P. Kresák, poslanec: (2001-10-24):
Konštatujem, že predmetný vládny návrh zákona spĺňa z formálnoprávnej stránky všetky náležitosti uvedené v § 67 a v § 68 zákona Národnej rady o rokovacom poriadku v znení neskorších predpisov, ako i náležitosti určené v legislatívnych pravidlách. Som toho názoru a stotožňujem sa s tým stanoviskom alebo s tými názormi, ktoré predniesol pán podpredseda vlády Fogaš vo svojom úvodnom slove, že predložený vládny návrh zákona podrobnejšie vykonáva obsah čl. 120 Ústavy Slovenskej republiky, ktorý skutočne počíta s tým, že Národná rada sa rozhodne a prijme zákon, ktorým umožní vláde vydávať formou nariadení vlastne výsledky alebo aproximovať výsledky legislatívnej činnosti, ktoré vyplývajú z Európskej dohody o pridružení, ktorá je uzatvorená medzi Európskymi spolo-čenstvami a jednotlivými členskými štátmi, ktoré budú teda uzatvorené medzi Európskymi spoločenstvami a jednotlivými členskými štátmi. Samozrejme, šírka tohto poverenia môže byť predmetom diskusie, dá sa o tom rozprávať. Vláda nám predkladá svoj názor na toto vymedzenie. A v zásade sa stotožňujem s tým vymedzením, aj keď iste v určitých veciach možno ešte v rámci druhého čítania diskutovať o obsahu a o niektorých formuláciách, ktorý predložený návrh zákona obsahuje. Zastávam ale ten názor, že je správne a potrebné, aby sa takáto právna norma prijala najmä z toho dôvodu, že, samozrejme, je pred nami, teda aj pred Slovenskou republikou množstvo predovšetkým noriem technického charakteru a iného, ktoré bude potrebné určitým spôsobom dostať do právneho poriadku Slovenskej republiky. A nebolo by ani vhodné, azda ani správne, keby sa všetkými týmito vecami zaoberala Národná rada Slovenskej republiky. Čiže toto poverenie z hľadiska praxe má svoj význam, pri zachovaní ale nevyhnutnej miery kontroly zo strany zákonodarného zboru, ktorá bude možná aj podľa predloženého návrhu zákona, aj podľa toho, čo konštatoval pán podpredseda vlády, cez informácie, ale aj cez ďalšie kanály, ktoré bude dostávať Národná rada od vlády Slovenskej republiky. Čiže na tomto mieste mi dovoľte ešte konštatovať, že vzhľadom na oprávnenia, ktoré pre mňa ako spravodajcu vyplývajú z ustanovenia § 73 zákona o rokovacom poriadku, budem odporúčať a odporúčam, aby sa Národná rada Slovenskej republiky uzniesla v zmysle § 73 ods. 3 písm. c) rokovacieho poriadku po diskusii, po rozprave na tom, že odporučí predmetný návrh zákona prerokovať v druhom čítaní. Rovnako budem odporúčať v zmysle § 74 ods. 1 zákona Národnej rady o rokovacom poriadku, aby sa pridelil predmetný vládny návrh zákona, ktorým sa ustanovujú podmienky pre vydávanie aproximačných nariadení vlády, na prerokovanie Ústavnoprávnemu výboru Národnej rady Slovenskej republiky, Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre verejnú správu a Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre ľudské práva a národnosti. V súlade s návrhom predsedu Národnej rady budem odporúčať, aby úlohu gestorského výboru plnil práve Ústav-noprávny výbor Národnej rady. A budem tiež odporúčať, aby výbory, ktorým bol vládny návrh pridelený, prerokovali tento návrh do 26. novembra 2001 a gestorský výbor, teda Ústavnoprávny výbor ho prerokoval v lehote do 27. novembra 2001. Pán predseda, ďakujem, otvorte, prosím, rozpravu. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne, pán spra-vodajca. Prosím, aby ste zaujali miesto spravodajcov. Otváram všeobecnú rozpravu o tomto bode programu. Písomne je prihlásený jeden poslanec, pán poslanec Ján Cuper. Dávam mu slovo. Potom sa budete hlásiť do rozpravy tí, ktorí chcete ústne. Nech sa páči, pán poslanec. Pán Knapp, prosím, keby ste prišli sem. J. Cuper, poslanec: Vážený pán predsedajúci, milé dámy, vážení páni, dovoľte mi, aby som sa vyjadril k vládnemu návrhu zákona, ktorým sa ustanovujú podmienky vydávania aproximačných nariadení vlády Slovenskej republiky, ktorý ste dostali ako tlač 1190. Skôr než sa vyjadrím k jednotlivým ustanoveniam návrhu zákona, chcem povedať niekoľko všeobecných slov. Pán predkladateľ pán podpredseda vlády Fogaš aj pán spravodajca pán poslanec Kresák, ktorý vlastne svojou novelou Ústavy Slovenskej republiky vydanie tohto zákona privodil, hovorili o tom, že právna úprava tohto typu je potrebná, ba nevyhnutná a dá sa diskutovať iba o jej obsahu. Ja si myslím, že ak by sme vychádzali z toho, že sa budú prezentovať tendencie a okresávať parlamentná demokracia v jej klasickej podobe, toho sme boli 2 dni tu svedkami, keď pán premiér Dzurinda si osobil právo uzatvoriť s Medzinárodnou bankou pre investičný rozvoj zmluvu, ktorá zjavne nespadala do jeho kompetencie, načo poveril pána podpredsedu vlády, aby zrejme toto zahladil u pána prezidenta, čo zjavne patrilo do právomoci parlamentu, aby o takej zmluve rokoval, alebo čo zaväzovalo vládu, aby si takéto ciele – odstaviť Jadrovú elektráreň v Jaslovských Bohuniciach – dala aspoň do svojho programového vyhlásenia vlády, a tým prezentovala parlamentu svoju predstavu o budúcom usporiadaní týchto vzťahov vo vzťahu teda k Atómovej elektrárni v Jaslovských Bohuniciach. Nestalo sa tak. Rokovania začali. Návrh zmluvy sa predbežne technicky parafoval. Samozrejme, že vládna koalícia nemôže podtrhnúť svojho ministerského predsedu zo stoličky, a preto sa dva dni tu bavíme o tom, či teda je potrebné takúto zmluvu zjavne nevýhodnú pre Slovensko, pre tento národ, ktorý ekonomicky upadá. Vláda, samozrejme, si stojí za svojím a chce za každú cenu, aby parlament sa touto zmluvou nezaoberal, ale aby to nechal na vládu. Ja si myslím, že samotná tendencia, ktorú pán Kresák dal do Ústavy Slovenskej republiky, do čl. 7, aby vláda mohla vydávať nariadenia aj k tým právnym predpisom Európskej únie, ktoré vláda alebo Slovenská republika prijíma ako svoje z titulu aproximácie alebo z titulu toho, že je pridruženým asociovaným členom Európskej únie, je v ústave zakotvená veľmi všeobecne a, dalo by sa povedať, konkuruje iným ustanoveniam, ktoré v ústave sú. Všeobecne sa v ústave hovorí o tom, že niektoré ľudské práva je možné vykonať iba zákonom. Je to čl. 51 Ústavy Slovenskej republiky, ktorý vo svojich ustanoveniach ods. 1 vymenováva, na vykonanie ktorých článkov je potrebný zákon. Všeobecná zásada ďalej je ustanovená aj v čl. 13, kde sa hovorí, že povinnosti občanom Slovenskej republiky je možné ukladať iba na základe zákona. A tu zrazu sa v ústave objavia ustanovenia čl. 7 a čl. 120, ktoré tieto princípy ústavné vo vzťahu k ľudským právam jednoducho obchádzajú alebo aspoň nie sú s nimi v súlade. Keďže ide o právne normy rovnakej právnej sily, môžeme sa baviť, pán podpredseda vlády, aj o tom, ktoré z týchto ustanovení budú mať pred ktorými prednosť. Jednoducho právna teória hovorí – ani jedno. To znamená, platil by princíp lex specialis derogat lex generalis alebo platí to, že neskoršia právna norma ruší skoršie právne normy, v danom prípade tými ustanoveniami, ktoré pán Kresák s pánom Oroszom do Ústavy Slovenskej republiky dali. A ja si myslím, že značne v nepresnom rámci a značne zvýhodňujú výkonnú moc oproti moci zákonodarnej, že vláde dávajú dosť značné právomoci, aby rozhodovala o veciach, o ktorých by mal v každom prípade vedieť aj parlament. A ja si myslím, aj v jednotlivých krajinách, ktoré sú asociovanými, také široké právomoci ešte stále vláda nedostáva na úkor parlamentu. Viem aj to, pretože som bol 4 roky predsedom komisie pre aproximáciu v ústavnoprávnom výbore, že firma Gomez Acebo & Pombo to avizovala vo svojej správe, ktorú predložila na revíziu Ústavy Slovenskej republiky. Tam táto požiadavka bola upresňujúco uvedená. Teda v danom prípade si myslím, že návrh zákona je príliš široký a že prinajlepšom bude ukladať povinnosti občanom Slovenskej republiky nie na základe zákonných noriem, ale nariadení vlády, pretože sám pán podpredseda vlády si povedal, že niektoré „recommendation“-odporúčania nemajú zákonnú povahu. Alebo majú? Môžeme dôverovať orgánom Európskej únie natoľko, že teda v oblasti ľudských práv alebo teda tých ustanovení, ktoré majú u nás povahu zákonných noriem a ktoré napr. sme museli prijať vo forme zákona podľa rozhodnutia Ústavného súdu, ako tomu bolo v prípade Liečebného poriadku, musia mať zákonnú povahu, pretože ide o ukladanie povinnosti alebo teda o ľudské práva. V danom prípade samotný výpočet alebo vymedzenie oblasti v § 2 je podľa môjho názoru príliš široké a nepresné, pretože aj pri ochrane spotrebiteľa alebo v otázke duševného vlastníctva môže ísť o výkon ľudských práv, alebo pri vedení účtov a daní obchodných spoločností je dosť nepresné. No tu by sa dalo diskutovať, pretože osoby fyzické podnikajú na základe zákona teda živnostenského, ale samotnými osobami, ktoré dane účtujú alebo vedú účty, sú aj osoby fyzické. Takže žiadalo by sa podľa môjho názoru aspoň spresniť, presnejšie povedať, vymedziť legálnu definíciu toho, v ktorej oblasti vláda bude vydávať aproximačné nariadenia, aby nezasahovali do otázok, ktoré teda sú predmetom zákonnej úpravy, aby sa zachoval  štandard, ktorý ústava požaduje v čl. 51 ústavy na čl. 13 Ústavy Slovenskej republiky. V ostatných častiach nejaké výhrady alebo pripomienky k návrhu zákona nemám. Ja osobne si myslím, že táto právna úprava ide ďaleko nad rámec potreby Slovenskej republiky. Zbytočným spôsobom obmedzuje parlamentnú demokraciu, parlament a suverenitu parlamentu Slovenskej republiky. Nadraďuje nad parlament Slovenskej republiky aj také inštitúcie Európskej únie, ktoré nemajú zastupiteľskú povahu, čo pokladám za nie demokratické a v súlade s princípmi nielen demokracie, ale aj právneho štátu. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pani poslankyňa Tóthová – s faktickou poznámkou? Takže vystúpil pán poslanec Cuper, ktorý bol jediný písomne prihlásený do rozpravy. Pýtam, sa, kto sa chce prihlásiť ústne. Pani poslankyňa Tóthová, pán poslanec Brňák. Končím možnosť prihlásiť sa do rozpravy ústne. Zároveň chcem oznámiť, že hlasovanie k jednotlivým zákonom a k informácii, ktorú sme prerokovali, bude zhruba o 17.30 hodine. Žiadam pánov poslancov, aby v termíne, ktorý som uviedol, boli prítomní v rokovacej sále. Prosím, pani poslankyňa, máte slovo.