J. Brocka, poslanec: (2007-11-27):
Vy ste aj vaši kolegovia z vládnej koalície tento môj návrh nepodporili, hoci to bolo logické a normálne, nakoniec, veď vy máte väčšinu, vy ste hlasovali aj pri petícii, aj pri zákone podľa svojho vedomia, ale minútu nato ste nás v opozícii vyzvali, keď sme mali hlasovať o vami navrhovaných presunoch – „buďte tolerantní“. Pani kolegyňa Laššáková, vy ste nás vyzvali, aby sme boli tolerantní, keď ste navrhli to isté. Urobiť zmenu v programe a mali ste obavy, že poslanci z opozície vám to neumožnia. Dámy a páni, chaos, pre ktorý musel pán prezident vrátiť tento návrh zákona, má svoju výhodu, že môžeme opäť hovoriť o tom, čo sme schválili v novele zákona o sociálnom poistení v réžii strany SMER. Aký bude mať dopad uvedená novela pre občana, pre sporiteľa, aké dôsledky má jej prijatie pre všetkých, pre celú spoločnosť. Zákon o sociálnom poistení nie je kontroverzným iba preto, že prezident vrátil pre chybu, ktorá sa stala tu pri hlasovaní v parlamente. Návrh vlády, novely zákona o sociálnom poistení bol kontroverzný od samého začiatku. Od samého začiatku, keď strana SMER prišla so svojimi predstavami zmeniť dôchodkový systém. Najprv dokonca chceli kupovať sporiteľov v druhom pilieri, že keď vystúpia a prejdú do prvého, tak nasporené peniaze si môžu nechať. Môžu si kúpiť mikrovlnku alebo čokoľvek. Potom ste chceli navrhnúť úplné zdobrovoľnenie dôchodkového systému, teda druhého dôchodkového piliera. Navrhli ste, a to aj prešlo v zákone, zásadná zmena podmienok nároku na dôchodok, ak si niekto sporí. Navrhli ste ďalšie zmeny ohľadom okruhu oprávnených osôb, ktoré majú nárok, že štát platí za nich na dôchodkové poistenie alebo sporenie. Sú to viac-menej veci, ktoré nepomôžu ani tomu, čo ste sledovali, aspoň podľa dôvodovej správy – zastabilizovať dôchodkový systém, zastabilizovať prvý pilier. Vrátim sa na začiatok, čo bolo príčinou vôbec úvah, že dôchodkový systém, ktorý u nás platil, ktorý bol založený iba na priebežnom financovaní, prečo ho bolo potrebné zmeniť? Pretože priebežný systém financovania funguje vtedy, keď parametre, na ktorých bol postavený, sa v čase nemenia. To znamená, keď nerastie počet tých, ktorí na dôchodkové dávky budú odkázaní a naopak, keď sa nezmenšuje alebo nemení pomer tých, ktorí na tie dôchodky prispievajú. Lebo v priebežnom systéme financovania dôchodkov vlastne, obrazne povedané, platí systém, že deti prispievajú alebo sa skladajú na dôchodky svojich rodičov, nie na svoje, na ich dôchodky sa budú ich deti skladať v priebežnom systéme. Toto súvisí s demografickým vývojom. A že je demografický vývoj iný, ako bol pred, alebo parametre demografického vývoja dnes u nás sú iné, ako boli pred dvadsiatimi, pred tridsiatimi rokmi, je všeobecne známa vec. Pomer závislosti, pomer medzi tými, ktorí na dôchodky prispievajú, a tými, ktorí dôchodky čerpajú, sa z roka na rok zhoršuje. A na druhej strane teda tí, ktorí sa budú skladať na dôchodky terajších alebo budúcich dôchodcov, tých nepribúda v takej miere, ako to bolo kedysi. Dnes sa rodí podstatne menej detí, ako sa na Slovensku kupuje nových áut. Každý rok paradoxne tento demografický vývoj nesúvisí s chudobou alebo s tým, že by sa znižovala životná úroveň na Slovensku, je to práve naopak. Detí menej sa rodí v bohatých krajinách, aj to je znakom, že Slovensko už dávno chudobnou krajinou nie je. To, že je index plodnosti dnes tesne nad úrovňou jedna celá, to je výrazom, že do budúcna Slovensko starne a vymiera, že ani toľko detí sa nerodí, koľko by bez ohľadu vplyvu migrácie zabezpečovalo napríklad udržanie počtu obyvateľstva na Slovensku. Toto by nemusel byť problém. Demografický vývoj by nemusel byť problém, keby si každý sporil na svoj dôchodok sám, lebo nakoniec nikde nie je napísané, koľko nás má byť, koľko by nás malo byť, či na Slovensku, či v Európe, či kdekoľvek na svete. Problémom je to iba v kontexte priebežného dôchodkového systému, keď sa deti skladajú na dôchodky svojim rodičom. Poviem jednoduchý príklad. Ja som zo šiestich súrodencov. Moja manželka je zo sedem súrodencov. Ak by sme sa my mali postarať o našich rodičov z daní alebo z odvodov, asi by to nebol problém. Ale už generácia mojich detí, ony už nemajú päť-šesť detí, jedno, možno maximálne dve, ale ak by sa ony mali v priebežnom systéme skladať na naše dôchodky, tak je vylúčené, že by to utiahli, aj keby ekonomický rast bol stále 10 %. Preto zodpovedné krajiny menia svoje dôchodkové systémy preto, lebo je to jednoduchšie meniť dôchodkový systém, ako meniť správanie ľudí. Dôchodkový systém nezávislý od demografického vývoja musí byť inak konštruovaný ako priebežné financovanie. Preto dva piliere, tri piliere, dobrovoľné schémy, rozkladanie rizika, toto je cesta a tak sme to robili aj v priebehu minulých rokov. Zjednodušene: zodpovednosť by mala byť v prvom rade na každom z nás. Aj v otázke našich budúcich dôchodkov. Počas produktívneho obdobia by sme mali sporiť a myslieť na to, ako sa budeme mať na dôchodku. A musí to byť povinné, na tom sa rovnako zhodneme, lebo inak by to nefungovalo. Dobrovoľné poistenie či sporenie je nadstavba. Hovoria to prieskumy, vie to aj Sociálna poisťovňa. Už len z jedného roka skúsenosti s tromi piliermi a so sporením v druhom pilieri je jasné, že mladých ľudí, ktorí dnes nastupujú na trh práce, ich dôchodok veľmi nezaujíma. Preto Sociálna poisťovňa takmer v šesťdesiatich prípadoch sama rozhodovala, kam bude posielať povinné odvody na dôchodkové sporenie tým, ktorí práve prichádzali na trh, na trh práce. Pri dôchodkovom systéme založenom na sporení je jedno, koľko nás je, či starých, či mladých. A keď je nás menej a spoločnosť prosperuje, ekonomika rastie, aj dôchodky budú vyššie a vysoké. Môžu byť vysoké. Čo je problém, je problém prechodného obdobia, keď sa prechádza z jedného systému do druhého. To sú tie deficity v prvom pilieri. Ale aj to je dobré, aby si každý uvedomil, že tento deficit sme nevyrobili tento rok, že tu je celé roky. Predtým bol skrytý, teraz je každým viditeľný. Aspoň každým, kto chce vidieť. Správna cesta je váhu prvého piliera zmenšovať a sporivého zväčšovať a nie naopak. A práve touto novelou, novelou pani ministerky Tomanovej to robíte, vraciate veci späť, späť k problémom. Ešte aj terajší generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne, aj keď ten rozhovor bol dosť, bol to rozhovor nešťastný, ale v jednej vete s ním súhlasím, že ani on nespochybňuje potrebu druhého piliera, aby sa ľudia naučili šetriť. V tomto s ním súhlasím. Samozrejme, pri tomto zákone sa zrážajú dve rozdielne predstavy nás, vás teraz vľavo a nás vpravo, rozdielne predstavy o živote. Tá moja, naša je, že jednotlivec, súkromná osoba, ak je schopný sa o seba postarať, tak to je na prvom mieste a štát by mu to nemal komplikovať. Vaša predstava je, že všetci, štát, to vedia lepšie ako jednotlivec, mýtus, živíte v ľuďoch mýtus, že štát nemôže skrachovať. A ja si teraz znovu spomínam na príklad, už som ho raz použil, že tí, ktorí ešte s nostalgiou spomínajú na bývalý komunistický režim a si myslia, že neskrachoval a že ho mladí študenti na námestiach kľúčmi porazili, tak im pripomeniem dva obrázky, nedávno som ich videl v dennej tlači. Prvý obrázok bol veľká, dlhá rada, dlhý rad pred mäsopredajňou a druhá fotografia bol pohľad do tej mäsopredajne, tam viseli iba prázdne háky. To je obraz, to je naša slovenská skúsenosť, ako sa štát dokáže perspektívne postarať dlhodobo o občanov. Ja viem, že aj medzi vami je veľa tých, ktorí sa viac spoliehate na seba, na svoje prachy, na svoj biznis, vy ste tu mnohí úspešní ľudia, vy nepotrebujete štát, a ak ste účastní na správe verejných vecí, tak mnoho ráz aj preto, aby ste rozmnožili svoje statky. Toto mňa veľmi mrzí, pretože schválením tohto návrhu zákona určite poškodíme aj svoje deti. My nehovoríme, že sporením sa budúce dôchodky zdvojnásobnia. Možno sa ich úroveň udrží a môže byť vyššia ako cez štátny dôchodkový systém. A zároveň priznávame, že náš dôchodkový systém je veľmi zadlžený a že sa musíme v prvom rade o ten deficit postarať cez prosperujúcu ekonomiku. Môžeme zvyšovať bezpečnosť úspor, prosím, aj keď už dnes je dosť vysoká, ale ak viete, ako ju ešte môžeme zvyšovať, môžeme ísť touto cestou a môžeme využiť peniaze z druhého piliera na stavanie diaľnic a budovanie infraštruktúry u nás, na Slovensku, prečo nie? Ale vracať sa späť k vyriešeným problémom je hrubá chyba. Hrubou chybou bude opätovné schválenie tohto vládneho návrhu zákona. KDH zaň hlasovať nebude. Ďakujem za vašu pozornosť.