Čižnár, Jaromír, generálny prokurátor SR (2013-12-13):
Vážený pán predseda, vážené dámy, vážení páni, dovoľte, aby som vám v stručnosti predniesol Správu o činnosti prokuratúry za rok 2012. Úvodom sa ospravedlňujem, že táto správa je predkladaná až v decembri, to znamená v čase, keď už sa pomaly pracuje na správe novej. Z tohto dôvodu aj niektoré konštatovania v tejto správe už stratili svoju aktuálnosť. Chcel by som vás oboznámiť iba s takými nosnými problémami, ktoré sa v tejto správe vyskytli. Prokuratúra Slovenskej republiky v roku 2012 plnila viacero úloh, ktoré vyplývali jednak z plánu hlavných úloh a jednak z iných zdrojov. Úlohy, ktoré boli uvedené v pláne hlavných úloh, boli všetky a včas splnené. Úlohy vyplývajúce z iných zdrojov boli splnené v prípade, že tieto záviseli iba od prokuratúry, niektoré splnené neboli a ako príklad tu uvediem prípravu tzv. statusových zákonov. Požiadal som vládu Slovenskej republiky o zrušenie tejto úlohy, pretože úloha nemôže byť plnená, pokiaľ nerozhodne Ústavný súd Slovenskej republiky o súlade niektorých ustanovení § 220, á, zákona č. 220/2011 Z. z., ktorým boli tieto statusové zákony menené. Pokiaľ Ústavný súd nerozhodne o súlade niektorých ustanovení týchto zákonov s ústavou, nie je možné vypracovať nové zákony. Pokiaľ ide o otázky personálne, týkajúce sa prokuratúry, tak konštatujem, že v roku 2012 sa podarilo dobudovať Úrad špeciálnej prokuratúry tak, že sú v súčasnej miere a dobe naplnené všetky funkčné miesta. Toto relatívne platilo, aj pokiaľ ide o ostatné miesta na prokuratúre, avšak tento stav už momentálne neplatí. Je to zavinené tým, že takisto jedným z tých napadnutých ustanovení boli aj výberové konania na prokuratúru, kde, samozrejme, že v priebehu roka 2012, ale aj teraz dochádza k odlivu prokurátorov jednak z dôvodu odchodu do dôchodku, alebo z iných dôvodov. Tento stav sa naďalej zhoršuje a hrozí, že o chvíľu nám bude chýbať jedna generácia prokurátorov. Takže aj v tomto prípade prokuratúra nemôže konať a napĺňať stavy, pokiaľ nebude rozhodnuté Ústavným súdom. S otázkami personálnymi súvisia aj otázky disciplinárnych konaní na Generálnej prokuratúre, ktorých bolo v roku 2012 skončených celkom deväť. Bohužiaľ, tento trend je minulosťou, pretože v roku 2013 bolo doposiaľ začatých alebo uplatnených disciplinárnych konaní celkom 19, čo je rapídny nárast oproti roku 2012. Z týchto 19 bolo začatých 11 po mojom nástupe. Tento stav neznamená, že ja sa chcem niekde ukazovať ako veľký „tvrďas“, tento stav je odrazom reality, ktorá na prokuratúre panuje. Pretože ak konštatujem takýto záver, to znamená, že to len potvrdzuje moje tvrdenie, že niektorí prokurátori stratili základné pracovné návyky a to sa budú musieť, bohužiaľ, odučiť. Dokonca v budúcnosti blízkej zrejme dôjde aj k stíhaniu prokurátora jednej prokuratúry za hrubé porušenie svojich povinností, ktoré malo za následok veľmi závažné dôsledky. Ďalšou oblasťou, ktorú by som chcel zhodnotiť, je zahraničná spolupráca a tu by som chcel predovšetkým spomenúť historicky prvé stretnutie generálnych prokurátorov V4, ktoré bolo v dňoch 25. až 29. 4. 2012 v Starej Lesnej. Jediným cieľom tohto bolo zaujať stanovisko k zriaďovaniu verejného európskeho prokurátora. Konštatujem, že generálni prokurátori V4 zaujali stanovisko, že tento inštitút v dohľadnej dobe nie je možné zriaďovať bez toho, aby vznikli obrovské problémy. Myslím si, že tento inštitút nie je až taký skvelý, ako sa prezentuje. V súčasne navrhovanej smernici alebo nariadení je niekoľko ustanovení, ktoré sú v rozpore priamo aj s Ústavou Slovenskej republiky. Ako príklad môžem uviesť, že európsky verejný prokurátor môže prostredníctvom delegovaného prokurátora založiť príslušnosť na konanie v ktoromkoľvek štáte Európskej únie. To znamená, že ak sa rozhodne európsky generálny prokurátor stíhať čin, ktorý bol spáchaný na Slovensku, v inom štáte, tak tomu nič nebráni. Ja sa potom pýtam, kde je zachovaná alebo zachované ústavné právo na zákonného sudcu? A v tomto návrhu je viacero takýchto absolútnych nezmyslov, ktoré sa jednoducho nemôžu transformovať do nášho právneho poriadku. Prokuratúra Slovenskej republiky sa ďalej podieľala aj na legislatívnom procese, a to predovšetkým na návrhoch zákonov, ktorých bolo 119, a potom na návrhoch ostatných všeobecne záväzných predpisov, medzinárodných dohovorov, zmlúv, stanovísk a podobne. Bolo vydaných 17 služobných predpisov. Napokon je to aj účasť prokurátorov v rôznych rekodifikačných komisiách, konzultačných orgánoch a pracovných stretnutiach. Pokiaľ ide o samotnú činnosť v oblasti trestnej, ktorá je nosnou, tak celkom v roku 2012 bolo zaevidovaných 96 877 podaní v registroch Pv, Kv, to sú registre trestné, vybavených bolo celkom 108 266 vecí. Je to zjavný nesúlad medzi týmito dvomi číslami, ale to je spôsobené tým, že niektoré veci prechádzali aj z roku 2011 do roku 2012. Podnetov na prokuratúru bolo podaných v 2012 61 809. Tu ide o mierny nárast. Vznesených obvinení bolo 57 041. Takisto mierny nárast. Ukončené veci boli celkom proti 54 100 osobám, z toho 46 184 muži, 7 916 ženy a 3 682 mladistvých. Prokurátori v tomto období vykonali celkom 58 285 previerok a vydali 20 100 záväzných pokynov. Tu by som chcel upozorniť, že čím viac bolo vydaných záväzných pokynov, tým menej dochádza k vráteniu vecí na došetrenie. To znamená, že je to spôsob k skracovaniu prieťahov v prípravnom konaní. Prokurátori v tomto období zrušili 4 068 uznesení, rozhodli o 12 220 sťažnostiach. Návrhov na väzbu bolo podaných 3 039. Návrhov na domové prehliadky 668. Ďalším problémom v činnosti prokuratúry sú enormné prieťahy v prípravnom konaní. Ja som si dovolil povedať na ústavnoprávnom výbore, že tieto prieťahy sú zavedené predovšetkým na strane polície, za čo som teda nezožal veľký úspech a bolo to brané, ako keby som osobne útočil na policajtov. Ja som nepovedal, že tieto prieťahy sú zaviňované úmyselne. Sú to prieťahy, ktoré spočívajú jednak v neodbornosti vyšetrovateľov a to je, bohužiaľ, vecou personálnej politiky ministerstva vnútra. Títo vyšetrovatelia okrem Trestného poriadku a Trestného zákona majú minimálne vzdelávanie v iných súvisiacich zákonoch. Ďalším dôvodom prieťahov je často ignorovanie pokynov prokurátora. Ak prokurátor dá vyšetrovateľovi pokyn, čo je treba vo veci spraviť, a potom sa vám vráti spis, že tam polka tých pokynov nie je splnená – tak čo nasleduje? Vrátenie veci, čo znamená ďalšie prieťahy. Okrem týchto dôvodov treba objektívne pripustiť, že na prieťahoch v konaní majú veľký podiel aj veci, kde je potreba znalecké dokazovanie. To je kapitola sama osebe. Sú tam neúmerné náklady, ale efekty sú dosahované po roku, dvoch, troch. Posledným takým faktorom, ktorý spôsobuje prieťahy v konaní, sú dožiadania do cudziny. Nadnes dožiadanie do Talianska, Španielska alebo do zámorských štátov znamená, že s tým spisom sa nebude robiť minimálne rok alebo dva a viac. Pokiaľ ide o obžaloby, tak v roku 2012 bolo podaných 34 835 obžalôb, čo je viac ako v roku 2011. Ostatné veci boli skončené buď odklonmi, to sú dohody o vine a treste, podmienečné nastavenie trestného stíhania a podobne, alebo iným spôsobom, to je postúpenie veci, prerušenie veci. Pokiaľ ide o skladbu páchateľov, tak v tejto oblasti by som sa zameral najmä na dve skupiny, a to páchateľov, tzv. recidivistov, ktorých bolo v roku 2012 stíhaných 11 816, avšak, a tu to stojí za pozornosť, títo ľudia spáchali 43 689 trestných činov. To je stav, ktorý je alarmujúci, a je to nárast takmer o 1 000 osôb oproti minulému roku. Ďalšou kategóriou sú páchatelia, ktorí boli odsúdení s použitím § 47 ods. 2 Trestného zákona, a to je tzv. zásada trikrát a dosť. Tu je potešiteľné, že v roku 2012 boli takto odsúdené len 2 osoby, ktoré sa opätovne dopustili obzvlášť závažných úmyselných trestných činov. Je to potešiteľné preto, lebo v roku 2010 to bolo 15 páchateľov a v roku 2011 to už boli iba 3 osoby. Osobitnú kategóriu tvoria mladiství páchatelia. Tých bolo stíhaných v roku 2012 4 452. Tu by som chcel poukázať na jeden závažný fakt, a to je na regióny, kde páchajú mladiství trestnú činnosť najviac. Pokiaľ musíme konštatovať, že mladiství v rámci okresov, teda krajov Košice a Prešov sa podieľajú na celkovej trestnej činnosti mladistvých pomerom 51,6 %, to znamená, že dva kraje sa podieľajú nadpolovičnou väčšinou oproti krajom ďalším šiestim. Najmenšie problémy v tomto smere sú v krajoch Trenčín a Trnava, kde je to iba okolo 4,46 %, v Trnave 5,5 %. Pokiaľ ide o skladbu trestných činov páchajúcich mladistvými, tak je to ako vždy, na prvom mieste sú to majetkové, je to krádež, poškodzovanie cudzej veci. No a s krádežou často súvisí aj trestný čin porušovanie domovej slobody. Rovnako sa mladiství dopúšťajú často aj trestného činu výtržníctva. Celková skladba trestnej činnosti je dlhodobo na rovnakej úrovni, pretože takmer polovicu všetkých trestných činov tvoria trestné činy majetkové, klasické: krádež, podvod, sprenevera. Pokiaľ ide o trestnú činnosť násilnú, tak za tú bolo stíhaných 9 210 osôb a medzi najzávažnejšie patria - trestné činy vraždy: 554 stíhaných osôb, - znásilnenia: 100 stíhaných osôb a - lúpeží: 896 stíhaných osôb. Tu ešte stojí za zmienku trestný čin porušovania domovej slobody, kde bolo stíhaných 2 710 osôb. Ublíženie na zdraví 2649 osôb. Narastá nám počet trestných činov lúpeže, ktoré sú spáchané v peňažných ústavoch, ale najmä lúpežné prepadnutia, ktoré sú spáchané na osobách prestárlych a samostatne žijúcich. V tejto kategórii dochádza každý rok k nárastu a je to alarmujúce. Ďalšou oblasťou je trestná činnosť drogová. Stíhaných a ukončených trestných stíhaní v roku 2012 bolo 2 115 osôb. Je to pokles o 200 osôb oproti roku 2011. Aj keď konštatujem pokles, nevidím dôvod na optimizmus, pretože pokiaľ tu nezmeníme základnú filozofiu a pokiaľ sa budeme realizovať na ľuďoch, ktorí sú prichytení s minimálnymi dávkami, ako príklad, že vyberie sa do internátov na Horský park, na diskotéky, tam sa pochytajú študenti, ktorí to možno spravili prvýkrát, možno to viac neurobia, ale ich odstíhame, pokiaľ bude brané rovnako, že za drogový trestný čin takýto človek bude odstíhaný, ktorému často zničíme život za jednu hlúposť, a budú stavaní na rovnakú ako trestné činy dílerov a podobne, tak k výsledku sa nikdy nedopracujeme. Pretože čo je ľahšie? Nabehnúť na tie miesta, kde sa zdržujú mladiství, hovorím, študentské domovy, miesta, kde sú nejaké zábavné podujatia, alebo naozaj odhaľovať tých, ktorí sú díleri a ktorých tu máme, máme tu veľké množstvo? A pokiaľ sa nezameriame viac na nich, tak potom týchto, ktorí sú konzumenti, nikdy neubudne, lebo nejaké zdroje musia mať a tie zdroje majú od tých dílerov. Takže ja by som to zhrnul tak, že je to trochu pomýlené, pretože my stíhame následky a nie príčiny. Pokiaľ sa nezmení celková filozofia k tomuto prístupu, nečakajme lepšie výsledky. Nebudú. Momentálne sa pracuje na možnosti, aby niektoré tieto delikty boli posunuté do priestupkovej roviny. Našli sme zhodu s ministerstvom vnútra, financií, neviem, z akých dôvodov sa tomu bráni ministerstvo spravodlivosti. Pretože dá sa týchto ľudí, ktorí majú nepatrné množstvá, prejednávať v prvom rade v priestupkovom konaní, zaviesť tam novú skutkovú podstatu o priestupku a v prípade recidívy potom to môžme stíhať ako trestný čin. To ako ja si myslím, že potom budeme mať viac času venovať sa tým, ktorým sa venovať máme. Ďalšou je trestná činnosť hospodárska, kde máme objasnených 5,4 %. Ja osobne tomu neverím a verím, že ani väčšina z vás, že je to iba takýto podiel trestných činov na celkovej trestnej činnosti. Sú trestné činy, kde je obrovská latencia a v tejto súvislosti vznikajú štátu obrovské škody. Tieto trestné činy sú charakteristické tým, že často si vyžadujú rozsiahle dokazovanie a vyžadujú si okrem základných znalostí Trestného poriadku a Trestného zákona, ale aj iné súvisiace predpisy ekonomické, daňové a podobne. Tu sú absolútne veľké medzery a je to jednak na strane vyšetrovateľov, ale aj prokurátorov. Prokurátori sú právnici, nie sú ekonómovia. Takže ak sa nezlepší spolupráca medzi orgánmi činnými v trestnom konaní a napríklad daňovými úradmi, tak potom sa môžme, neviem, či hrať, alebo môžme „bojovať“ napríklad s daňovými únikmi. Na druhej strane tieto trestné činy sú páchané aj vďaka tomu, že títo ľudia majú svojich ľudí na orgánoch, ktoré rozhodujú o týchto veciach, napríklad na daňových úradoch. Je pre mňa nepochopiteľné, že v minulosti bolo módou a je aj teraz módou, že napríklad pri nadmerných odpočtoch sa doručí žiadosť o nadmerný odpočet na daňový úrad, sa zaeviduje a potom zmizne. Tá žiadosť sa objaví, keď uplynie lehota tej, po uplynutí lehoty už daňové úrady akurát tak môžu vyplatiť. Doteraz sa z týchto osôb, ktoré majú v tom prsty, ani jedna nebola odstíhaná. Ja to nepochopím. Pretože keď raz príde na daňový úrad nejaká žiadosť, tak je zaevidovaná. A tá žiadosť by mala mať nejaký pohyb. A doteraz, alebo nemám vedomosť, že by tí, ktorí to majú na starosti, najmä na daňových úradoch, pátrali, kde to bolo, kto to držal a prečo to vyšlo až po tej lehote. Ja si myslím, že toto sa dá objasniť veľmi rýchlo, pokiaľ to funguje. A na druhej strane, keď sa to objasňuje, tak zrejme tam dôjde minimálne k podozreniu z trestného činu aj na strane tých pracovníkov daňových úradov. A v tomto prípade sa potom už dajú tie sumy, ktoré majú vyplácané, sa dajú zachytiť alebo podržať v trestnoprávnom konaní. Toto nikto nevyužíva. Tu len poznamenávam, že tento rok sme mali už štyri väčšie sedenia so zástupcami polície a finančnej správy, kde sa začali prijímať prvé opatrenia a kde sú prvé výsledky, ktoré sa koniec koncov odzrkadľujú aj v zlepšenom výbere alebo v zamedzení vyplácania nadmerných odpočtov. Ďalšia zaujímavá – pre mňa – trestná činnosť je trestná činnosť rasovo motivovaná. A tu tvrdím, že tieto trestné činy sa na celkovom počte podieľajú 0,15 %. Tomu neverím ani ja, ani vy. Pretože základný predpoklad to, aby bol ten čin kvalifikovaný ako rasovo motivovaný, musí byť na strane toho, kto to dokumentuje. Ale tu je naopak, že je niekedy až enormná snaha spraviť to tak, aby to nebol trestný čin rasovo motivovaný, aby to bol trestný čin dajme tomu výtržníctva. Ale ja sa pýtam, potom, keď idú štyria krátkovlasí a dobijú na ulici človeka, ktorý je inej pleti, a nemajú na to žiadny dôvod, tak potom nech mi niekto nehovorí, že to nebolo z rasového motívu. Takže tento údaj tých 0,15 % je absolútne podľa mňa nereálny, lebo týchto vecí je viac. Ďalšia kategória, zaujímavá, sú trestné činy v doprave. Tu bol nárast oproti roku 2011 o 191 %. Je to, samozrejme, zavinené tým, alebo teda je to dôsledok aj toho, že bola koncipovaná skutková podstata trestného činu podľa § 289, to bolo ohrozenie pod vplyvom návykovej látky. V tomto období stúpol nárast tejto trestnej činnosti o 5 334 ľudí. A len zaujímavý môže byť pre vás fakt, že v prepočte každý deň v Slovenskej republike je prichytených 16 vodičov, ktorí jazdili pod vplyvom alkoholu prevyšujúcom 1 promile alkoholu. Takže zavedenie tejto skutkovej podstaty bolo naozaj žiaduce a dobré, ale na druhej strane tvrdím, je to málo represívne. Pretože sú ľudia, ktorí jednoducho nepochopia, že pod vplyvom alkoholu sa za volant sadať nedá. Ak to budú robiť ďalej, no tak potom nech štát z titulu svojej represívnej právomoci zabráni, aby vôbec za ten volant sadali. Inak to nedosiahneme, ten účel, ktorý by sme dosiahnuť chceli. Prokuratúra vykonáva činnosť aj v oblasti netrestnej a v roku 2012 bolo vybavených celkom 19 425 vecí. Z toho v mimosúdnej oblasti bolo vybavených 11 378 vecí. Boli to podnety. Bolo podaných 1 386 protestov prokurátora, úspešných bolo 1 183. Upozornení bolo podaných 1 848, úspešné 1 563. Bolo vykonaných 1 409 previerok na zachovanie zákonnosti v činnosti orgánov verejnej správy. Ďalej tu je oblasť občianskosúdna, kde prokuratúra mala 1 866 vstupov do súdneho konania a 53 návrhov na začatie občianskosúdneho konania. No a potom tu je jedna oblasť, je to oblasť, ktorá rozdeľuje nielen odbornú verejnosť, ale aj u nás na prokuratúre, a to sú mimoriadne dovolania. Mimoriadnych dovolaní alebo podnetov na mimoriadne dovolanie bolo vybavených 1 923. Je tu konštatované, že je to úspech, čo by som ja osobne netvrdil. To je vec uhla pohľadu. A podaných bolo 295 mimoriadnych dovolaní. Keď som po nástupe na Generálnu prokuratúru prezentoval svoj názor, že tento inštitút na prokuratúre buď nemá čo hľadať vôbec, alebo má byť do absolútnej miery okresaný, a to iba vo výnimočných prípadoch. Pretože ak sa tu tvárime, že máme právnu istotu nejakých súdnych rozhodnutí, tak neviem, kde je tá právna istota, keď po roku vám niekto zruší rozhodnutie, hej, na základe ktorého ste už vy konali, urobili ste nejaké opatrenia, a potom sa povie, že to je celé o ničom. Ak niekto považuje alebo vykrikuje, že sme prokuratúra sovietskeho typu, je to absolútne nezmysel. Ale toto je jeden z prvkov, lebo to je vlastne dozor nad súdmi. To je jeden z prvkov, ktorý podľa mňa už na prokuratúre nemá čo hľadať, alebo v maximálne okresanej miere. To môžu byť veci rodinné, to môžu byť veci, kde hrozí štátu nejaká ujma. Ale tento inštitút je zneužívaný. Je zneužívaný tým, že pokiaľ niekto neuspeje na prvom stupni, nie je to v jeho prospech, druhý stupeň, nie je to v jeho prospech, tak prečo by som neskúsil niečo, čo je stále v zákone, tak podám podnet na mimoriadne dovolanie. No, ja by som ho tiež podával, pretože to je nespoplatnené. A to je, prepáčte za výraz, taká posledná „štichpróba“. Takže netvrdím, že toto je úspech, že sme my vybavili 1 930 podnetov. Hovorím, nemám veľký úspech u niektorých kolegov, ale z tohto stanoviska neustúpim, pretože, ako som spomínal, tento inštitút už bol zrušený aj v Rusku, hej. Tak to je ten nadrezort takzvaný a za tento inštitút sme bombardovaní aj Európskou úniou. Takže ja si myslím, že dozrel čas, kedy je treba redukovať možnosť prokuratúry, hovorím, sám som proti sebe, možnosť redukovať tieto inštitúty na absolútne minimálnu mieru. Ďalšou kapitolou je činnosť Úradu špeciálnej prokuratúry. Tento útvar prokuratúry má špecifické postavenie, aj keď pracuje podľa štandardných postupov Trestného zákona, Trestného poriadku, ale má výnimočné to, čo patrí do jeho pôsobnosti. To sú úkladné vraždy, korupčné trestné činy, organizovaná kriminalita a potom trestné činy proti majetku, kde škoda alebo neoprávnený prospech dosahuje najmenej 6 650-tisíc eur. Prokurátori ÚŠP majú skladbu trestných činov, najmä násilné trestné činy a majetkové trestné činy. A tieto majetkové sú ale špeciálne, to sú najčastejšie trestné činy, ktoré poškodzujú finančné záujmy Európskych spoločenstiev, a trestné činy daňové. Napokon sú to trestné činy organizovaného charakteru a korupčného charakteru. Tu si kolegovia z ÚŠP môžu gratulovať, pretože tu, naopak, títo pracujú so špecializovanými útvarmi polície, ktoré sú na diametrálne odlišnej úrovni, ako tie na nižších útvaroch, lebo sú tam ľudia, ktorí naozaj niečo prešli. Sú tam ľudia, ktorí sú odborne zdatní nielen v oblasti trestného práva, ale hlavne v iných oblastiach. Toto boli zhruba základné tézy. Pokiaľ ide o finančné zabezpečenie prokuratúry, dlhodobo, to nebolo iba v 2012, to bolo aj predtým a to je aj teraz, dlhodobo prokuratúra požaduje – a ja tu tvrdím, oprávnene – nejaký objem finančných prostriedkov na zabezpečenie činnosti prokuratúry, ktorý nedostávame, ktorý bol podľa mojich vedomostí v roku 2012 skresaný o nejakých 10 aj niečo miliónov. Tento rok je to isté. Potom sa musí dopĺňať rozpočtovými opatreniami každý rok, a nie jedným. Nakoniec keď sa to doplní, tak sa dostávame ku stavu, ktorý prokuratúra pýtala na začiatku roka. Neviem, toto je boj s veternými mlynmi a každý rok sa o to snažíme. Nikto nepýta niečo, čo nepotrebuje. Ale pokiaľ ja mám kapitálové výdavky v takom rozsahu, že slúžia maximálne na prevádzku alebo na odstránenie havarijných situácií, no tak potom asi iné robiť nemôžem. Pokiaľ mám budovu takú, ako je budova Generálnej prokuratúry, ktorá absolútne nevyhovuje potrebám prokuratúry a okrem toho ešte budova pamiatkovo chránená, tak potom ja tam musím, samozrejme, dávať peniaze na údržbu tej budovy, ale ja z toho nemám žiadny efekt. Ja nemôžem dávať na rekonštrukciu tej budovy, ale na to, aby bola v takom stave, aby som potom nemal problém s pamiatkarmi. Takže našou úlohou je, začal som už aj nejaké rokovania, aby sme túto budovu buď zamenili, alebo získali budovu úplne novú. To je z mojej strany, ak dovolíte, všetko.