Ďuriš Nicholsonová, Lucia, podpredsedníčka NR SR (2017-10-13):
Ďakujem veľmi pekne. Ja vám chcem len povedať, tá dôvodová správa bola napísaná pomerne komplikovane. Neviem, že či je všetkým zrejmé, že o čo vlastne v tejto malej technickej novele zákona o sociálnych službách ide. Tak sa vám to pokúsim veľmi krátko vysvetliť. My tu častokrát sedíme a prijímame rôzne zákony a ich zmeny a pritom vôbec nevieme, že čo vlastne prináša tá aplikačná prax. A častokrát na to príde človek, až keď si tou konkrétnou situáciou musí prejsť. Napokon aj my sme ľudia, nie sme nejakí nadľudia. A konkrétne v tomto prípade aj naši príbuzní častokrát končia v zariadeniach sociálnych služieb. Mne sa to stalo nedávno s našou babičkou, ktorá bola najprv teda v dezolátnom stave hospitalizovaná. Bola po mŕtvici, bola ochrnutá, stratila aj schopnosť hovoriť, dokonca ani nepočula. A ocitla sa v tzv. hospicovom zariadení. To je zdravotnícke zariadenie a potrebovali sme ju okamžite, akútne umiestniť do zariadenia sociálnych služieb. A vtedy sa začali diať veci. Veci skryté v tom zákone 448. My vieme, že celý ten zákon je zlý. Ani tá novela, ktorú prinesie na budúce pán, na budúci týždeň pán minister Richter, nevyrieši tú patovú situáciu, ktorá je v sociálnych službách. Ale potom sú tam také maličkosti, ktoré by sme moli napraviť, sú úplne apolitické. A jedna z tých maličkostí je to, že zrazu nastala situácia, že už sme mali aj vybavené zariadenie sociálnych služieb a bolo nutné teda babičku previesť. A musela ale podpísať čestné prehlásenie o tom, že nevlastní majetok, okrem teda bytu, nad 10 000 eur. Ono je to zdanlivo maličkosť, ale keď máte človeka, ktorý je hluchý, nie je schopný hovoriť, veľmi ťažko vníma a je ochrnutý, tak zrazu prídete na to, že toto je situácia, ktorá sa dá nazvať patovou, pretože ten podpis, pri tom podpise musí byť ešte aj notár alebo matrikách, ktorý overí hodnovernosť toho podpisu. No a zrazu som tam stála s pani matrikárkou nad tou mojou babičkou a snažila som sa jej vysvetliť, hluchému, proste ležiacemu človeku, že musí podpísať nejaký papier. Ona nevedela, čo podpisuje. Ona nevedela do tej ruky ochrnutej chytiť to pero. Tak sme sa trápili naozaj veľmi dlhý čas. Celé to trvalo asi hodinu a pol, táto procedúra, pretože ani matrikárka ani ja sme nechceli porušiť zákon tým, že ja proste obídem ten zákon tým, že to podpíšem za ňu. Matrikárka sa musela pozerať von oknom. Ja som držala v tej ochrnutej ruke to pero a podpisovali sme spolu papier – čestné prehlásenie o tom, že teda moja babička ani náhodou nevlastnila majetok presahujúci 10 000 eur. Ja teraz nejdem spochybňovať to, či je vôbec dôležité alebo nie je dôležité, aby sme, aby tí ľudia, ktorí nastupujú do toho zariadenia, podpisovali takýto papier. Lebo ono to svojím spôsobom je dôležité a nemáme to ako inak zisťovať. Štát to nemá ako inak zisťovať, či ten človek vlastní alebo nevlastní ten majetok. Ako najjednoduchší spôsob je ten, že čestne prehlási, že takýto majetok nevlastní. Ale jednoducho technicky nie je možné, aby nám títo starí ľudia, ktorí sú v takomto dezolátnom stave, nie tí, ktorí chápu, počujú, dokážu udržať pero v ruke, tí sú úplne v poriadku a sú vyňatí. Tí nie sú predmetom tejto novely. Ja riešim tých, ktorí nedokážu udržať to pero v ruke a my naozaj takýmto spôsobom nútime príbuzných, nútime matrikárov, nútime notárov, aby obchádzali zákon, aby sa pozerali von oknom, keď majú striehnuť a majú dať pečiatku nakoniec pod ten podpis. Takže toto je naozaj vec, ktorá by mohla uľahčiť prijímanie našich, najmä starých ľudí vo veľmi zlom stave do zariadení sociálnych služieb. Veľmi pekne by som vás chcela poprosiť, keby ste to podporili naprieč politickým spektrom, pretože ja viem, že aj napríklad pán minister Richter o tomto probléme vie, pretože dlhodobo naňho upozorňujú matrikári a notári, že sa s týmto stretávajú prakticky dennodenne. A touto jednoduchou novelou by sme to, by sme to vyriešili. Veľmi pekne ďakujem za pozornosť, aj za prípadnú podporu.