P. Hrušovský, predseda NR SR: (2003-11-11):
Panie poslankyne, páni poslanci, otváram rozpravu o tomto bode programu. Chcem vás informovať, že písomne som dostal do rozpravy 5 prihlášok a to sú za poslanecký klub Komunistickej strany pán poslanec Ondriaš, Smeru Robert Fico, HZDS Sergej Kozlík a ďalej sú prihlásení páni poslanci Fajnor a Kondrót. Nech sa páči, pán poslanec Ondriaš. K. Ondriaš, poslanec: Vážený pán predseda, vážení páni ministri, vážené poslankyne, vážení poslanci, v mojom príspevku na faktoch ukážem, že privatizácia strategických podnikov mala negatívny vplyv a ich doprivatizácia bude mať opäť negatívny vplyv na rozvoj Slovenska. O pár dní si budeme pripomínať už 14. výročie ekonomickej, politickej a duchovnej závislosti Slovenska od zahraničia, ktorá spôsobila úpadok veľkej časti slovenskej spoločnosti. Predpokladaný návrh zákona o doprivatizácii strategických podnikov je súčasťou tejto zahraničnej závislosti. Má ju viac upevniť a zabezpečiť jej dlhodobé trvanie. Má nahradiť naše štátne vlastníctvo kolonizačným vlastníctvom. Doprivatizáciou strategických podnikov stratíme ešte viac z našej ekonomickej suverenity, ktorá je úzko spojená s našou celkovou suverenitou. Ako uvádzajú fakty počas našej viac ako tisícročnej histórie, Slovensko bolo už odpradávna viac alebo menej kolonizované. Poukázal by som na to citátom Michaela Parentiho, prednášateľa sociológie a politológie na Kalifornskej štátnej univerzite v USA: „Ľudia, ktorí pracovali až na smrť v baniach Karola Veľkého na začiatku IX. storočia v Európe, boli Slovania. Zotročenie Východoeurópanov bolo také časté a také dlhé, že pomenovanie Slovan sa stalo synonymom pre otroctvo. Skutočne, anglické slovo Slave (otrok = pozn. autora) je odvodené od slova  Slovan, Slav. Východná Európa bola počiatočným zdrojom akumulácie kapitálu a v XVII. storočí sa už stala úplne závislou od západného spôsobu výroby.“ Ekonomická a politická závislosť Slovenska od zahraničia je už tradičná. Vždy nám niekto na Slovensku vládol a vždy niekto mal sprivatizovaný náš majetok a vlastníci sa len menili. Napr. počas slovenského štátu stačilo len šesť rokov, aby podiel nemeckého kapitálu v slovenských spoločnostiach stúpol zo 4 % v roku 1938 na 51,6 %. Slovensko sa oddelilo od západoeurópskej závislosti len počas 40 rokov socializmu, čo bolo sprevádzané rozvojom priemyslu, poľnohospodárstva, kultúry a životnej úrovne. Po prevrate v roku 1989  aj zásluhou privatizácie sa Slovensko dostalo opäť pod zahraničný ekonomický a politický vplyv. Budem to dokumentovať neskoršie faktmi, ale najskôr zacitujem zahraničných profesorov, ako oni charakterizujú privatizáciu a výsledky privatizácie v bývalom socialistickom bloku po roku 1989. Zacitujem ešte raz Michaela Parentiho prednášateľa sociológie na Kalifornskej štátnej univerzite: „Len čo si kapitalizmus upevnil pozíciu vo východnej Európe a v bývalých krajinách Sovietskeho zväzu, tvrdo pracoval, aby si tam zabezpečil dlhotrvajúci nový poriadok pľundrovania korporáciami, individuálnej chamtivosti, malých platov, nezmyselnej pop kultúry a ohraničenej volebnej demokracie, zabezpečil demontáž ľudového vlastníctva, produkcie a sociálnych programov, integroval tieto komunistické krajiny do globálneho kapitalistického systému vyvlastnením ich pôdy, pracovnej sily, prírodných zdrojov, trhu, aby ich mohol rýchlo transformovať medzi chudobné krajiny tretieho sveta. Všetko toto americké médiá vítali a oslavovali ako veľký pokrok humanity. Bývalé komunistické krajiny sa rekolonizujú západným kapitálom.“ Budem citovať Chomského profesora lingvistiky na Cambridgeskej univerzite v USA: „Tzv. reformy, ktoré sa začali v bývalom Sovietskom zväze v roku 1985, boli úmyselne naprojektované vonkajšími a vnútornými poradcami pre ľudské práva a demokraciu tak, aby vrátili Sovietsky zväz na úroveň krajín tretieho sveta. Armády západných expertov prišli pomôcť týmto štátom v období prechodu písať zákony, ktoré pripravia cestu pre ekonomickú a politickú závislosť. Modelom pre postup vykorisťovania východnej Európy môže byť napr. Mexiko alebo Brazília.“ Budem citovať Edwarda Hermana, profesora financií na Pensylvánskej univerzite v Spojených štátoch amerických: „Áno, “reformy“ v Rusku, rýchla privatizácia ekonomiky a otvorenie dverí zahraničnému obchodu, investíciám a financiám bolo sprevádzané historicky unikátnym ekonomickým a sociálnym úpadkom, ktorý nemá obdobu v mierových časoch. Toto ožobráčilo väčšinu populácie a zaradilo Rusko medzi krajiny tretieho sveta.“ Aby som necitoval len zahraničie, uvádzam citát Jána Chryzostoma kardinála Korca z júla 2001: „Nech by sme akceptovali akékoľvek zložitosti vývoja, tak dnes nie sme hospodársky ani tam, kde sme boli na sklonku osemdesiatych rokov.“ Zacitujem bývalého ministra vnútra Ladislava Pittnera z júna 2000, ktorý uviedol: „Približne 100 mld. korún sa nelegálne pobralo zo Slovenska. A v našich bankách je zlých úverov, teda nesplácaných a bez reálnych záruk za 140 mld. korún.“ Zacitujem z najlepších svetových organizácií. Zacitujem zo správy Svetovej banky z roku 1999 o výsledkoch privatizácie v bývalých socialistických krajinách: „V roku 1989 okolo 14 mil. ľudí v socialistických krajinách strednej a východnej Európy žilo pod hranicou chudoby. V strede deväťdesiatych rokov, za 5 rokov kapitalizmu to bolo už 147 mil., každý tretí obyvateľ.“ Zacitujem zo správy OSN z roku 1999 o privatizácii vo východnom bloku: „Zavedenie kapitalizmu v bývalých socialistických krajinách bolo doslova smrteľné pre 9,7 mil. ľudí, ktorí by teraz boli žili, keby sa tam kapitalizmus nezaviedol.“ Pre zaujímavosť, len toto číslo zločinov kapitalizmu v bývalom socialistickom bloku za 8 rokov je 4,2-krát vyššie ako počet obetí stalinských gulagov  počas 33 rokov. V prepočítaní na počet obetí za 1 rok kapitalizmus zabíja vo východnom bloku až 17-krát viac ako stalinské gulagy. To hovoria číslo zo správy  OSN. Ako privatizácia zmenila život detí. Opäť zacitujem zo štúdie Detského fondu (UNICEF) OSN z roku 1999: „Väčšine z odhadovaného počtu 150 mil. detí zo strednej a východnej Európy a bývalého Sovietskeho zväzu sa po roku 1989 zhoršila životná úroveň. V strednej a východnej Európe sa znova objavila diftéria a tuberkulóza. Počet ľudí nakazených vírusom HIV sa zvýšil z 30 000 v roku 1995 na 270 000 v roku 1998. Medzi dospelými sa zvýšil počet alkoholikov, telesne a duševne chorých, narkomanov, čo malo vplyv na dezintegráciu rodín a vznik nového fenoménu, akým sú sociálne siroty.“ Všetky tieto fakty jasne ukazujú, že po roku 1989 Slovensko a celý socialistický blok bol ekonomicky a politicky obsadený. Základom tohto stavu bola privatizácia podnikov vo všeľudovom vlastníctve a privatizácia strategických podnikov. Vrátim sa k privatizácii. Základy na rozbehnutie veľkej privatizácie položila prvá Dzurindova vláda krátko po svojom nástupe v roku 1999. Urobila tak novelizáciou zákona o veľkej privatizácii a zrušením zákona o strategických podnikoch. Presne toto zahraniční privatizéri od vlády čakali a kvôli tomu ju aj podporovali vo voľbách 1998. Počas štyroch rokov prvej Dzurindovej vlády dosiahli príjmy z privatizácie štátneho majetku takmer 300 mld. korún, čo je viac ako ročný príjem štátneho rozpočtu. Paradoxne tento príjem nezlepšil situáciu v školstve, v zdravotníctve, dôchodkoch alebo v reálnych mzdách, nezabezpečil rozvoj Slovenska, skôr situáciu zhoršil. Paradoxne po privatizácii podnikov, keď sme dostali za ne stovky miliárd korún, musíme spoplatňovať školstvo a zdravotníctvo. Ja by som chcel ukázať obrázky, aby som na číslach ukázal, ako sa zmenili niektoré hospodárske parametre Slovenska po privatizácii po roku 1989 a po privatizácii strategických podnikov. Na faktoch by som chcel ukázať, že privatizácia neprospieva Slovensku a Slovensku neprospeje ani doprivatizácia strategických podnikov. Ja by som prosil, ak je to možné... (Šum v sále.) Prosím vás, kúpili sme za drahé milióny zariadenia, aby sme mohli predvádzať odtiaľto aj obrázky. (Ruch v sále.) Prosím vás, páni poslanci, nie ste v kravíne, veď nehučte. Na prvom obrázku by som chcel ukázať, že podiel súkromného sektora na hrubom domácom produkte v percentách začal stúpať v roku 1990 a v roku 1996 dosiahol 80 % a v súčasnosti ten podiel je okolo 90 %. Na ďalšom obrázku by som chcel ukázať, ako vplývala privatizácia na produkciu nášho poľnohospodárstva. A bol by som nerád, keby moje vystúpenie vyznelo ako plošná kritika vládnych garnitúr, ktoré spravovali Slovensko po roku 1989. Rozhodne medzi nimi boli ľudia čestní a odborníci, ktorým išlo o záujmy Slovenska, ako aj ľudia nepoctiví, ktorým išlo len o osobný prospech. Chcel by som ukázať, že po roku 1948 produkcia v poľnohospodárstve začala stúpať a po roku 1989 nastal obrovský prepad poľnohospodárskej produkcie zásluhou privatizácie. V súčasnosti produkcia v poľnohospodárstve, to je tento bod, budem sa to snažiť naznačiť zelenou farbou, je v roku 1957, páni poslanci. Toto je aj vaša robota. Keď som spočítal v stálych cenách z roku 1995, o koľko Slovensko prišlo len stratou poľnohospodárskej produkcie, a to počítam prípad, že po roku 1989 by produkcia už nestúpala, čo je veľmi nepravdepodobné, tak sme prišli do roku 2001 o 423 mld. korún. Ja by som vám chcel povedať, čo za tých 423 mld. korún by sa dalo postaviť, keby nenastal prevrat a nenastala privatizácia podnikov. Za tieto peniaze by sa dalo postaviť 144 nových národných divadiel, z ktorých vy neviete dokončiť ani jedno, dalo by sa postaviť metro v šiestich slovenských mestách, každé by malo 50 kilometrov a náklady by boli 2 mld. korún na kilometer, dalo by sa postaviť 600 kilometrov autostrády. Toto sú fakty, páni poslanci. Na obrázku by som chcel ukázať, že Slovensko keď bolo napojené na západnú Európu pred rokom 1950, produkcia bola nízka, keď sme sa odpojili od západnej Európy, produkcia stúpala a opäť keď sme sa v roku 1990 napojili na západnú Európu, produkcia klesla. Veľmi krátko poviem, aký mala vplyv privatizácia na Slovensku na produkciu mlieka. Produkcia mlieka na Slovensku stúpala, po roku 1950 a v roku 1989 dosiahla 2 mld. litrov ročne. Po privatizácii klesla na 1 mld. litrov ročne. A takúto sme dostali aj kvótu z Európskej únie. Strata len v mlieku je 9 mld. litrov. Privatizácia sa prejavila aj na životnej úrovni. Dokumentoval by som to napr. na spotrebe masla. Produkcia masla stúpala počas socializmu na vyše 5 kg na obyvateľa a v súčasnosti klesla na asi 2,2 kg na obyvateľa. (Ruch v sále.)