Chren, Martin, poslanec NR SR (2015-10-06):
Príjemný dobrý deň. Vážené dámy, vážení páni, toto je posledný z trojice našich zákonov, ktoré predkladáme na rokovanie Národnej rady na tejto schôdzi. Ja budem veľmi stručný, pretože o tomto návrhu zákona, novely zákona o potravinách, som hovoril už na predchádzajúcej schôdzi. Stiahli sme ho pred hlasovaním nie kvôli tomu, aby sme sa opakovane mohli počúvať, ale pretože sme sa reálne snažili rokovať s vedením ministerstva pôdohospodárstva aj s mnohými jednotlivými poslancami za stranu SMER – sociálna demokracia, aby tento zákon mal šancu prejsť. A, bohužiaľ, musím s ľútosťou skonštatovať, že on dnes zrejme neprejde napriek tomu, že nám podporu a súhlas s ním vyjadrili v podstate všetci. Dokonca aj viacerí ministri súčasnej vlády. Proti úplne nezmyselne a len z dôvodu čistého politikárčenia sa postavil ten jeden konkrétny minister, ktorý to má vo svojich rukách, rezortný minister ministerstva pôdohospodárstva pán Ľubomír Jahnátek. Ministerstvo pôdohospodárstva pritom svojimi činmi samo preukázalo, že tento návrh zákona má zmysel. Na konci septembra sa uskutočnila veľká pracovná skupina na ministerstve pôdohospodárstva so zástupcami rôznych sektorov, ktoré diskutovali o tom, aby potraviny po dni minimálnej trvanlivosti mohli byť venované na charitu, pretože je to sociálne a ekologické opatrenie a funguje to tak v podstate v celej Európskej únii s výnimkou Slovenska a Cypru. A v zásade dospeli k záveru, že je to dobrý návrh a budeme sa k nemu, budeme sa mu venovať v budúcom volebnom období. To je dôkaz čistého politikárčenia, ktorého dôsledkom bude, že až 50-tisíc ton stále dobrých, kvalitných a zdravých potravín ročne v hodnote vyše 30 miliónov eur skončí v kafilériách a na smetiskách namiesto toho, aby pomohli ľuďom v núdzi, namiesto toho, aby pomohli tým, ktorí to potrebujú. Namiesto toho, aby ich obchody mohli venovať na charitatívne a dobročinné účely, budú ich ďalej musieť povinne likvidovať, vyhadzovať, hoci sú stále dobré a zdraviu neškodné. A mňa to úprimne mrzí. Dnes sme tu počuli taký krátky prejav o úprimných očiach politika, že kto robí, a kto myslí vážne veci, ktoré robia. Ja tento návrh zákona naozaj myslím vážne a myslím ho úplne úprimne, bojujem zaň. Snáď si pamätáte aj z minulej schôdze, ak si nepamätáte, že bol prednesený, pamätáte si kinderko po dobe minimálnej trvanlivosti, ktoré som každému z vás rozdal do lavice, aby som preukázal, že tieto tovary naozaj je nezmyselné likvidovať a ničiť. A naopak, neúprimné je uvedomovať si, že tento návrh zákona je dobrý, že tento návrh zákona je správny, že tak funguje v podstate v celej Európskej únii, Slovensko je výnimkou, a napriek tomu ho nepodporiť. Oproti minulej schôdzi, na ktorej zazneli z úst viacerých kolegov poslancov aj niektoré naozaj vecné a rozumné pripomienky, ktoré sa dali odstrániť v druhom čítaní, ale naozaj boli rozumné, týkali sa hlavne niektorých ďalších ustanovení zákona o potravinách a súladu predloženého návrhu, týkali sa oblasti daňového nakladania s takýmito darovanými potravinami. Toto sme do nášho zákona, všetky návrhy a pripomienky, ktoré zazneli aj zo strany – a boli kvalifikované - poslancov, vlády, sme dopracovali a sú zahrnuté a už naozaj nie sú nejaké vecné výhrady. Vec, o ktorej môžeme debatovať, je ako keby len tá všeobecná diskusia o tom, či potraviny, ktoré sú po dobe minimálnej trvanlivosti, nehovoríme o potravinách „spotrebujte do“, ktoré sa naozaj musia likvidovať po uplynutí doby spotreby. Ale hovoríme o potravinách, ako sú konzervy, ryža, cestoviny, čokoláda, ktoré majú dátum minimálnej trvanlivosti práve preto, lebo z definície zákona, z definície, ktorú pripúšťa a hovorí o nej aj Štátna veterinárna potravinárska správa, po uplynutí minimálnej trvanlivosti ešte nie sú pokazené. Doslova definícia hovorí, ak boli dodržané podmienky skladovania, sú stále zdraviu neškodné, sú stále dobré a vhodné na konzumáciu. Prečo by Slovensko malo byť výnimkou v Európskej únii a tieto potraviny sa mali likvidovať povinne? Na to neexistuje, neexistuje naozaj žiaden dôvod. Na Slovensku sa ročne vyplytvá toľko potravín, že keby ste z Banskej Bystrice cez Donovaly až do Spišskej Novej Vsi postavili rad obrovských kamiónov, tých veľkých tirákov, a naplnili ich celé potravinami, tak by akurát v sebe viezli toľko potravín, ktoré sa na Slovensku vyplytvajú. Je to vážny problém. Určite aj pán kolega, bývalý minister mi prisvedčí. Je to problém, na ktorý poukazuje Európska komisia vo svojej iniciatíve Stop food waste. Práve presadzuje a rokuje s jednotlivými členskými štátmi a snaží sa presadiť aj návrh novej smernice, v ktorej by upravila, ako keby znížila množstvo potravín, s ktorými sa na Slovensku plytvá. Náš návrh je sociálny a je ekologický. Ekologický je preto, lebo keď na Slovensku vyhodíme o 50-tisíc potravín menej, tak ušetríme jednu veľkú skládku ročne. Sociálny je preto, lebo hovoríme, že takéto potraviny, ktoré sú stále dobré a kvalitné, majú mať obchody právo venovať na charitu a na sociálne účely. Mnohé krajiny sú ďalej. V mnohých krajinách dokonca takéto potraviny sa smú aj ďalej so zľavou a oddelene predávať. To my nenavrhujeme. V prvom kroku, aby sme si to otestovali, vyslovene navrhujeme len použitie na charitu. A ako keby jedinou tou vecnou debatou môže byť, že teda potraviny po minimálnej trvanlivosti nepoškodia niekoho? Dámy a páni, pýtal som sa, pýtal som sa kompetentných. Za celú históriu Slovenska novodobú, či existuje jeden jediný príklad nejakého zdravotného poškodenia z titulu toho, že niekto zjedol potravinu po dátume minimálnej trvanlivosti a otrávil sa. Neexistuje. Tento argument je doslova vymyslený. Existujú štyri úrovne ochrany. Prvou úrovňou je výrobca. Výrobca sám udáva dátum minimálnej trvanlivosti a v súlade so zákonom ho musí udávať tak, aby po jeho uplynutí, ak bola potravina správne skladovaná, bola stále dobrá a zdraviu neškodná. Druhou úrovňou je obchodník. Obchodník musí dodržiavať podmienky skladovania a podľa nášho návrhu zákona môže takéto potraviny na charitu darovať len vo forme písomnej darovacej zmluvy, kde sa zaviaže, že v deň darovania je tá potravina stále dobrá a zdraviu neškodná. Nesie zodpovednosť a nesie dokonca aj trestnoprávnu zodpovednosť, pretože uvádzanie na trh zdravotne škodlivých potravín je trestným činom. Treťou úrovňou je samotná charita, ktorá dokáže fungovať tak, ako dnes funguje Potravinová banka. Tá ale dostáva len potraviny, ktoré sú pred uplynutím dátumu minimálnej trvanlivosti, hoci často len deň pred takýmto uplynutím, a dokáže s takýmito potravinami nakladať tak, aby sa neznehodnotili. A štvrtou úrovňou ochrany je sám spotrebiteľ. Preboha, koľko poznáte ľudí, ktorí si otvoria konzervu alebo čokoládu a ak vidia, že už nie je požívateľná, že ju napriek tomu zjedia? Veď nerobme z ľudí hlupákov, zvlášť ak ide o potravinu, ktorú dostali zadarmo. Túto istú otázku riešila celá Európska únia, s výnimkou Slovenska a Cypru všade hovoria, že tieto úrovne ochrany stačia. Všade to funguje. Slovensko je výnimkou. Dámy a páni, ja viem, že rezortný minister nám nevyjadruje podporu, napriek tomu poslednýkrát sa pokúšam, apelujem na vás a prosím vás, podporte tento návrh zákona jednoducho preto, že urobíte úprimne dobrú a správnu vec. Ďakujem veľmi pekne za pozornosť.