Kollár, Jozef, poslanec NR SR (2014-07-08):
Ďakujem pekne za slovo. Vážený pán predseda, vážený pán minister, dámy a páni. Ja začnem na úvod po tom, čo som si veľmi pozorne pozrel diskusiu aj z uplynulého týždňa, aj tá, ktorá pokračovala v druhej časti dnes, tak na úvod začnem takým konštatovaním. Možno mnohí z vás na vysokých školách študovali predmet, ktorý sa volal logika, to bol taký predmet v prvom semestri na ekonomickej univerzite a tam ten predmet začínal takou otázkou, odpovedzte, či je ten výrok správny, alebo nesprávny: Jano má uši, somár má uši, je Jano somár? To bolo úplne na prvej hodine, proste na predmete logika, ktorý sa prednáša na univerzitách v prvom semestri. Prečo hovorím toto na úvod? Celý uplynulý týždeň, keď prebiehala rozprava k tomuto predloženému zákonu, tak nás pán minister Žiga ubezpečoval o tom, že tento predložený návrh zákona vôbec, ale vôbec neumožňuje vývoz vody zo Slovenska. Pýtam sa, čo sa zmenilo medzi piatkom minulého týždňa a dnešným dňom, že zrazu tá pompézna tlačovka premiéra o zmene ústavy? Tak ak platí ten prvý výrok – samozrejme, že vrátim sa k tej logike, ten výrok je nesprávny, že keď Jano má uši aj somár uši, to ešte neznamená, že Jano je somár, že? – to znamená, že ak platí tento prvý výrok, ktorý hovoril pán minister Žiga, a teraz ho presne odcitujem, nechajte si prehrať záznam vášho vystúpenia z minulého týždňa – ste povedali, pán minister, že tento predložený zákon v tej podobe, v akej je predložený, vôbec neumožňuje vývoz vody zo Slovenska, vy sám ste sa uplynulý týždeň odvolávali na čl. 4 Ústavy Slovenskej republiky, keď ste ho, myslím, aj citovali, že prírodné zdroje, medzi ktoré patrí aj voda, sú vlastníctvom, vo vlastníctve štátu Slovenskej republiky, a že opozícia sa mýli a že opozícia zavádza, a proste okolo toho bola veľká, veľká argumentačná vojna, že tento predložený návrh zákona, ale vôbec neumožňuje vývoz vody zo Slovenska – pýtam sa, čo sa stalo, čo sa zmenilo medzi koncom uplynulého týždňa a dneškom, že ste ráno, nie vy, ale pán premiér, museli urobiť tlačovku, v ktorej ste teda oznámili pompézne, že prídete s návrhom, alebo že ste pripravení zmeniť ústavu, kde by to bolo explicitne zapísané? Na strane druhej ste hovorili, pán minister, to bolo tesne pred obedňajšou prestávkou minulý týždeň v rozprave k tomuto zákonu, ste hovorili o tom, že preto je tento zákon nevyhnutný, pretože vývoz vody zo Slovenska je možný už dnes podľa súčasne platných predpisov, len v súčasnosti o tom môže rozhodnúť, citujem opäť vás, „úradník z odboru životného prostredia“. A vy týmto zákonom chcete posunúť túto kompetenciu na úroveň ministra až nakoniec teda vlády, vláda o tom rozhodne, a že teda zavádzate konečne poriadok do týchto vecí. Vy ste priamo hovorili o tom, že toto je jeden z účelov zákona, že chcete, citujem teraz opäť vás, nechajte si to prehrať, „chcete umožniť vláde, aby zakázala vývoz vody zo Slovenska“. Týmto zákonom to chcete vláde umožniť, to ste doslova povedali, lebo dnes o tom podľa súčasne platných zákonov môže rozhodnúť úradník z odboru životného prostredia. No tak, nehnevajte sa, keď si dáme teraz naozaj na jeden stôl všetky tieto argumentaria, všetky tieto argumenty, ktoré tu odzneli, tak z toho mi naozaj, ako prvé mi to napadlo, že som si zaspomínal na ten predmet logika z prvého semestra ekonomickej univerzity. Niečo proste potom nesedí. Preto aj ja považujem predložený návrh zákona za nič iné ako bohapustú, skrytú privatizáciu pitnej vody na Slovensku a myslím, že na podporu tohto tvrdenia v rozprave aj uplynulý týždeň, aj dnes odznelo množstvo argumentov, ktoré už by bolo mrhaním času opakovať dookola. Po druhé, prečo hovorím o skrytej privatizácii? No preto, lebo predmetný návrh sleduje cieľ legislatívne prikryť vývoz vody do zahraničia, len nehovorí priamo o exporte vody, ale o poskytovaní vodohospodárskych služieb. A hovorí vlastne priamo predložený návrh zákona o tom už známom prideľovaní licencií a o povolení, však koniec koncov ste ich aj nacenili, keď tam v zákone hovoríte – myslím, že je to § 17 – , hovoríte o tom, že za kubík sa bude platiť 40 centov. Takže, pán minister Žiga, usvedčujete sa sám, keď hovoríte o tom, že takýto zákon potrebujeme, lebo, citujem, „dnes štátne orgány nemajú oporu v legislatíve, ak by chceli vývoz vody zakázať“. To ste povedali pred tou obedňajšou pauzou minulý týždeň v rozprave. A ráno potom na nasledujúci deň, opäť som v minulom týždni pri tej prvej, prvej veľkej procedúre, diskusii o tomto zákone, ste zase, naopak, sa odvolávali na ten spomínaný čl. 4 ústavy. No tak fakt logický chaos, ktorý z toho vznikol, a myslím si, že nielen v mojej hlave. Po tretie, ak platí, že Slovensko má pitnej vody prebytok, tak potom, a tu chcem predoslať dve veľmi kľúčové podmienky, tá prvá, pri dodržaní všetkých pravidiel ochrany životného prostredia, a tá druhá, ak je správna – ja nie som vodohospodár, ak nepoužijem úplne presnú terminológiu, tak sa ospravedlňujem, lebo nikdy som sa nesnažil byť univerzálnym politikom, ktorý sa vyjadruje úplne k všetkému –, tá druhá podmienka, ak je dodržaná jednoduchá reprodukcia. Poviem to mojím slovníkom, to znamená, že ak máme vybilancované na strane jednej obnoviteľné zdroje pitnej vody, ktoré sa dokážu reprodukovať, a na strane druhej našu spotrebu pitnej vody, ak táto bilancia je v poriadku, tak potom tvrdím, že pri dodržaní týchto dvoch podmienok, opakujem, tú prvú podčiarkujem, pri dodržaní všetkých pravidiel ochrany životného prostredia, som za, aby sa v takomto prípade prebytky pitnej vody mohli aj vyvážať. Hovorím ešte raz: prečo nie? Ale musím jedným dychom dodať, nie na základe takej regulácie, takého zákona, ktorý ste priniesli do parlamentu. Budem o chvíľočku hovoriť, nazvem to, o nejakom konštruktívnom riešení, ktoré by malo spomínaný vývoz vody, ale jedným dychom podotýkam, za uvedených dvoch podmienok umožniť. Hovoril o tom veľa aj kolega Chren, že ak má o tom rozhodnúť teda dnes podľa platnej legislatívy referent odboru životného prostredia, podľa vášho návrhu, minister príde do vlády, predloží návrh, vláda rozhodne. Ak tvrdíte, že chcete týmto zákonom umožniť vláde zakázať vývoz vody, tak sa potom pýtam, prečo tam priamo sa hovorí o tých 40 centoch za kubík? To je čo? To je, 40 centov má stať kubík zakázaného vývozu? Alebo ako tomu treba rozumieť? (Vyslovené s pobavením.) Čiže jednoznačne chcete legislatívne prikryť vývoz vody zo Slovenska, alebo aby som bol korektný, použijem minulý čas, chceli ste, pretože po dnešku zdá sa, že aj predseda SMER-u zareagoval na to trochu inak. Ja si myslím, že celkom pochopil obrovské politické náklady, ktoré so sebou predloženie takéhoto zákona nesie, a že to je to úplne primárne, prečo zrazu takýto zvrat v tejto téme dnes ráno. Len opäť mi chýba tá logika. Opäť som u toho Jana a u toho somára, jeden má uši, druhý má uši a z toho nevyplýva, že Jano je somár. Opäť mi chýba v tom logika, lebo ak platí, ak máme veriť, že vyjadrenie premiéra z dnešnej tlačovej konferencie o snahe zmeniť ústavu, ktorou by sa zakázal vývoz, tou zmenou, vývoz vody zo Slovenska, tak sa potom pýtam, prečo ste minútu po tej tlačovke tento zákon nestiahli? To mi opäť nedáva, nedáva logiku. No a teraz k tomu spomínanému konštruktívnemu riešeniu. Teda ak budú splnené tie dva predpoklady, dve podmienky, o ktorých som hovoril, čiže bilancia je v poriadku, poviem to po lopate, zjednodušene, krajina si môže dovoliť prebytok vody vyvážať, lebo vieme pokryť našu vlastnú spotrebu, a súčasne sú dodržané všetky pravidlá ochrany životného prostredia, tak teraz pár slov, ako by takýto vývoz vody mal byť a mohol byť systémovo riešený. Tu chcem predoslať, že nie je potrebné objavovať objavené. Nie je potrebné objaviť opäť koleso ani oheň, ani peniaze, stačí, ak sa pozrieme na to, čo bolo objavené pred takmer dvadsiatimi rokmi v roku 1995 v Nórsku. A tu stačí k slovíčku voda, ak si za písmenko  v) dosadíme písmenko r) a za písmenko d) dosadíme písmenko p). Áno, na miesto slovíčka vo-da dostaneme slovo ro-pa. Teraz nejdem porovnávať tieto dve suroviny, ani porovnávať ich trhovú cenu, ani ich zásoby, ani ich mieru reprodukovateľnosti, ani nič podobné. Len hovorím o tom s istým zjednodušením preto, aby sme sa opäť vrátili do roku 1995, kedy bol v Nórsku založený globálny nórsky fond. Moji predrečníci, niektorí, minulý týždeň v rozprave tak útržkom to slovíčko, nórske fondy, nórsky fond tu spomenuli, ale naozaj len útržkom, len tak heslovite. Ja si myslím, že nie úplne každý musí poznať detaily a mechanizmy, ako takýto fond funguje. Chcem povedať, že tento nórsky fond... Takto. Po druhej svetovej vojne, všetci vieme, že začal veľmi strmý ekonomický rast v Nórsku práve v súvislosti s objavením sa veľkých zásob ropy blízko nórskeho pobrežia. Dnes príjmy z predaja ropy predstavujú v Nórsku 50 až 60 % celkových príjmov z exportu a samotný ropný priemysel sa podieľa približne 30 % na príjmoch štátneho rozpočtu. A teraz tá pointa. Hlúpa vláda by skutočne všetky príjmy z ropy a plynu každý rok prejedla v očakávaní, že tie zásoby sú forewer, že sú nekonečné a že tu budú navždy, raz a navždy. Poznám aj krajinu, ktorej sa v istom bežnom hospodárskom roku, finančnom roku podarilo čiastočne zvýšiť mieru výberu daní a vzápätí v tej krajine prišla vláda s návrhom, čo všetko bude v krajine od zajtra zadarmo. Ja tvrdím, že nič na svete nikdy nie je zadarmo. To tak jednoducho neplatí. Koloval taký jeden vtip, ja som ho tu myslím niekedy, ešte za nášho vládnutia hovoril spoza tohto pultu, že keď sa narodilo socialistické zdravotníctvo, tak pri tej kolíske boli tri sudičky. Tá jedna hovorí: Ja ti, milé socialistické zdravotníctvo, prajem, aby si bolo na svetovej úrovni. Celkom fajn veštba alebo prianie pri narodení dieťaťa. Tá druhá sudička hovorí: Ja ti, socialistické zdravotníctvo, želám, aby si bolo pre všetkých občanov. Tiež samo osebe ten výrok je fajn, nemá žiaden protiargument. A tá tretia sudička hovorí: Milé socialistické zdravotníctvo, ja ti želám, aby si bolo zadarmo. Ako dopadlo socialistické zdravotníctvo? Zase z logiky, z povahy veci vyplýva, že ak má byť na svetovej úrovni a pre všetkých, potom nikdy nemôže byť zadarmo. Ak bude zadarmo, čo chceli socialisti a komunisti, a súčasne malo byť pre všetkých, tak nemohlo byť nikdy na svetovej úrovni. A ak malo byť na svetovej úrovni a pre všetkých, tak nemohlo byť zadarmo. To jednoducho z logiky veci toto všetko vyplýva. Múdra nórska vláda však postupovala úplne inak. Bola si vedomá troch kľúčových rizík. To prvé riziko je v podobe nevyspytateľnosti ropného trhu a hlavne volatility cien. A tu keď sme u vody, tak v istom okamihu možno budeme navzájom súhlasiť, viacerí v tejto miestnosti, že sa môžeme, možno my už nie, možno generácie, ktoré prídu po nás, dožiť toho, že tá voda raz môže byť ale sakramentsky drahá. Teraz nechcem dávať nejaké zásadné súdy typu, že bude podobne drahá ako ropa, alebo že v istom okamihu môže aj prevýšiť dnešnú cenu ropy, ale nechajme špekulácie bokom. Ja len hovorím, že múdra nórska vláda si bola vedomá nevyspytateľnosti trhu s ropou, stále si dosaďme za slovíčko ropa slovíčko voda, aby sme mali tú paralelu stále na pamäti, najmä pokiaľ ide o volatilitu cien. Po druhé, si bola vedomá nórska vláda druhého rizika, ktoré je v podobe vyčerpateľnosti zásob ropy. Ja keď som bol dávno, pred pätnástimi rokmi v Dubaji, tak sme boli v takom jednom krásnom múzeu, kde nám ukazovali, ako celý ten zázrak odštartoval, keď vytryskla ropa. Tak pred tým, než sa tak stalo, tak tí beduíni naozaj žili v stanoch, ktoré boli ušité, myslím, že z mechúrov, a teraz neviem, myslím, tiav, tie beduínske stany. No, mám obavy, že v istom okamihu, keď zásoby ropy dôjdu, no tak Dubaj sa zmení opäť na krajinu beduínov, ktorí budú žiť v stanoch. Prečo? Pretože pôžitky, benefity, efekty z tej ropy dokázali prejesť v rámci päťdesiatich, sedemdesiatich rokov nejaké tri, štyri generácie. A po tretie, tá múdra nórska vláda si bola vedomá teda tretieho rizika, a to je straty sociálnej inklúzie v spoločnosti, alebo sociálnej súdržnosti spoločnosti. Keď už nič iné, tak socialistom aspoň toto riziko by malo byť jasné. Sociálna súdržnosť, sociálna inklúzia, o chvíľočku uvidíme, prečo tento tretí bod tak zdôrazňujem. No a tak sa teda nórska vláda rozhodla v tom roku ´95, že vytvorí systém, ktorý by garantoval medzigeneračný transfer bohatstva. Teda to, že sa objavila po druhej svetovej vojne, že sa objavili veľké zásoby ropy blízko pobrežia, aby to neskonzumovala, neprejedla jedna jediná generácia, aby došlo k transferu, podotýkam, bohatstva, aby z toho mali pôžitok a benefity aj ďalšie generácie v budúcnosti. A tak teda zriaďuje v tom roku ´95 nórska vláda globálny penzijný fond, ktorý má skratku GPFG (The Government Pension Fund – Global). Nórsko sa stalo štátom, ktorý má najväčšie kapitálové rezervy na hlavu na svete. To si treba dobre zapamätať. A prognózy hovoria, že nórsky penzijný fond sa stane najväčšou kapitálovou rezervou sveta, mal by dosahovať hodnotu až 900 mld. USD. Vedel by som siahodlho hovoriť o tom, z čoho pozostávajú príjmy takého nórskeho fondu a z čoho pozostávajú výdavky, ale chcem uviesť jeden kľúčový bod, a to je ten, že takýto nórsky penzijný fond je plne integrovaný do štátneho rozpočtu a je manažovaný Centrálnou bankou Nórska. Žiadne, žiadni politicky nominovaní, takí, onakí ašpiranti, nominanti, so vzdelaním, bez vzdelania, so skúsenosťami, bez skúseností, žiadne handrkovanie o tom, ktorá, aká komisia, kedy, akého nominanta, kam vymenuje. Jednoducho Centrálna banka Nórska manažuje tento fond. A že ho manažuje dobre, o tom svedčí to, že dnes nórsky penzijný fond drží 1 % akcií celého sveta, podotýkam, a jeho hodnota brutálne z roka na rok narastá. Nielen tým, ako rastú príjmy z predaja ropy a plynu, ale samozrejme tým, ako Centrálna banka Nórska tento fond dokáže zho-dno-covať. Myslím si, že ešte išli tí Nóri ďalej a okrem tej spomínanej medzigeneračnej solidarity alebo transferu bohatstva na budúce generácie dokázali o to svoje bohatstvo sa podeliť aj v medzištátnej solidarite a mnohí z vás poznajú benefity nórskych fondov aj na Slovensku. Ročne myslím, že tam tečie až 1,7 mld. eur na tie granty rôzne, ktoré idú pre rôzne krajiny podľa zase prísne stanovených podmienok. Čiže chcem len na margo pri tom jednovetnom odbočení hovoriť aj o medzištátnej solidarite, nielen medzigeneračnej v rámci ľudí, obyvateľov Nórska. No a teraz, čo je úplne podstatné? Príjmy nórskeho fondu plynú zo spoločností, ktoré podnikajú v odvetví. Ale, pozor, ropné a plynárenské spoločnosti odvádzajú okrem bežnej firemnej dane, korporátnej dane z príjmu vo výške 28 % ešte ďalších 50 % dane z príjmu. Dalo by sa to vo voľnom preklade uviesť ako daň za pridanú ziskovosť. Keď si to sčítame, to je 78-percentná daň z príjmu. A tak sa teda pýtam, pán minister Žiga, čo tak vycestovať do toho Nórska, pozrieť sa ale úplne detailne na mechanizmus, ako taký nórsky globálny penzijný fond funguje a ak niekedy v budúcnosti povoliť vývoz vody zo Slovenska pri splnení, podčiarkujem, dvoch podmienok, dodržaní pravidiel ochrany životného prostredia a tým, že nám to kvantita a kvalita tej vody umožní, čiže tá bilancia bude surplus, bude v prebytku medzi zdrojmi, obnoviteľnými zdrojmi a spotrebou na strane druhej, tak čo tak zriadiť presne identický mechanizmus aj na Slovensku? To si ale myslím, pán minister, dve veci. Nemali by sme tu dvojtýždňovú prekáračku o tom, či ten zákon, ktorý ste predložili, umožňuje vývoz vody, alebo ho zakazuje. Raz ste tvrdili, že ho vlastne neumožňuje. Tak prečo to chcete zakazovať od dneska ústavou? Potom zase hovoríte, že len zavádzate do veci poriadok. No toto všetko by išlo bokom. A viete, prečo by to išlo bokom? Pretože by sme sa tu nebavili o udeľovaní licencie alebo povolení na vývoz vody za tých 40 centov za kubík. Nebavili by sme sa o transparentnosti, netransparentnosti. Súťaž taká, onaká, hentaká. Ja osobne už som stratil po relatívne krátkej dobe štyroch rokoch pobytu vo vrcholovej politike dôveru alebo očakávanie v to, že na Slovensku sa vôbec niekedy nejakú súťaž podarí transparentne doviesť do konca. A dosiahli by ste nastavením princípov fungovania nórskeho globálneho penzijného fondu na podmienky Slovenska, ale namiesto komodity ropa by tam bola komodita voda, dosiahli by ste naozaj dve veci. Po prvé, benefity z výťažku z predaja vody v takomto prípade by neplynuli do vrecák úzkej skupiny ľudí. Akokoľvek by sme to prikryli zase súťažami, kritériami, pravidlami, čímkoľvek, vieme na konci dňa, ako to celé vždy spravidla dopadá. Veď teda nežijeme prvú hodinu po nežnej revolúcii, ale odvtedy uplynulo takmer 25 rokov. Tak máme dostatok historických skúseností, ako to vždy s tými verejnými súťažami na Slovensku dopadlo. Čiže benefity by plynuli do toho fondu. A súčasne by platilo, že boli by rozložené medzigeneračne. Dochádzalo by k spomínanému transferu bohatstva na niekoľko generácií, ktoré prídu po nás. Toto by som považoval za solidárne, za transparentné a za správne. Len hlúpa vláda to urobí tak, že vlastne prírodné zdroje skonzumuje, skonzumuje ich tu a teraz a benefity z toho bude mať naozaj zopár vybraných jednotlivcov. Veď koniec koncov tak to bolo aj v prípade fotovoltaiky, v prípade CO2 a ďalších vecí. Ale veď o tom už tu bolo v rozprave prediskutovaných množstvo a množstvo slov a viet. Takže nech si divák alebo poslucháč alebo v tejto sále sediace kolegyne a kolegovia urobia názor, do ktorej kategórie potom naša vláda patrí. Či do tej kategórie múdrych vlád alebo menej múdrych, alebo hlúpych vlád. Takže nehrajme sa tu teraz na slovíčka, na všelijaké prestrelky, chceme, nechceme prikryť legislatívne vývoz vody zo Slovenska. Ak je ten váš úmysel naozaj čistý a poctivý, tak to urobte tak. Neprenášajte kompetencie udeľovania licencií na vývoz z úradníka odboru životného prostredia na ministra, z ministra na vládu. Potom, keď ste pod verejným tlakom, tak poviete, že vy chcete týmto zákonom vláde umožniť zakázať vývoz vody zo Slovenska. Toto sú naozaj tanečky, ktoré chtiac alebo nechtiac ma prinútili sa vrátiť do roku ´75, keď som študovať, ospravedlňujem sa, ´79, keď som študoval ten prvý semester a ten predmet logika na Ekonomickej univerzite. Toto je práve potom dôvod, prečo som podpísal aj ja tú petíciu. Nehnevajte sa na mňa, zabudol som meno toho kolegu z prvého radu, ktorý tu pred chvíľou diskutoval a udržiaval ten oheň za stranu SMER – sociálna demokracia, keď tu uviedol takú vetu, z ktorej sme sa tu všetci smiali, že ktosi platil tých protestujúcich, čo tu stanovali minulý týždeň pred vchodom do hradného areálu. No toto mi už naozaj pripomína takú atmosféru spred roka ´79, ´89, pardon, hej, keď vždy komunisti podozrievali disidentov a disidenti komunistov, kto koho kedy za čo platil. No proste zlé, zlé, zlé. Proste priznajte si, pán minister Žiga, že bol tu, a verím, že je a stále bude úplne jasný a merateľný spoločenský tlak, že už trošku také malé svetielko na konci tunela, že už ten prostý pospolitý slovenský ľud vám naozaj nenaletí na všetko. Že už nemôžte prísť do tejto snemovne s čímkoľvek, kedykoľvek, rehotať sa a byť arogantný. Veď koniec koncov o arogancii moci vám hovoril sám vlastný váš predseda na ostatnom sneme, ktorý ste nazvali pracovný. Takže naozaj nerobme si z ľudí na Slovensku hlupákov. Pomenujme veci pravým menom. Ak vám ide o zákaz vývozu vody, tak to, preboha, urobte, ale nie takýmto zákonom. Ak vám ide o umožnenie vývozu vody, ktorý paradoxne, možno pre vás paradoxne, aj ja podporujem, ak budú dodržané dve podmienky, ochrana životného prostredia a že nám to umožní kvalita a kvantita tej bilancie medzi zdrojmi a spotrebou pitnej vody, tak potom prečo nie. Ale robme to tak, aby z toho mali benefit a profit naozaj všetci obyvatelia Slovenska. A dokonca nielen tí, ktorí tu žijú dnes, tu a teraz, ale aby ten benefit bol, to bohatstvo bolo naozaj v tom medzigeneračnom transfere posúvané aj na generácie, ktoré prídu po nás. Potom vášmu zámeru, pán minister Žiga, uverím, ak prídete s takouto veľmi analogickou a obdobnou schémou, ako fungujú nórske globálne penzijné fondy. Len namiesto výťažku z predaja, výťažku z predaja ropy na Slovensku by to toho v budúcnosti plynuli výťažky z predaja vo-dy. Ak s takýmto návrhom prídete, všetkými desiatimi ho podporím. Ďakujem veľmi pekne.