Mikloš, Ivan, podpredseda vlády a minister financií SR (2011-10-19):
Áno, ďakujem pekne. Vážený pán podpredseda, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, dovoľte mi, aby som sa vyjadril k rozprave na túto celkom určite atraktívnu a zaujímavú tému. Myslím, že čo sa týka falošnosti postojov strany SMER, tak pán Matovič to vysvetlil veľmi presne. Nie vždy a nie vo všetkom s ním súhlasím, ale myslím si, že tu to vykreslil tak, že sa k tomu veľmi vracať nemusím. Áno, mali ste na to štyri roky, mali ste to v predvolebnom programe v roku 2006 a dnes sa búchate do pŕs, ako ste mali pravdu, keď ste to navrhovali pred rokom. Zároveň chcem ale vysvetliť aj pánovi poslancovi Dostálovi, ale aj poslancom za SMER, ktorí vysvetľovali, prečo sme s týmto návrhom neprišli pred rokom, že ja som, ak si pamätáte, už vtedy hovoril, že my nie sme principiálne proti tomu, aby bola zavedená banková daň, pretože bankovníctvo, a tu môj postoj je iný ako postoj pána poslanca Dostála napr., je špecifické v tom, že sa v ňom podniká predovšetkým alebo zväčša s cudzími peniazmi. Ako viete, kapitálová primeranosť bánk sa pohybuje do 10 % zhruba. Čiže zhruba v 90 % banky podnikajú s peniazmi cudzích ľudí a cudzích subjektov. A aj preto, keď padne banka, najmä veľká banka, tak to nie je problém len vlastníkov banky, ale aj daňových poplatníkov, napr. cez ručenie vkladov alebo cez zabránenie pádu veľkým systémovým bankám, čo môže spôsobiť reťazové negatívne reakcie, čoho sme boli svedkami napr. po páde Lehman Brothers. Preto je legitímne sa na tento sektor pozerať inak, ako sa pozeráme na bežné podnikateľské subjekty. A preto je aj legitímne, ak sú s nevyhnutnou záchranou a sanovaním bankového sektora spojené náklady, je legitímne, aby štát si vytváral na krytie takýchto nákladov rezervy. A práve náš návrh je postavený na tom, že nechceme tie peniaze minúť, ale chceme, aby peniaze z tohto bankového odvodu boli sústredené v špeciálnom fonde, z ktorého by sa kryli náklady pri prípadnej nevyhnutnej reštrukturalizácii alebo ozdravení bánk. Vlani keď sme odmietli váš návrh, sme ho odmietli aj preto, že sme predpokladali, a bola taká snaha, boli rokovania riešiť to koordinovane na celoeurópskej úrovni, dnes sa ukazuje, že tento proces bude dlhší, ako sa vtedy predpokladalo, že nájsť dohodu bude ťažšie. Zároveň zavádzajú takúto bankovú daň niektoré jednotlivé krajiny aj okolo nás. Ak by sme ju nezaviedli, môže sa nám to vypomstiť aj tým, že budú zdanené banky v krajinách, odkiaľ pochádzajú matky našich bánk. A jednoducho sa nám tak môže stať, že zdanení budeme, ale bez toho, aby výnos plynul k nám. Mohol by plynúť do iných krajín. Aj z toho dôvodu je dnes účelné túto daň zaviesť. No a stručne k vystúpeniam len pána poslanca Počiatka a pána poslanca Kažimíra. Konštatujem, že nie som si istý, či si pán poslanec Počiatek nepomýlil bod, pretože o bankovej dani nehovoril. Hovoril o rozpočte, hovoril o dlhoch, hovoril o školstve, zdravotníctve, protipožiarnej ochrane. Takže pánovi Počiatkovi chcem povedať len jednu vetu. Znovu, zopakoval to, čo hovoril včera večer pri prvom čítaní k tomuto zákonu, že vraj sme zmenili názor pri tomto bode tak, ako sme ho mali vraj zmeniť pri eurovale. Nie je tu síce, ale chcem mu odkázať, že včera som si myslel, že sa možno pomýlil. Tak som ho včera upozornil na to, že väčšina vládnej koalície, teda minimálne tri zo štyroch strán vládnej koalície názor pri eurovale nezmenili, pretože o eurovale sme hlasovali dvakrát zatiaľ v tomto parlamente. Tri zo štyroch vládnych strán hlasovali rovnako 11. augusta 2010 ako 11. októbra 2010. Keďže pán Počiatek zopakoval túto hlúposť napriek tomu, že som ho na to upozornil, a vtedy tu sedel, keď som ho na to upozorňoval, bolo to včera večer, tak predpokladám, že dnes už nešlo len o nedorozumenie, ale o zámerné klamstvo. Takže nezmenili sme postoj pri eurovale. Teda minimálne tri zo štyroch strán vládnej koalície postoj pri eurovale nezmenili. Pokiaľ ide o tú štvrtú, bolo to trochu inak. Pán Kažimír mal vystúpenie, ktoré bolo vecné, k téme, teda k bankovej dani. K tomu jeho návrhu na zvýšenie z 0,4 % na 0,7 % chcem povedať, že neodporúčam poslancom, aby takéto zvýšenie schválili, a to z toho dôvodu, že by to bolo kontraproduktívne, neprinieslo by to očakávané efekty, zároveň by to spôsobilo iné náklady a iné problémy. A myslím, že pán poslanec Matovič spomenul, že on na tej Koaličnej rade navrhoval tých 0,5 %. My sme tie návrhy rôzne analyzovali a dospeli sme k záveru, že 0,4 % je zvýšenie, kde ešte nehrozí enormné riziko, aj keď isté hrozí na to, lebo ide o právnické osoby, že si napr. právnické osoby budú presúvať svoje účty napr. do Rakúska, do Hainburgu alebo inde, najmä pri veľkých podnikoch, ktoré majú svoje pobočky alebo svoje firmy aj v okolitých krajinách, teda korporáciách, pretože, samozrejme, ak vedľajšia krajina takéto poplatky nemá alebo ich má nižšie, nič nie je ľahšie, ako presunúť vklady tam. Druhá nevýhoda príliš veľkého zaťaženia spočíva v tom, že to má iné nepriame náklady z hľadiska zhoršovania podnikateľského prostredia, z hľadiska vôbec imidžu krajiny. Aby som nehovoril veľmi dlho, poviem, že považujem to za také orbánovské riešenie. To je ten postup, ktorým postupuje v niektorých oblastiach maďarská vláda. A obávam sa, že to imidžu tej krajiny a prilákaniu investícií nepomáha, je to skôr naopak. A aj ten návrh, ktorým chce SMER ústami pána poslanca Kažimíra zmierňovať riziko prenosu do zvýšených poplatkov, považujem za nereálny a iluzórny, pretože pán poslanec to v dvoch vetách za sebou povedal. Najskôr povedal, že máme do činenia so sofistikovaným protivníkom, a potom v návrhu povedal, že vlastne vyriešime to tak, že im zakážeme ustanovením nejakého paragrafu zvyšovať poplatky. To, samozrejme, je ilúzia, že sa to takýmto spôsobom dá robiť, aj keď nevylučujem, že ten dohľad a tá kontrola by mohla byť aj prísnejšia. Verím, že to tak aj bude. Ale považujem takéto riešenia za nereálne, rovnako ako bolo nereálne vaše riešenie znižovania úrokov, keď ste to chceli riešiť tým základným balíčkom, o ktorý prejavilo záujem päť ľudí a stálo to, no neviem presne, koľko to bolo, ale veľa peňazí. Omnoho efektívnejší je ten postup, ktorý sme zvolili my, že zvyšujeme mieru súťaživosti, mieru konkurencie, mieru transparentnosti, čo sa už pri hypotekárnych úveroch, úveroch na bývanie, prejavilo tlakom na pokles a poklesom úrokových mier. Takže aj z týchto dôvodov si myslím, že to riešenie, ktoré zároveň vytvára zdroje na riešenie nákladov budúcich kríz, zároveň pomáha znížiť deficit verejných financií a zároveň nevytvára riziká do budúcnosti, je schválenie vládneho návrhu, ktorý, áno, pôvodne bol v tej výške 0,2 % a po zvážení všetkých týchto rizík a možností je dnes predkladaný vo výške 0,4 %. Ďakujem pekne.