobjasnené bankové lúpeže spôsobujú traumu istej časti spoločnosti. Ale tá koordinácia svedčí aj o istej neschopnosti vytvoriť koordináciu v iných sférach polície. Predstavte si, že máme vyše 1 000-hlavovú políciu, ktorá chráni súkromnú spoločnosť, kde akcionárom je, samozrejme, štát, ale ide o súkromnú spoločnosť, dokonca dve, Železničná a Železničné dráhy – alebo ako sa to volá? A tam je vyše tisíc policajtov. Ja skutočne nerozumiem, prečo by títo policajti nemali patriť do rezortu ministerstva vnútra, do Policajného zboru a mali mať nejaký špeciálny osobitný charakter a starať sa o ňu. Potom to evokuje otázku: Prečo nemáme autobusovú políciu? Prečo nemáme políciu letištnú? – o tom už hovorili kolegovia, že sú tam vážne problémy. Prečo nemáme políciu vodnú, turistickú? Máme vojenskú políciu, máme väzenskú, justičnú stráž, úroveň spolupráce, myslím si, v tomto smere nie je ešte dostatočná. A zrazu prídu vajatania, meditácie o metropolitnej polícii v 450-tisícovej Bratislave. No ak si niekto berie za vzor newyorskú políciu, nechcel by som mať takú políciu, ako majú v New Yorku, a som rád, že nás chráni takáto polícia. Takže meditácie na túto tému považujem za neúspešné. Som rád, že polícia a ministerstvo vnútra predložilo návrh, ktorým sa dostanú pod istú kontrolu mestské a obecné polície. Pretože ísť cestou z Trebišova do Bratislavy pri, by som povedal, zodpovednom výkone mestskej, obecnej polície, tak sem prídete za týždeň. Že vás budú zastavovať rôzne polície, pretože najväčšou túžbou mestských, obecných policajtov je mať oprávnenie zastavovať autá. Neviem, čo ich to na tom baví, ale veľmi po tom túžia. S trpkým úsmevom musím čítať niektoré časti o verejnom poriadku. Sem-tam sa mi podarí ísť na futbal a na takom štadióne Interu, kde predstavujú nie hráčov divákom, ale divákov hráčom (smiech v sále), hovoriť o nejakých zásahoch polície, je trošku taký trpký úsmev, no. Ale na druhej strane v priamych záberoch televízie vidíte poloopité, polopríčetné zvery, ktoré sa navzájom bodajú nožmi, a dodnes je tam neobjasnený prípad človeka, ktorý bez zjavnej príčiny pichol vedľa stojaceho diváka nožom do chrbta. Tak to je trošku disproporcia v tom, že zabezpečujeme verejný poriadok. Nie celkom a nie tam, kde treba. Zabezpečovať verejný poriadok na Interi a na Slovane, bohužiaľ, pre Bratislavčanov je už len smutná spomienka na to, keď tam chodili 10-tisíce divákov. Veľmi oceňujem, že sa v správe objavil ekonomický aspekt policajnej práce. Je potrebné o týchto aspektoch hovoriť. Hranica bude zabezpečená vtedy, keď tam budú vrtuľníky, keď tam budú signalizačné zariadenia, keď tam bude technika na úrovni začiatku 3. tisícročia, a nie, aby stál chlap vedľa chlapa. Hoci sa budú držať za ruky, tí ľudia, ktorí chcú prejsť, tam prejdú. Ale ešte by som chcel jednu skutočnosť zdôrazniť. Veľmi pozorne som si prečítal desiatu stranu. Na desiatej strane sa totižto hovorí o organizovanej kriminalite, a keďže medzi nami majú byť chápadlá organizovaného zločinu, tak ja človek bojazlivý som si to pozorne prečítal a, ajhľa, ani zmienka. Ku cti a k takej, by som povedal, vážnosti policajnej práce patrí skutočnosť, že má taký náznak tajuplnosti nejakého niečoho, čo tých ľudí svojím spôsobom aj na jednej strane láka, na druhej strane tam musí byť isté varovanie, pozor, niečo robíme a nemusíme o tom rozprávať. Ale hovoriť o tom, že štátny mechanizmus na Slovensku je prerastený organizovanou kriminalitou, môže každý občan a ktokoľvek z nás. Len, preboha, nie najvyšší policajní funkcionári! Pretože to je podľa mňa šírenie paniky alebo poplašnej správy, pretože to treba dokázať a treba zakročiť. Hoci aj takým spôsobom, že sem prídu kukláči a niekoho z tých chápadiel alebo nejaké to chápadlo odtiaľ vynesú. Veľmi podnetná je časť, ktorá hovorí o dôvere v prácu polície. Bez dôvery občanov polícia nikde na svete nemôže byť úspešná, naopak, odtrháva sa od spojenia s občanmi a postupne sa stávala nástrojom totalitného režimu. Len je otázne, či chŕlenie tých správ o tom, že polícia chytila toho i onoho, že včera zavreli Fera, zajtra Paľa, že dokonca predišli masakrom tým, že našli nejaké zbrane, ja sa priznávam, moje vnúčatá majú zákaz pozerať televíziu, pretože to, čo nielen komerčná, ale aj verejnoprávna televízia v tomto smere robia, ja osobne – a je to môj osobný názor – nepovažujem za vhodné. Tento názor podporuje aj fakt, že česká polícia má teraz istý problém s novinárskou mediálnou sférou, rozhodli sa menej o veciach hovoriť v čase, keď sú tieto veci otvorené, pretože evokuje to možno aj niektoré iné okolnosti. Spomínate si iste na obdobia, keď kdejaký blázon sa dostal k telefónu a volal do školy, do nemocnice, že je tam výbušnina. Robilo to svojím spôsobom „neplechu“, pretože takýchto bláznovstiev nasledovali ďalší. Takže diskusia na túto tému, čo je dobré, aká miera informovanosti verejnosti o týchto veciach, to je skutočne veľmi závažné a treba, aby do toho prehovorili odborníci. Preto opakovane smútim za tým, že nemáme kriminologický ústav, že nemáme právnický ústav, že nemáme inštitúcie, ktoré by sa touto sférou vedecky a seriózne zaoberali. Povinnosťou ministra je políciu chváliť, riadiť a dobre riadiť, mojou povinnosťou je hľadať tie, by som povedal, škvrnky na práci polície a informovať o nich verejnosť, kolegov. Aj napriek všetkému, čo by som našiel v tejto správe, mi dovoľte, aby som skutočne zodpovedne ocenil prácu takmer 20-tisíc policajtov, ktorí čoraz v horších spoločenských podmienkach a, žiaľ, za čoraz menšiu plácu robia svoju robotu zodpovedne, statočne a za to im patrí naša vďaka. Ďakujem pekne za pozornosť.