Kollár, Jozef, poslanec NR SR (2015-05-28):
Ďakujem pekne za slovo. Vážená pani predsedajúca, resp. už predsedajúci, vážený pán minister, dámy a páni, ja chcem na úvod povedať, že odovzdám všetky posolstvá, ktoré odzneli v tých 7 faktických poznámkach na vystúpenie môjho predrečníka Juraja Miškova, pre mňa boli tie posolstvá dve. Po prvé. A som veľmi rád, že nikto v sále nepoprel tú tézu č. 1, že prapôvod všetkých problémov spojených so slovíčkom privatizácia sa píše v roku 1947/48, kedy komunisti znárodnili všetko, čo sa znárodniť dalo, a kedy bola vlastne vyškrtnutá vôbec z právneho poriadku terminológia súkromné vlastníctvo výrobných prostriedkov a všetko bolo každého a súčasne nikoho nič. Tí, ktorí už sme boli dospelí pred rokom ’89, tak si pamätáme, že všetci sme boli rovnakí, všetci sme používali tú istú zubnú kefku, tú istú zubnú pastu Erilex, všetci sme jazdili tú istú škodovku, stovku alebo stopäťku, tí bohatší žigulák, a tak to proste bolo. Čiže tam treba niekde hľadať úplne prapôvod problémov dnešných so slovíčkom privatizácia. Opakujem ešte raz, som rád, že nikto v tejto snemovni túto tézu nepoprel. A druhý odkaz, posolstvo, ktoré z tých faktických poznámok si ja odnášam, aj keď boli ešte na adresu môjho predrečníka Juraja Miškova, bol ten, ako keby tu začali také mierne ataky z toho pozicionovania sa niekde do stredu, že ani ľavica, ani pravica, to nie je, Martin, iba o ideológii, aj keď ty si na záver úplne krásne povedal, že toto už ani na Slovensku nie je hlavnou deliacou čiarou, tie deliace čiary alebo, alebo diagonály vedú úplne po iných hodnotách a po iných úrovniach, že toto už nie je hlavná deliaca čiara, ja len chcem dopovedať jednu vec k tejto téze, že tu nejde o žiadne pozicionovanie sa SMER-u do stredu, tu ide o to, že to, či je niekto dobrý alebo zlý politik, alebo, presnejšie povedané, či je dobrým alebo zlým politikom, o tom nerozhoduje farba modrá alebo červená, pre mňa o tom rozhodujú dve veci. Tá prvá je kompetentnosť a tá druhá je čistý štít. To znamená, nekradnúť a nebáť sa, a to prvé vedieť ako, to je tá kompetentnosť, vedieť ako. A teraz vyjadrím názor, veď ja ho teraz vyjadrím. A teraz, ak dovolíte, z toho premostím k prvej téze, ktorú uvediem v mojom vystúpení, a tá téza znie, že slovenský parlament dospel do bodu, kedy suma vulgárnosti a kompetentnosti je konštantná. Čo táto veta znamená pre tých, ktorí možno celkom majú problém aj s logikou, aj takí sú v tejto miestnosti, téza, že suma kompetentnosti a vulgárnosti v tomto parlamente je konštantná, znamená, že čím je menej kompetentnosti vo vyjadreniach mnohých, ktorí v tejto miestnosti sedia, členov vlády nevynímajúc, tým je viacej vulgárnosti, lebo suma je konštantná. To znamená 100. A opačne. Čím je viac tej kompetentnosti, tak spravidla tej vulgárnosti je výrazne, ale výrazne menej. Pokúsim sa zotrvať v mojom vystúpení v tej druhej polohe. Poďme teda k téme, ktorú práve prerokovávame, a tu sa chcem pristaviť práve pri tom, čo včera prezentoval pán minister pôdohospodárstva, pán Jahnátek, keď poučoval poslancov v snemovni, a to poviem s plnou vážnosťou, v zátvorke, ktorí aj tak vo veľkej miere, nehovorím, že všetci, nechcem paušalizovať, ale vo veľkej miere majú pomerne nízke ekonomické vedomie alebo nízku úroveň znalostí ekonómie, to je proste holý fakt a minister Jahnátek ide túto snemovňu poučovať o zabezpečovacích finančných operáciách, ktoré sa volajú hedging. Tak toto už naozaj dosahovalo také najvyššie, najvyššie úrovne kabaretu. No aby toho nebolo málo, ja mu za chvíľočku vysvetlím, pánovi ministrovi Jahnátkovi, čo je hedging a prečo ho nebolo možné urobiť pri predaji SPP, a že vôbec nie je pravda, že Ivan Mikloš okradol Slovenskú republiku o 7 mld. slovenských korún, lebo nezahedgoval túto transakciu. O chvíľočku to vysvetlím a verím, že pán minister Jahnátek mňa niekde v kuloároch s porozumením počúva, pretože niekedy nestačí počúvať, treba počúvať aj s porozumením. A aby toho nebolo málo, tak vzápätí po ministrovi Jahnátkovi vystúpi premiér a povedal, dúfam, že ho pomerne presne odcitujem: „Dámy a páni, po mojej ľavici“- rozumej poslanci SMER – sociálna demokracia – „ja sa vám ospravedlňujem“, voľne citujem premiéra Fica, „že sedíte v tejto miestnosti a že musíte počúvať tieto žvásty týchto pánov, ktorí sedia po mojej pravici a všetci sú to hlupáci“. To slovíčko, tá citácia bola pomerne voľná, ale to posledné slovíčko bolo úplne – terminus technicus – presné. A ja úprimne poviem, že ja si vyprosím – aby premiér, lebo on je aj mojím premiérom, aj keď som z iného politického tábora, ale stále som občan Slovenskej republiky, tu žijem, tu mám trvalý pobyt, tu sa zúčastňujem volebných aktov – a ja si vyprosím, aby ma premiér Slovenskej republiky označil za hlupáka. Ja som vice versa tento postup, to znamená z mojich úst na jeho adresu, za päťročný pobyt v politike nepoužil nikdy. A chcem povedať, že presne, ak niekto sa zníži k takýmto vyjadreniam, a nielenže k vyjadreniam, ktoré sú urážlivé, ale dokonca k vyjadreniam, ktoré paušalizujú a ktoré hádžu do jedného pytla 63 opozičných poslancov, ktorých premiér Slovenskej republiky označí za hlupákov, tak to je dôsledok, dámy a páni, skutočnosti, že premiér Robert Fico stráca nervy. To je nič iné, len mentálne zlyhanie, bohužiaľ. No a teraz poďme k tomu, čo som sľúbil na úvod, a to je slovíčko hedging. Pre občerstvenie pamäti v rýchlosti uvediem, že keď sa privatizoval podnik SPP, dokumenty transakčné boli podpísané alebo predajná cena bola denominovaná v USD, v amerických dolároch. V dobe, ale keď došlo k vyplateniu alebo k finančnej realizácii tejto transakcie, tak pokles, kurz slovenská koruna, kurz slovenskej koruny voči americkému doláru posilnil, teda ako keby Slovenská republika dostala nižší korunový ekvivalent k tej zakontrahovanej, fixnej dolárovej cene, a na túto tému dodnes aj v odbornej verejnosti na Slovensku kolujú teda fámy, čo všetko ministerstvo financií ako agent štátu v tejto transakcii mohlo, malo urobiť a neurobilo, a teda, či ten nešťastník Ivan Mikloš okradol Slovenskú republiku o spomínaných 7 mld. slovenských korún, alebo nie. Tak chcem uviesť šesť argumentov, ktoré tieto bohapusté lži vyvrátia. Po prvé. Hedgovacia operácia, alebo ak chcete, zaisťovacia operácia je operáciou špekulatívneho typu. Ani orgány štátu, ani agent štátu, v tomto prípade ministerstvo financií, ani Národná banka Slovenska nemôže robiť špekulatívne obchody. Prečo je hedging špekulatívnym obchodom? No preto, lebo mohlo sa kľudne stať, že tie trhy medzi zakontrahovaním ceny v amerických dolároch a vyplatením tej ceny mohli sa vyvíjať úplne opačne. Pripusťme modelovú situáciu, že minister Mikloš by bol išiel do finančných špekulatívnych obchodov, zahedgoval by túto cenu. A ja sa pýtam, no neukameňovali by ste ho, keby sa ukázalo o tri mesiace, že tie trhy sa pohli opačným smerom? To znamená, že koruna neposilnila, ale oslabila. To znamená, keby Mikloš nebol hedgoval, tak by sme dostali práve naopak, väčší korunový ekvivalent zakontrahovanej dolárovej ceny. Tretí dôvod prečo, každý, kto tvrdí, že týmto nehedgovaním Slovenská republika inkasovala škody hospodárske alebo finančné škody, tvrdím, že nie. Ten argument je nasledovný. Všetci si dobre pamätáte, keď v médiách zaznela téza, že pravdepodobne automobilka Peugeot PSA Citroen vstúpi na slovenský trh. Podotýkam, pravdepodobne ešte boli na mraky ďaleko, proste to, čo Mikuláš Dzurinda nazval, že signing a closing. Signing je, keď sa podpíšu nejaké dohody, dôjde len k podpisu dohôd. Ešte ďaleko bolo od tohto okamihu, to bol len prvý tzv. rumor, kedy Bloomberg alebo Reuters zverejnil, že francúzska automobilka uvažuje o vstupe na slovenský trh. Viete, čo sa stalo do 48 hodín? Posilnila slovenská koruna. A to, myslím, že dáva logiku každému. Aj tomu, kto z ekonómie vie pomerne málo alebo takmer vôbec nič. Prečo to hovorím? Akonáhle bola na svete informácia, že do SPP vstupujú strategickí investori, a to bola, myslím, že transakcia, opravte ma, nebol som vtedy v politike, 3 alebo 4 mld. amerických dolárov, nech je tam 120-140 mld. korún, čo bolo predané SPP. Teraz si predstavte, že strategický investor s takýmto obrovským balíkom, podotýkam, amerických dolárov, vstúpi na takýto maličký slovenský devízový trh, čo sa stane so slovenskou korunou. No jasné, že posilní. A posilní nie o 20 halierov voči euru, ako to bolo v prípade spomínanej automobilky Peugeot PSA Citroen, ale posilní rádovo o 20 až 30 % výmenný kurz SKK verzus USD. Tým chcem povedať, že vstupom strategického investora do SPP, samotným týmto aktom došlo k posilneniu slovenskej koruny. To nie je o tom, že toto mohlo ministerstvo predvídať, a keď to nepredvídalo, tak sa mohlo zaistiť, mohlo uzatvoriť hedgovacie operácie, holý nezmysel z úst ministra Jahnátka. Nechcem robiť teraz prednášky o tom, čo sú to opcie, ale v rýchlosti, máme dva typy opcií. Máte tzv. call a put option, to je kúpna opcia a predajná opcia. Obidve tieto opcie môžete zároveň aj kúpiť, aj predať. Čiže môžete si kúpiť kúpnu opciu, ale môžete predať kúpnu opciu. Môžete si kúpiť predajnú opciu a môžete predať predajnú opciu. Áno, čiže máme štyri možnosti. Jediné, čo by mohol, a to by ale nemohol byť agent štátu, ministerstvo financií, mohla to urobiť obrovská investičná banka Solomon Brothers alebo podobní, alebo GP Morgan, v takomto prípade byť agentom štátu, mohli si kúpiť put opciu. Put opcia by znamenala, že štát má právo predať americké doláre. Čiže podpíšete transakčný dokument o vstupe strategického investora do SPP, modelovo poviem, na sumu 4 mld. amerických dolárov a v dobe, keď vám to ten kupujúci vyplatí, tak vy máte právo na okamžitom trhu, o tri mesiace, ten spotový trh, môžete tie americké doláre predať. Preto hovorím, že put opcia znamená právo predať americký dolár. Samozrejme, že sa budete rozhodovať podľa toho, kde bude vtedy, o tri mesiace ten spotový trh. Či bude vyššie alebo nižšie. Tak buď to právo môžete využiť, alebo ho aj nemusíte využiť, preto slovíčko opcia. To znamená, mám právo, nie však povinnosť, to je opcia. Toto mohla urobiť veľká svetová investičná banka. Ale pýtam sa opäť, čo by ste povedali, páni politici zo SMER-u, páni ekonómovia zo SMER-u, keby sa za tie tri mesiace tie trhy vyvinuli presne naopak, to znamená, že slovenská koruna by neposilnila, ale, naopak, oslabila. Ukameňovali by ste Mikloša, na čo robil hedgovaciu, zabezpečovaciu operáciu. Ukameňovali by ste ho všetci. A pýtam sa ešte ďalej, prečo ste neukameňovali vtedajšieho guvernéra Národnej banky Slovenska, a je jedno, už si nepamätám, či to bol Marián Jusko alebo či už bol vtedy Ivan Šramko. Ale viete, kde skončili tie americké doláre? Na účte devízových rezerv Národnej banky Slovenska. Prečo Národná banka Slovenska nerobila hedgovaciu, zabezpečovaciu operáciu? Tam skončili tie americké doláre. A posledný, šiesty argument, ktorým chcem vyvrátiť všetkých tých insitných ekonómov, ospravedlňujem sa za výraz, ale jemnejší som nenašiel, aj keď všetka česť insitným maliarom, myslím, že z Kovačice, ktorí robia geniálne umenie. V tomto prípade insitný znamená neznalý veci, neinformovaný, proste amatér, ale cítite ten rozdiel, stále neskĺzavam do nadávok typu „ste všetci hlupáci, tu sedí 83 hlupákov“, stále do tejto úrovne nechcem skĺznuť a nikdy neskĺznem, preto hovorím o insitnom ekonómovi Ľubomírovi Počiatkovi, pardon, Jahnátkovi, keď vyhlasuje to, čo vyhlásil včera v rozprave. A ten šiesty argument, čím to, o čo to chcem oprieť, je ten, že vo svete financií a finančných trhov existuje niečo, čo sa volá non realized profit alebo non realized loss, čiže po slovensky  nerealizovaná strata alebo nerealizovaný zisk. A teraz veľmi zrozumiteľne, čo to znamená na prípade nehedgovania 4 mld. amerických dolárov pri predaji SPP. Predstavte si veľmi jednoduchú situáciu, že ten poslanec Bublavý má v banke uložených 100 eur na termínovanom účte. (Reakcia z pléna.) To som povedal schválne, aby ste prestali vyrušovať. A môže to mať aj pán poslanec Mikuš. Má uložených 100 eur na termíňaku v banke. On sa bude dennodenne zaujímať o to, aká je tá kúpyschopná sila jeho úspor, ale vyjadrená v dolárovom ekvivalente. A čo zistí každý deň vzhľadom k tomu, že devízové trhy sú volatívne? Tak v istom okamihu zistí, že dnes má ten dolárový ekvivalent hodnotu 80 amerických dolárov, zajtra 78, pozajtra 83 a tak ďalej, podľa toho, ako sa bude, ako bude volatívny, ako bude plávať cross rate alebo výmenný kurz USD/EUR. Prečo hovorím o nerealizovanej strate alebo o nerealizovanom zisku? Hovorím o tom preto, pretože ten modelový príklad, pán poslanec Bublavý, by strácal na vývoji krížového pomeru USD/EUR len vtedy, keby z tých eurových úspor chcel vycestovať do Spojených štátov amerických na dovolenku. Vtedy by ho ten výmenný kurz jó sakramentsky zaujímal, pretože by mal naňho úplne priamy bezprostredný dopad, či ho tá dovolenka vyjde lacnejšie alebo drahšie. Čím bude euro silnejšie, tým bude pán poslanec dovolenkovať na Floride lacnejšie. Čím bude to euro viac oslabovať, tým vás tá dovolenka na Floride vyjde drahšie. Tomu opäť, predpokladám, rozumie aj neekonóm. A poďme k tým výrazom non realized profit a non realized loss, nerealizovaný zisk, nerealizovaná strata. Ak pán poslanec Bublavý v živote nikdy nevycestuje do dolárovej oblasti na dovolenku, tak jeho tento kurz a tá nerealizovaná strata nemusí celý život vôbec zaujímať. Nemusí vôbec čítať noviny, ako sa vyvíja krížový pomer amerického dolára voči euru. Prečo? Pretože plat berie v eurách, potraviny si nakupuje v eurách, auto si kúpi v eurách, čiže jeho výmenný pomer eura voči doláru, ale vôbec, ale vôbec nezaujíma. A nehovorím to vôbec teraz ironicky, presne sa to týka aj farmára, ktorý žije v Midweste, niekde na Strednom západe Spojených štátov amerických, v Nevade, v Nebraske a v týchto okolitých štátoch, schválne to hovorím ako príklad, pretože tam žijúci ľudia počas celého života neopustia Spojené štáty americké. To je tak. (Reakcia z pléna.) Niekedy ani svoj vlastný štát, tú Nebrasku alebo to Idaho, alebo podobne. Rovnako tohto amerického farmára v Midweste tam – ako pána poslanca Bublavého – celý život nemusí zaujímať, či americký dolár voči euru je silnejší alebo slabší. Toto sú, dámy a páni, zrozumiteľnou formou vysvetlené definície non realized loss. A keď sa niečo stalo v prípade 4 mld. amerických dolárov pri predaji SPP, to, čo vyčítate dodnes Miklošovi, tak to je presne non realized loss, to je tá nerealizovaná strata, pretože tie americké doláre končia na účte devízových rezerv Národnej banky Slovenska alebo na účte štátnych finančných aktív a znova agentúra Ardal atď. pre riadenie dlhu, to má všetko uložené v NBS-ke. Tí z vás, ktorí ešte pamätajú éru pred vstupom Slovenska do eurozóny, tak vedia, že dva roky pred vstupom do eurozóny už bol náš kurz fixne, bol tzv. peging, bol fixne viazaný na euro. Boli sme súčasťou ERM, toho mechanizmu výmenných kurzov rímska dvojka. Ale predtým, dámy a páni, na čo bol naviazaný kurz slovenskej koruny? Od 8. februára 1993, keď doletel Klaus, povedal Mečiarovi: „Končíme, pán kolega.“ No málo ľudí v sále si pamätá, že sme tu mali 6 týždňov menovú úniu, že od 1. januára ’93, keď došlo k rozdeleniu Česko-Slovenska, do 8. februára ’93 sme mali necelých 6 týždňov menovú úniu. To znamená, v dvoch suverénnych štátoch obiehala tá istá mena, ktorá sa volala československá koruna. Až počnúc 8. februárom ’93 došlo k menovej odluke. Obiehali síce ešte vizuálne rovnaké bankovky, čiže zelená stokoruna, z jednej strany Karlov most v Prahe, v pozadí Hradčany, z druhej strane tie dve dámy s tým obilím prehodeným cez ruku, zelená stokoruna, ale tá česká mala český kolok a tá slovenská mala slovenský kolok. A od polnoci, myslím, že z 8. na 9. februára sa začali vymieňať vo výmennom kurze 1 k 1,1. Inými slovami, slovenská koruna bolo o 10 % slabšia ako česká koruna. Menová odluka. Takže preto o tom hovorím, že od tohto bodu do vstupu Slovenska do ERM II, do mechanizmu výmenných kurzov, na čo bol naviazaný slovenský koruny. Na tzv. menový kôš. Čo tvorilo ten menový kôš? Zo 60 % americký dolár, zo 40 % nemecká marka. To bol menový kôš, na ktorý bola fixovaná slovenská koruna. Prečo takéto pomerné zastúpenie USD 60 %, nemecká marka 40? No preto, lebo to približne zodpovedalo menovej štruktúre slovenského exportu. Koľko nášho exportu išlo do dolárovej a koľko nášho percent nášho exportu išlo do oblasti, vtedy ešte nebolo zavedené euro ani v Spolkovej republike Nemecko, preto nemecká marka. Hovorím o tom preto ešte raz, že nech už nikdy nikto viac nezopakuje tézu, že na predaji SPP Ivan Mikloš okradol Slovenskú republiky nehedgovaním alebo nezaistením kurzových rizík o 7 mld. slovenských korún. Myslím, že to bolo, tu to niekto spomínal 230 mil. eur v dnešnom vyjadrení. A ten, kto také vety tvrdí, opakujem, tak sa radí v mojich očiach do skupiny insitných ekonómov, ktorí vôbec, ale vôbec nerozumejú finančným trhom. Ale hlavná vec, že platí tá téza, že suma vulgárnosti a kompetentnosti je konštantná. To znamená, čím menej niektorí politici o danej téme vedia, tým sú menej kompetentní, ale o to viac zlacnie odvaha, o to viac sú vulgárni a včera sa dozviem z úst premiéra, že aj ja patrím do kategórie hlupákov. Toto doslova povedal, tu sedia hlupáci z opozície. Toto si naozaj, aj keď na diaľku, viem, že si plní neodkladné povinnosti v zahraničí, ale toto si vyprosím. Alebo s úsmevom na tvári to prijímam, ale ako dôsledok alebo jasný preukaz toho, že premiér stráca, stráca trpezlivosť a stráca kontrolu nad sebou samým. Tak poďme teda ďalej sa držať len a len faktov. Ja chcem pripomenúť jeden, ktorý tu čiastočne už odznel z úst mojich predrečníkov, keď sme konštatovali... Som rád, že pán minister Jahnátek došiel, a verím, že si môžeme podiskutovať, ako funguje trh s opciami a s hedgingom. Tu bolo povedané niečo o tom, že pred privatizáciou Slovenské elektrárne produkovali. Ale brutálnu stratu. Niekto z opozičných lavíc na premiéra, ktorý tu stál na mojom mieste, premiér Fico, vykríkol, ale veď boli v rukách SDĽ. A premiér povedal: „Nevadí, ale premiér bol Dzurinda“. (Povedané so smiechom.) Tak, dámy a páni, SDĽ-ka mala pod kontrolou Slovenské elektrárne, darmo sa minister Žiga mračí. (Reakcia z pléna.) Prosím? (Reakcia z pléna.) Ale hovorím predtým, než boli predané Slovenské elektrárne, vo vláde bola a vtedy sa dokonca šéf Slovenských elektrární volal Košovan. Súhlasíte so mnou, pán minister Žiga? Volal sa Košovan. Vyhľadajte si to v orsr.sk, v Obchodom registri a ešte vám pripomeniem jednu vec, keby ste zbabelo neutiekli, že toto bola, ak sa nemýlim, opravte ma, páni, ktorí ste vtedy sedeli vo vládnym laviciach alebo v koaličných laviciach, že to bol jeden z dôvodov, prečo vtedy takého nižšieho vzrastu predseda Národnej rady, volal sa Migaš, hlasoval za vyslovenie nedôvery vtedajšiemu premiérovi Mikulášovi Dzurindovi napriek tomu, že boli spolu v jednej vládnej zostave. Jozef Migaš, dúfam, že som trafil aj krstné meno, hlasoval... (Reakcia z pléna.) Prosím? Hlasoval, ďakujem pekne, hlasoval za vyslovenie nedôvery vtedajšiemu premiérovi Mikulášovi Dzurindovi. A tu bude zbabelo zo sály utekajúci minister Žiga vykrikovať, že ja klamem, že elektrárne neboli nikdy pod kontrolou SDĽ. No boli, dámy a páni, a ten SDĽ-ák, ten socialista, ten ľavičiar sa volal Košovan, tak to bolo. Prečo o tom hovorím? Keď produkovali brutálne straty v stovkách miliónov korún, tak vtedy kontrola Slovenské elektrárne politická strana, z ktorej vzišiel dnešný premiér Robert Fico. A volala sa Strana demokratickej ľavice. Chcel pán premiér fakty, tu sú holé fakty. Tak. Chcem teda hovoriť o národno-štátnom záujme, lebo to je opäť slovo tak sprofanované, tak zdevalvované. Nastáva tu v tejto snemovni tak silná inflácia slov, že po prvé tie slová používame tak často, že častokrát už ani nemáme zhodu na definícii obsahu tých slov. Čiže my síce hovoríme nominálne o tom istom, volá sa to národnoštátny záujem, ale obsah toho, ako hovoria Nemci, toho begriffu, to je nejaký begriff, to je nejaký pojem, terminus technicus, tak ten inhalt, ten obsah, každý si už pod tým predstavuje niečo úplne iné. A to je začiatok konca akejkoľvek racionálnej diskusie, keď sa nezhodneme na úvod diskusie na tom, že budeme prisudzovať rovnakým pojmom rovnaký obsah. Vtedy môžeme začať hrať šachovú partiu alebo futbalové stretnutie a budeme hrať férovo podľa nejakých dohodnutých pravidiel. Tak ako teda vyzerajú tie národno-štátne záujmy, tak ako ich inflačne, tento pojem, začal v posledných rokoch často používať nielen premiér, ale vidíme, že si to osvojili aj členovia jeho vlády? Pán minister Jahnátek, poďme trošku sa pobaviť o slovíčku, o termíne financial close. Už tu bolo povedané o tom, že, a podotýkam, pozor, to, čo teraz poviem, sa netýka len privatizácie, to sa týka akejkoľvek veľkej finančnej operácie, kedy dochádza k prevzatiu jednej spoločnosti iným strategickým investorom. To vôbec alebo vôbec zďaleka nemusí byť len prípad privatizácie. Deje sa tak na trhu dennodenne v stovkách a v tisícoch prípadov. Stačí sledovať Bloomberg a Reuters, kedy uvidíte, ako na trhu nastávajú dennodenne obrovské či už fúzie, alebo prevzatia. Tie prevzatia môžu byť priateľské alebo nepriateľské, hostile alebo non hostile, kedy jedna veľká firma, žralok, pohltí menšiu nepriateľským spôsobom, to znamená, nepotrebuje na to jej súhlas. Alebo, naopak, kedy dochádza, a privatizácia by mala byť výsledkom priateľského prevzatia, že strategický investor po podpise memoranda, po podpise, to je ten signing, tých základných dokumentov vstupuje do jedného zo slovenských podnikov. Takže máme tuná tú prvú fázu, signing, prichádza druhá fáza, financial closing alebo financial close. A to je presne ten kľúčový bod, pán minister Jahnátek sa to tu snažil – podľa môjho názoru veľmi neúspešne – brániť, tú jeho tézu, ako chránil národnoštátne záujmy. Dámy a páni, v ten deň, keď mala vláda Roberta Fica 1 rokovať o nulovom variante, ja si ten deň pamätám, z ministerstva hospodárstva vtedy vedeného pánom ministrom Jahnátkom bol doručený na úrad vlády materiál, ktorý sa práve nazýval finančné uzavretie... ddd... ddd..., čiže privatizácie Slovenských elektrární a bol to nulový variant. Taliani nebudú doplácať nič Slovenskej republike a opačne, Slovenská republika nebude doplácať nič Talianom. Ten materiál nepadol z neba, ja predpokladám, že ani pán minister Jahnátek si ho nevycucal z prsta, ale že ho oprel práve o účtovné závierky po tom, čo si strategický investor, ale aj štát urobil v podniku rovné, nie krivé, ale rovné zrkadlo, ako naozaj vyzerá tá hodnota, objektívna hodnota toho podniku. Na základe týchto analýz a teraz je úplne jedno, ktoré poradenské firmy s akými názvami tie analýzy robili, ale verím, že ten materiál aj samotný pán minister, vtedajší minister hospodárstva Jahnátek o niečo oprel. A predložil do vlády materiál nulový variant. Nikto neplatí nikomu nič. Čuduj sa svete, na druhý deň, keď zasadla vláda, o tomto materiáli sa nielenže nerokovalo a bol stiahnutý z webovej stránky úradu vlády. Ako keby nikdy taký materiál nevznikol. Áno, musím potvrdiť, že hlavný dôvod nebol to, čo to spomínal v takom neúspešnom pokuse o obhajobu pán minister Jahnátek, že lebo dobehol pán Muňko, vtedajší, čo bol, štátny tajomník, s nejakým obrovským odhalením historickým o nejakých sporoch s Maďarmi o Nagymaros a neviem, a že to mal byť dôvod. Prosím vás pekne (povedané so smiechom), ako neklamte nás tu, lebo to je ešte horšie, ako keď mi Robert Fico z tohto pultu vynadá do hlupákov. Toto je ešte horšie, čo robíte. Keď nekompetentné a neodborné zistenia, lebo tá kompetentnosť tu naozaj chýba a chýba výrazne, nahradíte vedomým klamstvom, o ktorom vy sám viete, že to je klamstvo, a ešte ho idete predávať tej druhej strane toho diskusného krúžku alebo tej šachovej partie, že to bol ten dôvod. Tu vám Juraj Miškov odcitoval z vtedajšej dennej tlače, ktorá sa volá Pravda, presný výrok, ktorý hovoril o tom, že s vami navrhovaným nulovým variantom nesúhlasil váš koaličný vtedajší partner, ktorý sa volal Ján Slota. To bol ten pravý dôvod, prečo ste stiahli nulový variant. Ak ste, pán minister Jahnátek, vy sám osobne neboli stotožnený, identifikovaný s obsahom, s vecnou správnosťou nulového variantu, čiže Taliani neplatia nám a my neplatíme žiaden doplatok im, tak ja sa pýtam, ak ste s tým neboli vy vnútorne stotožnený, prečo ste ho ako minister, ako figúra, ktorá má najvyššiu politickú zodpovednosť za rezort, predložili na rokovanie vlády takýto materiál. On tam pár hodín visel. Keď pôjdete dnes na webové stránky úradu vlády, tak to nájdete, sa dá na to urobiť double click, takú kolonku, že materiály na rokovanie vlády. On tam visel ten materiál, podotýkam, s nulovým doplatkom. A viete, čo je na tom najsmutnejšie? Nielenže tu teraz klamete a nechcete priznať pravdu, že preto ste ho stiahli, lebo Jano Slota, už to nebudem ďalej rozoberať. A na tom je najkrajšie to, že keď ste ten materiál predložili, predpokladám, že ste ho nepredkladali proti vlastnej vôli. Veď to je jasný, číry dôkaz toho, že kúpna cena za predaj 66 % Slovenských elektrární bol na O. K., bola férovou cenou, tak sa to odborne v literatúre nazýva, že to bola fair price, to bola férová cena. Ak by nebola férovou cenou, tak nemôžete nikdy predložiť materiál s nulovým doplatkom. Nie? Ak ste boli presvedčení o tom, že tie, o tom, že tie elektrárne boli predané pod cenu, a nediskutujem, ešte raz, aby ste ma dobre pochopili, teraz o tom, že mali sa predať, nemali sa predať, či sa malo predať 49 % alebo 66 %, ešte raz, nejdem do tejto diskusie, nebol som vtedy v politike. Ja len konštatujem, že áno, je holou pravdou, pán minister Jahnátek, to je, myslím, prvá kapitola alebo druhá učebnice Samuelsona Nordhausa, prečítajte si tú učebnicu, základný katechizmus, tak ako je kolegov z KDH Biblia, tak to je základný katechizmus ekonómie, Samuelson Nordhaus. On napísal aj Macroeconomics a tuším aj Mikroeconomics, základný traktát o ekonómii, o makroekonómii. V jednej z prvých kapitol sa dozviete, že cena sa vo voľnej trhovej ekonomike – open market economy – zafixuje tam, kde sa stretne ponuka s dopytom. Tam, kde sa krosujú tie dve priamky, nie? Predávajúci chce predať za čo najvyššiu cenu a kupujúci chce kúpiť za čo najnižšiu cenu. A tam, kde sa tie dve krivky pretnú, to je tá tzv. vyrovnaná cena. Vybalansovaná, alebo ak chcete, rovnovážna presnejšie, rovnovážna cena. Čiže viete, dneska diskutovať s odstupom 10 rokov o tom, či to bolo pod cenu alebo za férovú cenu alebo nebodaj nad cenu, táto diskusia je ale úplne, úplne jalovou diskusiou, podotýkam. Úplne jalovou diskusiou. Viem, že vám Juraj Miškov, pán kolega Jahnátek, nechal v šuplíkoch, ale po vás už tam potom prišli ďalší ministri hospodárstva, ale vraj na rezorte v šuplíku ostal materiál, ktorý hovoril o doplatku zo strany Talianov voči Slovenskej republike vo výške 229 mil. eur. Pýtam sa, prečo jeden, druhý minister, dneska už tretí, aj keď povedal Peter Kažimír, že je májovým ministrom, že by tam najradšej zotrval v tom rezorte len mesiac, to hovorím teraz v dobrom, prečo jeden, druhý alebo tretí minister, tak jak sa po sebe striedali, nevytiahli zo šuplíka tento materiál. A ak nám tu včera premiér Fico tvrdil, že elektrárne boli predané pod cenu, prečo ste ten materiál o tom doplatku 229 mil. eur nevytiahli a prečo ste si tento nárok voči Enelu neuplatili? Lebo súdne spory, som včera počul. Je tam množstvo, niekoľko desiatok súdnych sporov. Ale oni budú, bohužiaľ, len pribúdať, tie súdne spory, najnovší bude určite arbitráž vedená zo strany Enelu za manéver, ktorý sa udial s Vodným dielom Gabčíkovo. Druhý kľúčový bod, keď sme u národno-štátnych záujmov, sa volá, aké sú ekonomické dôvody. Lebo, viete, na trhu nikto nič neurobí bez motivácie. Niekto kupuje potraviny, lebo je hladný, aby som bol znova zrozumiteľný, áno. Niekto kupuje auto, lebo nevládze alebo nechce chodiť mestskou hromadnou dopravou. Ale každý hráč na trhu, či je to fyzická osoba, domácnosť, firma alebo štát koná, lebo má nejaké ekonomické záujmy, má nejaké ekonomické motivácie. A ja sa chcem teraz opýtať, pán minister Jahnátek, lebo je mi vás osobne ľúto, ale dnes ste tu ako agent Roberta Fica. Nie? Vy ho tu teraz zastupujete ako predkladateľ. Tak sa vás chcem opýtať, pán minister Jahnátek, možno vám to stihne niekto odesemeskovať, kým dokončím tú otázku, nájdete si v esemeske odpoveď. Aké sú skutočné pohnútky ekonomickej motivácie Slovenskej republiky k tomu, aby ovládla Slovenské elektrárne? (Reakcia z pléna.) Nie jaj bože, pán minister, ešte len príde „jaj, bože“ o chvíľočku. Aké sú vaše skutočné, nie vaše osobné... Nesmejte sa, ja byť na vašom mieste, tak ten smiech ma veľmi rýchlo prejde! (Reakcia z pléna.) Ja musím vás komentovať, lebo vy ste tu dnes za predkladateľa, to sa sťažujte vášho šéfovi Robertovi Ficovi, mal tu sedieť on. A keď má povinnosti v zahraničí, keď má povinnosti v zahraničí, de iure ste tu jeho agentom. Nie? Ste tu jeho zástupcom. Tak udržte, prosím vás pekne, úroveň tejto debaty a nerehocte sa mi do tváre, to nie je ani... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)