M. Sabolová, poslankyňa: (2009-02-05):
Tak som ešte chvíľu čakala, lebo bolo to ešte skôr, ešte prvý rok vládnutia tejto vládnej koalície. A čakala som na to, ako bude vyzerať hodina otázok. Sama som dávala aj premiérovi veľmi korektné otázky, keď boli povodne a keď sa na nás obrátili starostovia bez ohľadu na politickú príslušnosť, ba čo viac, možno asi vaši starostovia vládnej koalície. A vtedy pán premiér odpovedal na otázku, musím povedať veľmi korektne, dokonca mi poďakoval za korektnú otázku. Myslela som si, že diskusia bude v tomto parlamente aspoň na hodine otázok, ktorá by mala patriť poväčšine všetkým poslancom, ale, myslím si, že je to priestor, inštitút na opozičný dialóg. No neskôr, keďže som človek, ktorý dáva otázky, tak ako hovoril aj môj kolega predrečník Miššík, že dávala som otázky, ale nie také predmítingové reči za minulej vlády, ale veľmi adresné a jasné otázky aj pánu ministrovi Zajacovi. To si určite aj pán predseda parlamentu, ktorý teraz vedie schôdzu, veľmi dobre pamätá, pretože mi išlo o vec. Nešlo mi o to, aby sme sa prezentovali. Aj to môžeme využiť. Každý poslanec má právo, pán poslanec Jasaň, využiť túto hodinu otázok, ale nie celkom som presvedčená, že až zneužiť. Ale myslím si, že poslanci ju využívajú, ale ministri a pán predseda vlády odpovede alebo tento čas zneužíva. A tu poviem konkrétnu skúsenosť opäť z mojej praxe hodiny otázok, keď som sa veľmi slušne snažila pýtať pána ministra Valentoviča, pani ministerky Tomanovej na závažné problémy slovenského zdravotníctva v sociálnej oblasti. Ale bola som veľmi sklamaná, ak druhá časť – 45-minútovka skončila vystúpením ministra Valentoviča s tým, že mi čítal správu, kontrolnú správu, ktorá bola zo záchranných zdravotných služieb a od slova do slova úplne nesúvisle s otázkou. Vydržal 45 minút. Podobne bol inštitút zneužitý ministerkou Tomanovou, keď sme sa pýtali na zákon o sociálnej pomoci a pani ministerka prečítala stanoviská, listy. Proste svoje názory opäť 40, 45 minút a nevyšlo na žiadneho poslanca, a nieto na doplňujúcu otázku. Preto sa mi zdá, že koalícia aj opozícia majú právo využiť tento inštitút do krajnosti aj s opakovaním otázok. Ale nepovažujem za dobré a správne, aby sme sa nedopracovali ani k odpovedi. Chcem ešte vám, páni kolegovia, ktorí ste určite precestovali už aj v tomto parlamente, aj v minulom mnoho nielen európskych parlamentov, ale aj možno ďalej za hranicami a že ste sa pýtali na to, ako fungujú, alebo poznáte, ako fungujú parlamenty. A mnohí z vás navštívili určite anglický parlament, maďarský parlament, taliansky parlament a mnohé iné, kde tento inštitút je skutočne dialóg opozično-koaličný a je veľmi prínosný, pretože ľudia jednak vidia, ako je zorientovaný minister, vidia, čo zastupujú poslanci, ako ich zastupujú v parlamente. A ten inštitút má presne stanovené pravidlá aj v minutáži. A preto som sa rozhodla tento návrh zákona predložiť. Chcem poďakovať obom pánom kolegom, aj pánu Gálovi, aj pánu Miššíkovi, za ich veľmi jednoznačný výstup ako dvoch dobrých právnikov a znalých rokovacieho poriadku, poslancov, ktorí vedia, ako to tu prebiehalo aj v minulom období. A myslím si, že len dotvorili tému, o ktorej tu hovoríme. A teraz by som sa ale rada v rámci tej mojej záverečnej témy vyjadrila ešte k diskusii, ktorá tu prebehla v rámci rozpravy a faktických poznámok. Pán predseda výboru Mamojka prečítal uznesenie. Ja viem, že to uznesenie je dlhšie ako jedna moja poznámka, ale už samotný fakt, že to uznesenie z roku 1997 nie je celkom najlepšou vizitkou na odpoveď premiéra vlády ani vás, pán predseda výboru, že my po 12 rokoch operujeme uznesením ústavnoprávneho výboru, že nie je potrebné odpovedať na nezodpovedané otázky. Treba vylepšovať, hovoríte pán predseda výboru Mamojka, ale výklad ústavnoprávneho výboru ako inštitútu na výklad rokovacieho poriadku považujem za veľmi zlý, pretože my parlament si môžeme, ak je potrebné, rokovací poriadok upraviť tak, aby sme nepotrebovali k rokovaciemu poriadku výklad. A aby sa nestalo ani to, že ústavnoprávny výklad pred časom dá výklad k možnosti predsedu parlamentu vystúpiť kedykoľvek bez ohľadu na to, či je, alebo nie je na to dôvod. Za roky, ktoré som v parlamente a myslím si, že aj starší poslanci ako ja sa takýmto spôsobom tento inštitút nezneužíval a, bohužiaľ, videli sme, ako bol zneužitý aj na začiatku tejto schôdze. Neupieram pánu predsedovi vystúpiť kedykoľvek, ale musí to mať aj preňho istý rámec rokovania parlamentu témy, bodov programu. A myslím si, že má na to možnosť otvoriť všeobecnú diskusiu v zmysle rokovacieho poriadku, kde môže hovoriť aj on, aj všetci poslanci o čomkoľvek. Čiže využívajme rokovací poriadok, ale nezneužívajme rokovací poriadok. Pán podpredseda Číž hovoril, že ani by nereagoval, lebo sú to také opozičné návrhy a že spochybňovanie výkladu ústavnoprávneho výboru sa mu zdá reakcia na pána poslanca Miššíka ako nie dobrá. Ale ja by som sa spýtala pána podpredsedu Číža, či jemu sa zdá dobré takýmto spôsobom vykladať rokovací poriadok, že je jasne zadefinovaná povinnosť členov vlády alebo opýtaných odpovedať a že oni nám nie sú povinní odpovedať len preto, lebo ústavnoprávny výbor politickou väčšinou rozhodol, že poslanec odpoveď nemusí dostať? A ešte snáď veľa a viac poznámok. Pán poslanec Jasaň, pán podpredseda Číž, pán predseda výboru hovoria o komisii v Národnej rade. Áno, ak by bola mala vzniknúť komisia pre rokovací poriadok, ani jeden opozičný klub nebol proti. Ale spojiť komisiu pre ústavu a rokovací poriadok je neadekvátne.  A keďže neboli dôvody, alebo neboli ani jasné pravidlá, ako bude táto komisia pracovať, odmietli sme tento postup. Neskoršie sme sa vrátili k rokovaciemu poriadku, ale s tým, že sme dostali od pána poslanca Mečiara jeden veľký materiál – bývalú novelu rokovacieho poriadku. A ja si nemyslím, že rokovací poriadok treba otvárať kvôli vyšetrovacím výborom. Ja si myslím, že rokovací poriadok treba otvoriť preto, aby sme zachovali normálne opozično-kaoličné komunikácie a aby opozícia mala právo dostať relevantnú odpoveď od člena vlády na otázky, ktoré trápia občanov. A ešte snáď jedna poznámka. Pán poslanec Minárik, myslím, že vystihol celý problém. Hovoril, že stačí obyčajná slušnosť na to, aby sme nemuseli meniť rokovací poriadok, tak ako to bolo za osem rokov minulej vlády, pretože ústavnoprávny výbor má uznesenie z roku 1997 za bývalej Mečiarovej vlády. Osem rokov sme v parlamente vedeli hovoriť parlare, hovorili sme. Ale myslím si, že toto posledné trojročné obdobie je o monológu z tohto miesta tých, ktorí by práve nám opozičným poslancom mali odpovedať na otázky a problémy, na ktoré sa  my nevieme dopátrať nejako ináč, pretože poslanecké prieskumy, riadne odpovede na interpelácie, ktoré by vystihovali problém, sú zahmlievané a poslanecké prieskumy snáď skoro v žiadnom výbore, minimálne môžem povedať v zdravotníckom, neprejdú. Čiže nepotrebovali ste, nepotrebovali sme nič meniť. A preto si myslím, že stačí slušnosť, ale obávam sa, že v tomto parlamente po utorňajšom vystúpení a komunikácii vládnej koalície s opozíciou už len slušnosť nestačí a treba na to pravidlo. A toto pravidlo je presný časový limit, presýpacie hodiny pre členov vlády, pre poslancov, aby sme sa naučili si vážiť čas, tak ako som začala, že čas je veličina, ktorá sa skutočne nás všetkých dotýka a presahuje koalično-opozičné vzťahy. Ďakujem pekne.