B. Bugár, podpredseda NR SR: (2004-03-10):
V. Ďaďo, poslanec: Vážený pán podpredseda, vážené kolegyne, kolegovia, pán minister. Problém zahraničnej politiky vlády Slovenskej republiky je kapitola, ku ktorej sa vyjadruje veľa našich občanov, a to bez rozdielu na to, či sú to ľudia, ktorí sa zúčastnili na voľbách, alebo nie, či volili opozičné politické subjekty, alebo súčasnú koalíciu. Aj keď koaličné kluby považujú túto správu snáď za príležitosť na zdôraznenie úspechov vlády Slovenskej republiky v uplynulom roku, my sa k tomuto materiálu staviame pragmatickejšie. Pragmatickejšie s väčším dôrazom na rešpektovanie názorov občanov a suverénnosti Slovenskej republiky. Náš kritický pohľad nie je preto kritický, že sme v opozícii, ale predovšetkým z vecného hľadiska reagujúc na skutočný stav. Prvým významným úspechom z pohľadu mnohých politikov bolo to, že dňa 10. apríla roku 2003 Národná rada Slovenskej republiky vyslovila súhlas so vstupom Slovenskej republiky do NATO. Mala to byť najvýznamnejšia udalosť, čo potvrdil aj svojím podpisom pod ratifikačné listiny prezident Slovenskej republiky. V čiernom rámčeku tejto udalosti však zostane pre históriu skutočnosť, že vláda Slovenskej republiky ani my, Národná rada Slovenskej republiky, sme neumožnili občanom, aby o tejto mimoriadne závažnej a dôležitej otázke rozhodli občania prostredníctvom priamej demokracie. Nie. Nie je to nerešpektovanie toho, čo Národná rada schválila. Je to ale konštatovanie, že o takej závažnej otázke, ako je zapojenie sa do takejto štruktúry, majú právo a mali by mať právo občania rozhodovať vždy a v každom systéme vo svojom referende. V súvislosti s naším vstupom do NATO bola vytvorená v rámci rezortov nová rozpočtová kapitola účelovo viazaných prostriedkov vo výške 1,275 miliardy Sk. Táto odčerpáva a bude odčerpávať také potrebné prostriedky pre školstvo, zdravotníctvo, kultúru a iné sféry života. Nesmierny vábny záujem o vstup do NATO znamenal ďalšie politické rozhodnutia o angažovanosti Slovenskej republiky v operáciách NATO a v koaličných operáciách. Tu je potrebné sa zastaviť a zamyslieť sa nad tým, či sme konali vždy tak, ako sme pri týchto akciách konať mali. Slovenská republika sa tak zapojila podľa nášho názoru v rozpore s Chartou OSN do dobrodružstiev Spojených štátov amerických, do jeho lživých tvrdení a mocenských ambícií byť svetovým žandárom. Zaradila sa medzi agresorov proti suverénnemu štátu, proti suverénnemu štátu Organizácie Spojených národov, ktorým je Irak, pod zámienkou, o ktorej dnes celý svet vie, že to bola zámienka účelová a sfabrikovaná. Možno mnohí z nás i z vás z koalície ste vtedy súhlasili s účasťou našich vojakov v americko-britskom dobrodružstve a dnes prehodnocujete a možno si spytujete svoje svedomie za túto činnosť. Domnievam sa totižto, že v tomto dobrodružstve stratilo mnoho ľudí, mnoho nevinných ľudí životy a životy skutočne len pre dobrodružstvo, pretože to masírovanie občanov, ktoré nastávalo zbraňami hromadného ničenia a ďalšími záležitosťami, sa nikdy nepotvrdilo a ani sa už asi nepotvrdí, a ak si niekto z vás myslí, že v tomto prípade som extrémista alebo dogmatický, tak potom musí byť extrémista aj predstaviteľ Nemeckej republiky pán Schröder, respektíve ďalší a musí to byť aj prezident Francúzskej republiky a ďalší predstavitelia významných štátov, ktorí konštatujú v tomto prípade, že situácia je taká, aká je. Na tom sa nedá, pán minister, kolegyne, kolegovia, nič zmeniť, že to je holý fakt a hlavná vec, ktorá sa preukazovala ako dôvod agresie, sa nepotvrdila. Domnievam sa, že by sme  mali skôr v zahraničnej politike ako v tejto časti sa venovať iným otázkam. Venovať sa otázkam prezentácie Slovenskej republiky a úspechu nášho hospodárstva a ekonomiky v iných krajinách, napríklad cez Tlmače v Čínskej ľudovej republike a mnoho ďalších iných akcií, ktoré sa usporadúvajú, kde Slovensko v medzinárodnom meradle dosahuje dobré podmienky a môžeme povedať, že s tým i reprezentuje našu krajinu. Ak by sa naša zahraničná politika mala uberať takým smerom, ako to bolo pri Iraku, tak náš mladý štát ponesie historickú zodpovednosť za agresiu, za otrasenie medzinárodnoprávneho systému založeného na Charte OSN. Je to tvrdé konštatovanie, ale treba si ho uvedomiť, pretože v histórii Československa i Slovenskej republiky už takéto udalosti boli a jednoducho vrátiť sa k nim s tým, že sa ospravedlníme, síce je pekné, ale nikdy nevráti naspäť to, keď človek urobí chybu, ktorá spôsobí stratu mnohých životov. Ďalšou kapitolou, o ktorej chcem hovoriť vo svojom vystúpení, je vstup Slovenska do Európskej únie. Predložená správa konštatuje. Citujem: „Slovenská republika do roku 2003 vstupovala s prioritným cieľom zahraničnej politiky, ktorým bolo procedurálne ukončenie prístupového procesu a ratifikácie zmluvy o pristúpení Slovenskej republiky do EÚ.“ Koniec citátu. Týmto konštatovaním správa hoci nechtiac, ale veľmi presne pomenovala podstatu problému, príčinu zlyhania v záverečnej etape negociácií zmluvy o pristúpení Slovenskej republiky do Európskej únie. Totiž tým, že sa naša reprezentácia sústredila na procedurálne, ako to je konštatované v správe, to som si nevymyslel, ukončenie prístupového procesu, a nie meritórne, konečná verzia zmluvy má celý rad dier, celý rad vábnych formulácií a nedoriešených problémov, ktoré budú dlhodobo negatívne poznamenávať náš život a znevýhodňovať naše členstvo v rovnoprávnej Európskej únii, po ktorej sme všetci túžili. Komunistická strana Slovenska jasne odporučila svojim voličom a sympatizantom a dala najavo signál pre ostatných občanov, aby v referende hlasovali za vstup Slovenskej republiky do Európskej únie, ale vyššie uvedené skutočnosti, ignorantstvo voči názorom vlastných občanov a akási úcta až servilnosť voči požiadavkám iných nás viedla k nepochopeniu a k nepodporeniu prístupovej zmluvy. Málo sme si totiž uvedomili, že váha a sila Slovenskej republiky v akýchkoľvek rokovaniach nie je daná počtom obyvateľov alebo malým počtom obyvateľov našej vlasti, lebo je to len jeden atribút, a že za oveľa dôležitejšie treba považovať podstatu a silu myšlienok, argumentáciu, s ktorou dokáže politik presadzovať záujmy svojej vlastnej krajiny, z vôle ktorých občanov ju reprezentuje. Opakujem, treba v tejto situácii reprezentovať nie záujmy stranícke, ale predovšetkým záujmy občianske. Je to vážne varovanie pre politikov Slovenskej republiky v Európskej únii, pretože prílišná stranícka úzkoprsosť má odraz v deficite demokracie, čo znamená minimum priestoru na uplatnenie rozumového potenciálu, a tým i hľadanie uplatnenia našich možností v inej krajine. Realizácia zahraničnej politiky vlády v prístupových rokovaniach mala svoje nedostatky a chýbal jej pocit väčšej zodpovednosti pri presadzovaní národných záujmov a suverenity Slovenskej republiky. Toto konštatovanie zdôvodňujem na nasledujúcich aspoň dvoch príkladoch, aby som využil aj možnosť faktickej argumentácie. Voľný pohyb osôb patrí medzi základné slobody a práva, na ktorých je princíp a spolupráca Európskej únie založená. Pýtam sa, aká bola sila našich argumentov pri prístupovej zmluve uplatnenia prechodného obdobia pri voľnom pohybe osôb? Ako chceme dnes vysvetliť radovému občanovi, že to, čo ste vy vláda, čo sme my poslanci a čo médiá konštatovali o trhu práce, už nie je pravda, že sme o tom pol roka klamali a verejne dávali, áno klamali, a verejne dávali v médiách najavo, ktorá krajina umožní našim občanom sa zúčastniť na pracovnom procese, a dnes to tak nie je. My  všetci sme v týchto očiach občanov klamári, pretože sme nehovorili pravdu. Ja nehovorím, že to tak bolo. Tvrdili sme tie veci, ktoré mali byť dodiskutované, ale z hľadiska diplomacie je nevyhnutné, obaja páni, si uvedomiť, že tu mali byť také podmienky, ktoré zabránia akémukoľvek špekulovaniu v ďalšej oblasti. Nie je to kritika pre kritiku, je to snáď len argument, ktorý by mal v budúcnosti byť braný do úvahy. Argumenty iných krajín Európskej únie sú prointegračné alebo viac národné ako argumenty Slovenskej republiky? Pýtam sa. V tomto prípade asi tie ich argumenty sú silnejšie a ešte to ani nie je dôvod, aby sa obávali nejakých hromadných náletov občanov Slovenskej republiky na trh ich práce. Bránia sa i krajiny V4 a ja sa pýtam čo my? Diplomaticky mlčíme, vyčkávame, či príde chvíľa, či nepríde chvíľa, Česká republika má svoj postoj, Poľská republika má svoj postoj, my sme zatiaľ v oblasti diplomatického vyčkávania, čo niekedy môže byť na prospech, ale je tu i otázka toho, či sme skutočne nie ovplyvnení tak, že nevieme reprezentovať záujmy vlastného národa. Národná rada Slovenskej republiky svojím uznesením vám stanovila, páni, postup vo vláde k ďalšej razantnejšej práci a myslím si, že dosť jasne stanovila potrebu hranice, kde by sa mal člen vlády v budúcnosti pri rokovaniach s Európskou úniou pohybovať. V tejto súvislosti si myslím, že je na nás poslancoch Národnej rady najvyšší čas, aby sme prestali spochybňovať to, že v novele ústavy, ktorá bude v tejto Národnej rade, verím, schválená, bude záväznosť hraníc pohybujúc sa ministra pri rokovaní v Európskej únii. Konštatujem a ostáva mi len veriť jedna vec, že ústava, ktorú sme my všetci tu neschválili pre naše úzkoprsé, a nie opozičné, ale pre naše úzkoprsé myslenie všetkých poslancov, bude predložená v krátkej dobe vládou Slovenskej republiky na skrátené legislatívne konanie a že vláda Slovenskej republiky bude taká hrdá, že sama v tom návrhu navrhne, aby príslušný minister exekutívy rešpektoval záväznosť Národnej rady v rokovaniach, aby nedošlo napríklad k tomu, že potom sa zmení trh práce a predáme aj Oravu. V predpísaných rokovaniach druhý bod v začlenení Slovenskej republiky do Európskej únie sa naša diplomacia dopustila ďalšej vážnej chyby, a táto bude mať dopad na slovenskú ekonomiku a dovolím si tvrdiť, že dosť závažný a negatívny dopad. Zástupcovia Slovenskej republiky sa totiž, ľudovo povedané, nechali detinsky zviesť rečami o bezpečnosti alebo nebezpečnosti jadrovej elektrárne a rečami o tom, že v prípade neodstavenia bude vetovaný náš vstup do Európskej únie. Páni, úplne iný postup zvolila Česká republika a nekapitulovala skôr, ako súper ukázal svoje kvality, ale bojovala do poslednej chvíle, aby si uchránila to, čo pre ekonomiku v Českej republike je podstatné. Vôbec vám teda, páni, nevadila realita, že vaším postojom ste výrazne poškodili ekonomiku Slovenskej republiky tým, aj vám poviem čím, tým, že ste sľubom dali záväzok odstaviť jadrovú elektráreň V1,  zahodili ste vlastnú energetickú suverenitu a zaviazali ste sa k neefektívnemu dovozu elektrickej energie a  s tým súvisiacim nárastom cien, a tým aj menšej konkurencieschopnosti výrobkov Slovenskej republiky v zahraničí. To je fakt, ktorý sa nedá zmeniť, to je skutočnosť, ktorá týmto spôsobom bude, lebo ak energiu dovezieme, musíme za ňu zaplatiť. Ak ju vyrobíme, tak ju nebudeme platiť, ale budeme ešte na nej získavať. To, ak si zase niekto konštatuje niečo iné a myslí, tak, prosím, už ste to tu počuli, ja vám to zopakujem znova. Aj súčasná Európska únia prehodnocuje a vážne prehodnocuje vzťah v jadrovej energetike, pretože si uvedomuje dôležitosť a potrebu byť alebo nebyť závislý od dovozu a táto situácia je skutočne situáciou, ktorá potvrdzuje moje slová a pred vás dáva morálnu obžalobu vo veci ekonomickej efektívnosti hospodárstva Slovenskej republiky  i našej suverenity. Isteže sa na tieto slová budete snažiť nájsť spôsob obhajoby vašich krokov, no realita a súčasný vývoj svetovej ekonomiky vám nedá za pravdu a ja konštatujem, že tieto vaše snahy obhájiť túto oblasť, to je nosenie vody v koši. Vždy vám to vytečie. Vyslovujem však presvedčenie, že túto kritiku nebudete chápať ako nenávisť voči vašej činnosti za každú cenu, pán minister, ale že ju možno pochopíte ako iný názor politika a ústavného činiteľa, ktorému záleží predovšetkým na najlepších ekonomických, a tým aj sociálnych úspechoch našej vlasti. Je to môj názor, ktorý je odlišný od vás, a bol by som nerád, keby sme sa tu bavili o nejakých extrémistických rečiach, pretože potom by som aj ja musel konať rovnako. Tento postoj môžeme pochopiť aj v kontexte nasledujúcich riadkov. Klub Komunistickej strany Slovenska súhlasí s postulátom správy, že členstvom v EÚ vzniká nový priestor na aktívne presadzovanie záujmov Slovenskej republiky. Máte v tom plnú podporu. Európska politika sa stáva vnútornou politikou Slovenskej republiky, pričom sa optimálne pokladáme my dosiahnuť, aby sa národné záujmy Slovenskej republiky dostali do polohy záujmov Európskej únie. Zase však jeden citát. „My však zdôrazňujeme aj reciprocitu, aby sa v záujme EÚ dostali do polohy životných záujmov Slovenskej republiky, nielen záujmov EÚ, ale aj životných záujmov v Slovenskej republike.“ Nebuďme idealisti a uvedomme si, že hlasovacie právo, ktoré získa Slovenská republika 1. mája, umožní aktívne a automaticky presadzovanie záujmov našej vlasti v Európskej únii. Bude to a takto chápeme zložitý proces, ktorý dokážu zvládnuť len kompetentní odborníci, a to pri zohľadnení a rešpektovaní záujmov ostatných členských štátov Európskej únie. Slovenská republika si pri tejto práci bude musieť najmä v oblasti zahraničnej politiky a vonkajších ekonomických vzťahov byť vedomá svojho reálneho postavenia a predovšetkým jednoty národných záujmov v kompromise so záujmami Európskej únie ako celku. Predčasné tvrdé vyhlásenia jednotlivých členských štátov a naša prílišná zhovievavosť sa totiž môžu veľmi rýchlo stať zdrojom prekážok, a nie konsenzu, ktorý je potrebný a veľmi potrebný aj pri prijatí textu Ústavnej zmluvy Európskej únie. Konštatujeme, že pôsobenie Slovenskej republiky v štruktúrach Európskej únie je a musí byť podmienené nielen fungujúcim systémom koordinácie záležitostí medzi Slovenskom a európskymi inštitúciami, ale i vhodným spôsobom koordinácie a spolupráce na národnej úrovni. Takáto koordinácia by mala byť zbavená arogancie, krajného egoizmu a snahy po dominantnosti, ktoré sa, žiaľ, tak často prejavujú v niektorých prostrediach, i tu v prostredí Národnej rady. V obsahu zahraničnej politiky Slovenskej republiky sa však musíme zjednotiť na jednom. Zmyslom praxe má byť presadzovanie našich politických, ekonomických a iných záujmov v zahraničí, a nie presadzovanie záujmov iných štátov na území Slovenskej republiky. Samotné monitorovanie zahraničných reakcií alebo akcií, ktoré sa tam usporadúvajú, politické, nemôže mať prednosť pred našimi kritickými pomenovaniami, lebo potom by bolo možné konštatovať, že pre našu vládu je niekedy dôležitejšie to, čo si myslia vo Washingtone, ako to, čo si myslia občania Slovenskej republiky u nás doma. Tomuto konštatovaniu nasvedčuje aj fakt, že predložená správa za strategický cieľ Slovenska v EÚ považuje, citujem: „Citlivosť sa spája do transatlantickej diskusie a podporovať integračné procesy v Európe kompatibilné s posilňovaním transatlantickej spolupráce.“ Koniec citátu. Domnievam sa, že strategický cieľ Slovenskej republiky v EÚ má byť hlavne to, ako sa bude vyvíjať situácia a pomery u nás doma, ako žijú občania Slovenskej republiky vrátane Rómov či Cigánov, ako sa naša ekonomika a diplomacia presadí v európskom superštáte. To sú hlavné ciele, na ktoré by sme sa snáď mali sústrediť a potom tie diplomatické ťahy a diskusia s inými krajinami. Nie, nie sme nepriatelia Spojených štátov amerických, ale musíme mať na pamäti aj našu hrdosť, a nie vtieravosť. Ostáva len veriť, že toto si uvedomia aj predstavitelia vlády vo svojej ďalšej činnosti a ich politika sa nebude robiť spôsobom, ako to bolo v rámci príprav agresie voči Iraku. Dámy a páni, možno sa vám hlavne v koalícii bude zdať táto časť stanoviska k zahraničnej politike Slovenskej republiky ako tendenčná. Verte mi, nie je tomu tak, a preto vám na zamyslenie predkladám i túto skutočnosť s otázkou: Je správne, že v správe sa nič nehovorí, čo chce, respektívne bude robiť slovenská diplomacia v záujme nastolenia reciprocity vo vízových vzťahoch so Spojenými štátmi americkými? Ak nie nič viac, tak si myslím, že by sa mala usilovať aspoň o taký model, ako má v tomto vzťahu k USA Česká republika a iné krajiny Európskej únie. Pochopenie tejto snahy zo strany USA by bolo nielen gestom dobrej  vôle, ale aj dôkaz o tom, za koho nás Američania považujú. Princíp reciprocity je pilierom medzinárodných vzťahov a, samozrejme, i diplomacie. Vláda Slovenskej republiky a ministerstvo zahraničných vecí, ktoré by mali byť hlavnými garantmi jeho dôsledného uplatňovania, ho dôsledne neuplatňujú, čo je na úkor vlastnej krajiny a jej občanov a vážne to poznamenáva našu identitu, pretože tak degradujeme úroveň našich medzinárodných vzťahov a staviame nás do úlohy druhotriednych občanov. Je to vážne konštatovanie, ale konštatujem ďalej. Podstata vízovej povinnosti nie je len v platení vízových poplatkov, ale hlavne v celom rade obmedzení našich občanov v porovnaní s krajinou, ktorá voči nám zaviedla vízovú povinnosť. Je to predkladanie žiadostí, poskytovanie podrobných osobných údajov a čo hlavne, jednostranná možnosť a právo odmietnuť udelenie víza z druhej strany bez udania dôvodu. A tu sme teda nerovnoprávni a nerovnocenní s občanmi inej krajiny. Vláda Slovenskej republiky má za úlohu v zmysle uznesenia Národnej rady Slovenskej republiky neodkladne oficiálne vyjadriť zásadný nesúhlas voči obmedzeniam voľného pohybu osôb. Klub poslancov KSS očakáva, že si plne uvedomí, že to, čo sa dnes deje v oblasti zavádzania dočasných opatrení v členských krajinách EÚ na pracovnom trhu, patrí do istej kategórie deklasovania našich občanov v rámci Európskej únie. Je tu namieste otázka. Budeme občania EÚ, alebo teda nebudeme? Ja tvrdím, že budeme, ale ak sa niekto správa tak, že nám dáva podmienky iné, tak potom je tu každá spoločnosť v demokracii postavená na rovnosti občanov. Postavme si teda otázku, ktorú som nepostavil. My už dnes poskytujeme  už tisíckam  občanov členských krajín EÚ pracovné príležitosti u nás. Rozdiel je však v tom, že naši občania pomerne ťažko dostanú, alebo ak dostanú, tak buď musia ťažko pracovať, alebo tam pracujú ako lacná pracovná sila, a oni u nás majú riaditeľské funkcie a rozhodujú o existencii tých občanov, ktorí sú našimi občanmi a  u ktorých majú ruky v mzdových otázkach, zamestnaneckých otázkach a ďalších veciach. Venujme sa teda radšej nášmu národu a upevňujme postavenie Slovenskej republiky vo svete, nesnažme sa byť úctivými služobníkmi a nezasahujme do vnútorných záležitostí iných krajín. Tak ako napríklad nenápadne je to konštatované voči Bielorusku, pretože takýto postup, pán minister, ak by sme chceli robiť, tak to bude v rozpore s Chartou OSN a záverečným aktom Konferencie bezpečnosti a spolupráce v Európe, ktoré by sme si mali plne ctiť a my za KSS si ho aj plne ctíme. Ďakujem vám všetkým za pozornosť a konštatujem jednu vec na záver. Bolo to úprimné vyznanie toho, ako by mala zahraničná politika podľa našich predstáv v niektorých veciach vyzerať, kde sú a prejavili sa nedostatky, aby ste pred sebou nemali len správu, ktorá chváli všetko za vynikajúce, ale kde my vidíme aj určité nedostatky. Ďakujem.