Gaborčáková, Soňa, poslankyňa NR SR (2019-09-10):
Dobrý deň. Ďakujem za slovo. Pán minister, kolegovia, kolegyne, máme možnosť sa opäť stretnúť pri zákone o sociálnych službách, ktorá, ktorý v tomto pléne v tomto volebnom období otvárame štvrtýkrát, a teda predkladá ho minister práce, sociálnych vecí a rodiny. Na druhej strane, o chvíľu príde z dielne ministerstva zdravotníctva zákon o tzv. následnej starostlivosti, a teda je mi ľúto, že, že tieto, tieto veci sa neprepojili do jedného návrhu zákona, a teda o zákone o dlhodobej starostlivosti. Pretože dôležité povedať, že chronicky chorý človek, či už je pacientom v zdravotníckom zariadení, alebo teda v sociálnom zariadení, v konečnom dôsledku sa dostáva do starostlivosti sociálnych služieb, pretože aj po novom návrhu zákona, ktorý bude predkladať pani ministerka Kalavská, tak môže byť v jednom z typov zdravotníckych zariadení maximálne jeden rok. Ak si predstavíme, že v nemocnici máme stráviť sedem dní, máme z toho veľkú traumu a pýtame sa čím skôr domov. Ak tam bude tento človek, bude musieť ostať jeden rok, tak si predstavme, ako sa takýto človek cíti, naozaj že je niekde odložený. Čo to znamená vlastne, že máme otvorený zákon štvrtýkrát o sociálnych službách? No znamená to, že v podstate ministerstvá sa nedokázali dohodnúť na spoločnej ceste, ako na Slovensku bude prebiehať dlhodobá starostlivosť. To znamená, ak sa zdiagnostikuje človek, ktorý je buď pacientom, alebo chronickým chorým, tomu sa odporúča služba na základe jednotnej posudkovej činnosti, ktorá by mala byť v koordinácii s ministerstvom zdravotníctva, a tak by sme toho človeka zadelili buď do sociálnej služby, alebo do teda typu zdravotníckeho zariadenia. Keďže obe ministerstvá robili každý na svojej parkete, naďalej bude pre občana problém, aby, aby sa teda po ukončení ústavnej starostlivosti dostal do nejakého typu sociálnej služby, ktorý prináleží jeho odkázanosti, keďže vieme, že v podstate tých miest v sociálnych službách je málo. Tak určite vítam to, že pán minister sa, chce zrovnoprávniť aj verejných, aj neverejných poskytovateľoch práve novelou, ktorú, ktorú prináša. Nemáme spoločný názor na niektoré veci, ale musím sa ho teraz zastať v tom, že ozaj by nebolo fér, aby podľahol tlaku ZMOS-u, lebo tak ako povedal, naozaj nezavádza nič nové, je to existujúca povinnosť, ale teda v ponímaní miest a obcí sa to interpretuje tak, že v podstate budú mať akoby novú povinnosť. Je to čudné, že doteraz nevnímali, že súčasťou ich kompetencie sú práve sociálne služby na komunitnej úrovni. Myslím si, že z tohto pohľadu je táto novela prospešná. A áno, uvedomujem si, že Slovensko čaká okrem toho, čo som vám, kolegovia, teraz pripomenula, že bude potrebné prijať zákon o dlhodobej starostlivosti, kde si rozčleníme, ktorý človek kam má smerovať, aká starostlivosť sa mu má poskytovať, a to nielen z pohľadu zdravotníctva. Je potrebné pripraviť aj novú typológiu sociálnych služieb, aby sme nadviazali práve na následnú zdravotnícku starostlivosť. Avšak naozaj je pravdou, že máme aj obce, ktoré narábajú s malými finančnými prostriedkami, a tí budú mať problém uhradiť práve prevádzkový príspevok na zariadenia, ktoré buď teda zriaďujú oni, alebo teda poskytujú finančný príspevok práve neverejnému poskytovateľovi. Preto do budúcnosti vzhľadom na demografickú krivku bude potrebné zmeniť systém nastavenia podielových daní a metodiku výpočtu prevádzkového príspevku, aby sme teda zabezpečili dostupnosť a kvalitu služieb, či už zdravotníckych, alebo sociálnych, pre občanov nášho, nášho Slovenska. Každopádne bude potrebné prijať zákon o dlhodobej starostlivosti, zaviesť nové typy starostlivosti o zdravotne ťažko postihnutých, navýšiť paušál na ošetrovateľskú starostlivosť v zariadeniach sociálnych služieb a zaviesť nový spôsob financovania opatrovania, kde v podstate riešite závislosť fyzickej osoby na, na inej osobe. Čo sa týka takých dlhodobejších riešení, tak navrh..., tak je potrebné navrhnúť novú metodiku výpočtu finančného príspevku – ja som to nazvala – tzv. normatívu. Dnes finančný tok na žiaka základnej škole, školy ide cez normatív. Ak by sme zmenili podielové dane a nastavili tento normatív rovnakým spôsobom aj na poskytovanie starostlivosti pre občana, tak tento normatív by mohol tento človek použiť práve na starostlivosť v zariadeniach sociálnych služieb. Ale to je potrebné robiť reformou. Ďalej je to zrovnoprávniť právne formy z hľadiska inštitucionálnej stability verejných a neverejných poskytovateľov sociálnych služieb formou transformácie, ako aj vzhľadom na sociálne problémy a starnúce obyvateľstvo zanalyzovať a prehodnotiť financovanie sociálnych služieb, ako som vravela, z podielových daní a daní zo samospráv. Na druhej strane, táto novela by mala priniesť aj zodpovednosť voči neverejným poskytovateľom, ktorí dnes skôr prijímali do svojich stavov ľudí, ktorí dokázali uhradiť sociálnu službu. Ak toto novela zavádza, že majú dostávať prevádzkový príspevok, tak očakávam, že aj neverejní poskytovatelia budú prijímať klientov, ktorí sú ozaj chudobní a nemajú na sociálnu službu, keďže dostanú príspevok na odkázanosť, a aj teda touto novelou im ministerstvo zrovnoprávňuje podmienky, čo sa týka verejných a neverejných poskytovateľov. To si treba povedať na rovinu. Občan v samosprávnych zariadeniach, alebo teda v zariadeniach, ktoré zriaďujú mestá a obce, v podstate platí jednu tretinu nákladov za sociálnu službu, ale u neverejného poskytovateľa to bolo doteraz tak, že v podstate musel uhrádzať náklady tej sociálnej služby dve tretiny a jednu tretinu dostával z nejakých verejných zdrojov. Keďže naozaj občania rovnako platia do tohto systému, tak nemôžme rozdeľovať, že jeden, jeden človek prispie..., alebo dáva úhradu vo výške jednej tretiny a niekto dve tretiny. Ak naozaj nerozlišujeme medzi občanmi Slovenskej republiky, tak táto novela bola, bolo potrebné ju teda prijať. Na druhej strane obava, ako pán minister hovoril, obava ZMOS-u by skôr mala byť nie na ministra práce, sociálnych vecí a rodiny, ale na spravovanie podielových daní, a teda naozaj zamyslieť sa nad, nad tým, aká bude udržateľnosť financovania sociálnych služieb do budúcnosti, a skôr sa mali ozývať niekde inde a hlásiť tieto problémy, že im narastá počet ľudí, o ktorých sa potrebujú starať, čo je reálne, čo im akože beriem, ale na druhej strane klopať na iných dverách. Ale doposiaľ som také niečo nepočula. A vedia sami, že im starne obyvateľstvo v tých obciach a mestách, takže naozaj mohli, mohli teda počas tohto volebného obdobia viac vyvíjať tlak na to a rozdebatovať veci, či súčasné nastavenie podielových daní je O. K. pri kompetenciách, ktoré musia zabezpečovať. Skočím s tým, že určite je to záväzok aj pre neverejných poskytovateľov. A ako som už vravela, očakávam, že teda aj neverejný poskytovateľ si nebude vyberať medzi tým, že či je to chudobný prijímateľ sociálnej služby, alebo bohatý, ale rovnako zobere chudobného, ktorého doposiaľ brali verejní poskytovatelia, a vzhľadom k tomu vlastne im vznikli ako keby náklady, ktoré im nikto neuhrádzal. Ďakujem za pozornosť.