D. Lipšic, poslanec: (2009-02-06):
Najskôr k dôkaznému bremenu. Dôkazné bremeno je tu rozdelené podobne, ako bolo rozdelené v zákone, ktorý bol schválený. To znamená, že prokurátor znáša len bremeno tvrdenia, v skutočnosti, že ten majetok reálny, ktorý existuje na jednej strane, a tie príjmy legálne, z ktorých mal byť získaný, je tam nepomer vyšší ako určitá čiastka. Ak preukáže toto tvrdenie, tak potom sa prenáša dôkazné bremeno na odporcu, ktorý môže preukázať, že predsa len má ďalšie príjmy, z ktorých ten majetok získal. Lebo nehovoríme o tom, či sa majetok získal legálnym úkonom. On sa môže získať legálnym úkonom kúpnou zmluvou z peňazí, ktoré pochádzajú z trestnej činnosti. Čiže tam nie je problém, ako sa ten majetok akým právnym úkonom získal, ale z akých zdrojov sa získal. Táto úprava rozdelenia dôkazného bremena nie je v našom právnom poriadku nová. Je absolútne rovnaká v antidiskriminačnej legislatíve. Ale absolútne rovnaká. (Reakcia z pléna.) Ja viem, ja viem, ale čiže v tomto musím trochu ja polemizovať s niektorými závermi Ústavného súdu, ktorý si zrejme nevšimol, že rovnaká právna úprava rozdelenia dôkazného bremena je v iných právnych predpisoch, kde by sa tiež ťažko dokazovalo všetko navrhovateľovi. Napríklad, že bol vyhodený zo zamestnania kvôli príslušnosti k nejakej rasovej alebo etnickej skupine. Druhá vec – retroaktivita. Áno, povedali ste, že je to pomerne elegantne riešené peňažnou zábezpekou. Ja si myslím, že tiež to beriem ako kompliment. Ale inak to riešiteľné nie je. Ak je iný názor, že je možné určiť účinnosť zákona, alebo teda účinnosť zákona len od doby, kedy bude schválený, taký zákon neprijímajme. To nemá zmysel. Predstavte si, že by zákon bol taký, že je možné vziať do úvahy len majetok nadobudnutý, alebo príjmy nadobudnuté po roku 2009. A niekto by mal obrovské majetky a viedlo by sa voči nemu konanie o 5 rokov a on by povedal, no však áno, tento príjem ja tých 20 miliónov to mám z obchodovania s drogami. Ale to bolo v roku ´95, to už je premlčané. Však ja to priznávam, je to z nelegálnych príjmov, ale zákon je účinný len od doby, kedy ho schválime. Čiže to bolo predtým. Veď to by bola paródia, to by nemalo žiaden zmysel. Čiže preto si myslím, že ten návrh tým, že nezavádza pravú, ale nepravú retroaktivitu, je dobrý, že iný, takpovediac, on sa môže vylepšovať, samozrejme, v druhom čítaní, ale zákon postavený na iných princípoch by bol zbytočný, by nemal zmysel podľa mojej mienky. Teraz k tomu, o čo v skutkoch ide a nejde. Ja si naozaj myslím, pán poslanec, že to nie je myslené, nie z vašej strany ako osoby, ale zo strany mnohých iných poslancov vládnej koalície ako úprimné. Poviem vám, prečo si to myslím. Myslím si to z viacerých dôvodov. Keď malo byť rozhodované na Ústavnom súde, bola snaha predlžovať rozhodnutie Ústavného súdu z dôvodov, ktoré pre mňa boli neznáme. Ešte pred tým bol podaný ústavný zákon, bol odmietnutý s tým, že pokiaľ prebieha konanie na Ústavnom súde, tak nemôžeme tú úpravu nejako riešiť, počkajme na rozhodnutie Ústavného súdu. To ste povedali ako princíp v tejto snemovni. O pár mesiacov na to ste novelizovali zákon o vyvlastňovaní diaľnic, ste rozšírili možnosti stavať na súkromných pozemkoch, napriek tomu, že konanie na Ústavnom súde prebieha. Tam už tento princíp neplatil, zrazu. Proste zdá sa mi, že je to celé neúprimné. Hovoríte, že by sme nemali podávať individuálne návrhy zákonov, ale nájsť dohodu naprieč. Ale tá dohoda naprieč sa dá nájsť v situácii, keď nejaký návrh na stole je. Koniec koncov pamätáme si, ako bol prijatý pôvodný návrh zákona. Podal ho váš predseda individuálne, bez dohody naprieč spektrom, a potom... (Reakcia z pléna.) Ale tak to bolo. A potom sme vstúpili do rokovaní, ja osobne spolu s ním a dohodli sme znenie, ktoré bolo akceptovateľné naprieč politickým spektrom, ale žiadna dohoda sa nehľadala pred podaním návrhu. Takže pozor. Ak vám to vtedy nevadilo a dávate to ako príklad, tak som prekvapený, že vám to vadí dnes, keď sa len zmenili osoby a obsadenie, ja som o tom presvedčený. Čiže v zásade ja nehovorím, že text návrhu je ideálny a nie je ho možné zlepšiť, určite je ho možné zlepšiť, ale podmienkou tohto je, aby návrh zákona do druhého čítania išiel. A poviem vám svoj odhad, pán poslanec. Ja si myslím, že ak tento návrh zákona v Národnej rade neprejde a zasa tých opozičných návrhov veľa neprechádza, tak vláda do konca volebného obdobia s vlastným návrhom zákona proste nepríde. Bude komisia, budú diskusie, bude rokovať a návrh zákona do pléna parlamentu proste nepríde, nebude tu. Máme rok do volieb v princípe alebo ešte rok činnosti parlamentu. Čiže som ochotný ešte aj sa staviť s vami o to, pán poslanec, že ten návrh zákona nepríde. A tam sa mi zdá, že je tá úprimnosť, že či naozaj budeme o tom len hovoriť, hovoriť, hovoriť, áno, je to dôležité, potrebujeme to a my to naozaj chceme, ale v skutočnosti realita je, že ten zákon nepríde, nebude sa na ňom reálne pracovať, či cez vládu, alebo cez nejakú dohodu naprieč politickým spektrom, to sa mi zdá. Inak je to evergreen ako imunita, pán poslanec, to isté. A viete, ako to vieme vyriešiť – schváľme to. Evergreen v tom zmysle slova, že áno, všetci o tom hovoríme do médií, áno, treba tú imunitu riešiť, treba ju riešiť, treba ju zužovať, a potom prídu návrhy a nič sa neudeje. To je ten problém, pre ktorý... Viete, ekonomická kríza podľa mňa je krízou dôvery do určitej miery, do veľkej miery. A toto je tiež problém dôvery, lebo ak ľuďom hovoríte päť rokov, že ste za zúženie imunity, že ste za preukázanie pôvodu majetku, ale potom hlasujete vždy naopak – tak čo si o tom ľudia majú myslieť? Že to myslíte úprimne alebo že je to zasa len také divadlo? A to sa mi zdá, že je problém. Tak dajte takýto návrh, pán poslanec, ak ho dáte pozmenený aj na budúci mesiac, ja tento stiahnem, ja nemám záujem, aby môj zákon prešiel, nemám s tým problém, ja mám záujem, aby prešla táto právna úprava alebo podobná právna úprava. Pred mesiacom pani poslankyňa Mušková v inej súvislosti mi oznámila, že podáva novelu zákona ohľadne informovaného súhlasu pri interrupciách. Návrh, ktorý som ja podával pred rokom a ktorý tesne neprešiel. Mne to nevadí, nech ho proste aj okopíruje, nech prejde, nech je tam jej meno, mne to nevadí, ale hlavne proste, že to bude schválené. Takže ak poviete v záverečnom slove, pán spravodajca, že takýto návrh na budúcu schôdzu predložíte, alebo podobný, lepší, fajn, bez počítačových chýb napríklad, tak ja ho stiahnem a bude to váš zákon. Nemám s tým absolútne žiaden problém. Ale myslím si, že ľudia majú právo na Slovensku, aby takýto zákon bol, pretože každý na Slovensku možno pozná situácie, kedy sú ľudia, ktorí sú nezamestnaní alebo aj zamestnaní, ale vlastne obrovské majetky, lietadlá, jachty, haciendy a nič, a smejú sa slušným ľuďom do očí, ktorí chodia každý deň do práce, platia dane, platia odvody, vychovávajú svoje deti, platia inkaso – a nič sa nedeje. A podľa mňa ľudia sú z toho frustrovaní. A budú oveľa viac v čase ekonomickej krízy, tak s tým niečo spoločne robme. Ja nemám problém kedykoľvek naozaj podporiť váš návrh zákona, len tu musí byť. Nehovorme len o tom, že by mal byť a robíme na ňom, proste predložte ho. Čiže ja si myslím, že je to dôležitý zákon, ak chceme hovoriť o dôvere. Na úvode schôdze vystúpil pán predseda Národnej rady s prejavom o dôvere, ja nechcem reagovať na neho, reagoval som, keď vystúpil, ale to je tiež o dôvere, tento zákon, o dôvere, ktorú môžu alebo nemusia mať naši občania v náš právny poriadok, v to, čo vidia okolo seba. To sa mi zdá, že je najzákladnejší problém, a preto si myslím, že ten návrh zákona by mal dostať šancu, keď toľko hovoríme o dôvere. A preto ak ho podporíte do druhého čítania, tak, samozrejme, môžeme ho pozmeniť, vylepšiť, alebo keď dáte vlastný návrh na budúcu schôdzu, ja sľubujem, pán poslanec, že tento návrh zákona vezmem späť.