Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-07-04):
Ďakujem veľmi pekne, vážená pani predsedajúca. Vážené kolegyne, kolegovia, jak to, jak to uviesť. Mrzí ma, že kvôli jednému človeku krvavíme demokraciu, tak to poviem, a niekedy si treba zaťať a hryznúť. Počkajte, jak to uchopiť abo, aby som, teda malo to vôbec zmysel, teda pre mňa aby to malo aspoň zmysel, že som k tomuto niečo povedal. Ak je niekoho hlboké presvedčenie, že personálne voľby majú byť verejné, to je jeho nespochybniteľným právom, za ktoré sa vždycky budem biť. Na to, aby sa aj tak konalo, ešte musí vyhrať voľby, hej, ale mal by byť pre svoju vnútornú hygienu konzistentný v tom, hej, že konzistentne presadzuje právo verejnej voľby funkcionárov, konzistentne dlhodobo. Vtedy je pre mňa plnohodnotný, plnokrvný, plnokrvný demokrat, pomlčka liberál, viete, že, proste musí to mať to. To mi niekedy chýba a nás to, poviem pravdu, oslabuje, že táto konzistentnosť mi tu chýba. A my niekedy ad hoc vieme sa skrútiť, tu je proste, tak jak niekto vie rozprávať o potrebe verejnej voľby, tak cvične, cvične o pol roka na právo tajnej voľby a tiež to vystavia ako chrám. Proste argumentačne, argumentačne to bude silné, že? Neviem teda, na čom by sme sa mali zhodnúť. Prísne vzaté, 1274 – druhý lyonský koncil dal kardinálom právo na súkromie pri voľbe v konkláve, hej. To bolo dosť dávno. Pravdou je, že zvolili aj Borgiu, ale pravdou je, že zvolili tajne aj Jána Pavla II. Čiže niekedy sa stane proste chyba. Nie vždy to vyjde. Hej, proste v tom časopriestore sa proste veci stávajú. Otázka stojí, že či naozaj, a ja dokonca by som bol, čo nie je celkom podľa mňa správne, by som to súhlasil aj s tým, že, áno, práve pre potreby toho, čo povedal pán Osuský, že v akom stave je súdnictvo, by sme sa mohli trošku škripnúť. Alebo jak to povedať. Alebo trošku, možno to ani nenazvem, dobre. Ale je to také, čo by v tom plnom demokratovi podľa mňa nemalo až tak byť. Lebo, viete, argumentačne tu čo zaznelo, že ten, kto vás sem zvolil, má právo vedieť, ako hlasujete. Tu majú ešte taký archaizmus v Amerike v tých voľbách, že vlastne oni majú ten systém že voliteľov, hej, že proste sa za tú nejakú oblasť ide voliť a ten je viazaný, ten nesmie ináč hlasovať, iba tak, ako mu povedia, že má ísť hlasovať. Je to archaizmus. Ale to je, to je v tom, že keby niekto to chcel povedať, že teda, že ako ma kto zaviazal, že mám voliť. Pri voľbách parlamentných, dajme tomu, vás nikto nezaväzuje, že máte hlasovať takto v prípade nejakého, nejakého kandidáta tuná. To, však to sa teoreticky ani nedá, hej. A otázka teraz len tu zostáva, že či má právo vedieť, ako ste hlasovali, a na tom sa to asi láme, hej. A či to má, ale či to jeho právo je, ako je to právo jeho silnejšie na tú vašu slobodnú vôľu, lebo vy, tým aktom voľby vám dal aj tú dôveru, že vám dôveruje, že vaše rozhodnutie bude správne. Naozaj, že to je filozoficky, ja sa v piatok doobeda ťažko, to sa v piatok večer filozofuje po, keď je na to atmosféra. Čiže nechcem sa do nejakých hlbín, takých až filozofických, dostať. Poprosil by som, že možno, možno pre túto chvíľu ja nikomu neupriem právo hovoriť, že ako sa má voliť, len by som aj pre našu silu, ja nikdy sa nebudem na nikoho hnevať, kto tvrdí, že má, si myslí, že sa má voliť verejne. Nech sa páči. Len prosím vás, aj v pondelok, aj v nedeľu, aj v stredu. A vtedy proste je to dobré, dlhodobé aj predvídateľné, to je mimoriadne dôležité tiež v politike, že je predvídateľnosť určitá, že viete. Čiže čo by som tým chcel povedať? Že nech sa páči, tie názory sú, ja nezdieľam, poviem otvorene, nezdieľam aj skrz tie historické súvislosti, nezdieľam to nadšenie pre ten switch, že verejné voľby majú, majú byť, teda voľby majú byť verejné. Nechcem tu hovoriť príklady, že Slota sa dal voliť verejne, myslím, na nejakom jeho sneme. Tých príkladov... KSČ to malo strašne rado, hej, však to vieme, všetci vieme, že tam človek tým aktom verejnej voľby sa dostáva pod určitý tlak. Ja sa strašne nerád dostávam a podľa mňa každý demokrat, skutočný demokrat, sa nerád dostáva pod určitý tlak, ktorý ho nejakým spôsobom ovplyvňuje, hej, a zaväzuje. To je, naozaj by som bol v tomto opatrný a nerád by som bol, že kvôli jednej osobe, kvôli tomu, že sme sa tam dopracovali, začneme hádzať a kriviť proste inštitúty, ktoré ja, teda ja viem, že pre niekoho vôbec neni vzor nejaká konkláve, ale nejakých 800 rokov to tam ako-tak funguje a je to ako-tak funkčné. Ale nerád by som bol, že by sme naozaj, neviem, či existuje, pán poslanec Osuský, nejaká komparácia, že kde sa ako volí, to by ma tiež prípadne zaujímalo, že, viete, aby sme znova nevymýšľali niečo, čo nikde sa tým ani nezaoberajú, lebo je to svojím spôsobom neštandardné, hej. Že možno keby sme spravili nejakú komparáciu, tak zistíme, že v zásade nikde nevolia personálne nominácie verejne. Ja neviem, v Číne volia, to je tak asi, možno aj vo Vietname, ale neviem, či v Nemecku, prípadne mi niekto pomôžte, poraďte, neviem. Neviem, či v Anglicku, tiež neviem, ale rád sa to dozviem a bude to mať pre moje nejaké nastavenie silný vplyv a inšpiratívny. Ale z mojej hĺbky presvedčenia stále si vychádzam z toho základu, že pri tom akte voľby, aj keď má môj, lebo ja to môjmu voličovi poviem, ako som hlasoval, pravdou je, že mi to nemusí veriť, len to už je potom naštrbený vzťah, ale to je tu naštrbené všeobecne, to som nespôsobil ja, hej, že ten vzťah je prudko naštrbený z dôvery, že volič a jeho zástupca. A či si to má možnosť preveriť, tiež asi ťažko, to povedzme pravdu, hej. I keď možno nejaké mechanizmy sú. Ale v zásade, to ma napadá taká úsmevná príhoda, že v parlamentných voľbách jednému povedali, že, vieš čo, volil som ťa, len ten, čo povedal, že, vieš čo, volil som ťa, nevedel, že v okrskovej komisii sa dá priamo pozrieť, že či vôbec bol odovzdaný hlas, dokonca krúžok. A on si to pozrel a v tej okrskovej komisii, v ktorej on hlasoval, nebol ani jeden hlas odovzdaný (povedané so smiechom), to znamená, zistil, že klamal, ale do očí mu pozeral, že volil som ťa. Čiže nejaké, nejaké nastavenia toho čiastočne možno zistenia sú, no. Prosím vás, naozaj skončím s tým, s čím som začal, mrzelo by ma, keby sme krivili princípy a krvavili v určitom momente a sa snažili argumentačne dovybaviť, žeby sme sa, to mali robiť niečo tak, čo podľa mňa nie je štandard, len kvôli jednej osobe, ono tá osoba si to nezaslúži. Viete, jak sa hovorilo, že kvôli niekomu si, lebo tým mu dodávame vážnosť určitým spôsobom. Pravdou však je, a s tým sa stotožňujem, že ten stav je taký, ako je, a možno pre tú chvíľu ad hoc je nevyhnutné to možno riešiť menej štandardne. Ďakujem.