Kotleba, Marian, poslanec NR SR (2018-03-14):
Vážený pán podpredseda Národnej rady, kolegyne, kolegovia, prichádzame s novelou, ktorá má za cieľ chrániť mnohých ľudí v mnohých oblastiach Slovenska tým, že zníži trestnú zodpovednosť páchateľov na 12 rokov pri priestupkoch aj trestných činoch, pretože dnes naozaj situácia je taká, že najmä na ďalšej skupine chránených ľudí, to znamená, na skupine starších ľudí, dôchodcov sa mnohokrát pácha buď trestná činnosť brutálneho, brutálneho charakteru, alebo opakujúca sa, opakujúca sa priestupková kriminalita páchateľmi, ktorí sú dnes, teda nie sú dnes žiadnym spôsobom postihnuteľní. Možno tí, ktorí to nezažili sa nevedia celkom vžiť do tej situácie ako sa tie obete týchto trestných činov páchaných dnes nepostihnuteľnými páchateľmi, ako sa tieto obete cítia a aká obrovská je tá beznádej ktorú pociťujú vtedy, keď takýto trestný čin alebo opakujúci sa priestupok nahlásia, keď polícia zhodou šťastných náhod týchto páchateľov stotožní a keď následne vydá uznesenie alebo rozhodnutie o tom, že títo páchatelia síce spáchali tento predmetný trestný čin alebo priestupok, ale nie sú vzhľadom na svoj vek nijakým spôsobom postihnuteľní. Takýchto lokalít je na Slovensku, je na Slovensku naozaj veľa, či sa to, či sa jedná o okresy východného, najmä teda severovýchodného Slovenská, Prešovský kraj s výrazným zastúpením cigánskych osád, alebo už je to aj na juhozápadnom Slovensku. Vidíme, čo sa robí v Nitre, vidíme, čo sa robí v Hurbanove, vidíme, čo sa robí v ďalších oblastiach aj na tomto juhozápadnom Slovensku, kde tento model funguje v podstate úplne rovnako, ako je to pri osadách na severovýchodnom Slovensku. Vidíme, čo sa robí v Kozárovciach pravidelne počas novoročnej noci alebo počas noci zo Silvestra na Nový rok, kde páchatelia napadnutí týchto motorových vozidiel prechádzajúcich občanov sú väčšinou práve títo nepostihnuteľní, tieto deti, maloletí, ktorí sú na túto veľmi špecifickú zábavku nahovorení svojimi rodičmi a jednoducho vidia, že nikomu sa nič nestane bez ohľadu na to, že je spôsobená škoda na majetku, bez ohľadu na to, že môže dôjsť k vážnemu ohrozeniu života a zdravia ľudí v tých autách. A naozaj sa na to nedá reagovať iným spôsobom ako tým, že posunieme, znížime tú hranicu trestnej a priestupkovej zodpovednosti. Tí z vás, ktorí ste v tomto pléne a ktorí ste sem prišli z praxe učiteľov, najmä učiteľov na základných školách, totiž asi sami viete, že ten fyzický vývoj detí je dnes úplne niekde inde ako pred možno dvadsiatimi, dvadsiatimi piatimi rokmi, a 13-,14-ročné dieťa, či dievča, či chlapec, je fyzicky ale aj mentálne na úplne inej úrovni, ako to boli, na akej úrovni teda boli deti spred dvadsiatich piatich rokov. Tomu ale zodpovedajú nielen možné pokroky vo vývoji alebo teda v nasadzovaní tej latky, či učivo a tak ďalej, ale aj pokroky v brutalite a v sile tých útokov, ktorých sú tieto deti dnes schopné. Dnes jednoducho skupinový útok pri lúpeži, napríklad pri lúpežnom prepadnutí piatich 13-, 14-ročných chlapcov môže mať následok veľmi vážny, najmä ak takýto útok, takéto lúpežné prepadnutie je vedené na dôchodcu, staršieho človeka, pričom práve v tom Prešovskom kraji sa cieľmi útokov stávajú nieže starší, ale práve veľmi starí občania aj vo veku nad 70, nad 80 rokov. A takéto útoky končia buď veľmi ťažkými zraneniami, alebo, žiaľ, niekedy aj smrťou, respektíve zraneniami s následkami smrti. Preto si myslíme, že aj keby toto opatrenie malo zachrániť čo i len jeden jediný ľudský život, aj keby toto opatrenie, toto zníženie hranice trestnej a priestupkovej zodpovednosti malo čo len jedného jediného človeka uchrániť pred trvalými následkami, pred akýmikoľvek zraneniami alebo aj pred tou psychickou ujmou, pred tou psychickou ujmou, ktorú takýto človek bude možno až do konca svojho života pociťovať vplyvom vlastne osobného zážitku z neschopnosti štátu splniť jednu zo základných úloh štátu, a to je funkcia bezpečnostná, tak aj keby sme mali docieliť len takýto jeden jediný uchránený ľudský život alebo zdravie jedného jediného človeka, tak si myslím, že to za to stojí. Že stojí za to, aby sme, ak už štát nevie nejakým iným spôsobom, napríklad tým, že bude v týchto kritických lokalitách omnoho viac posilňovať tú preventívnu úlohu polície, ak už nevie takýmto spôsobom zasiahnuť v prospech týchto ľudí, tak, žiaľ, musíme ísť do takejto, nazvem to, trošku možno represívnej politiky v tom, že budeme musieť sprísniť tie pravidlá, aby sa takéto útoky vyslovene motivovanými páchateľmi nediali alebo sa udiali v čo najmenšej miere, boli jednoducho minimalizované. Možno viete o tom, že náš kolega poslanec Milan Mazurek je obžalovaný, postavený pred špecializovaný trestný súd v Banskej Bystrici, kde sa bude teraz v apríli konať ďalšie kolo pojednávania o jeho vine a nevine, a jeden z tých výrokov, za ktoré mu Slovenská republika ponúka asi osemročný trest odňatia slobody, je výrok, keď povedal, vieme o tých prípadoch z východného Slovenska, keď dospelí Cigáni nahovoria maloletých, ktorí ešte nie sú trestne zodpovední, aby páchali priestupkovú a inú trestnú činnosť. To bolo voľne parafrázované, neviem presne, ako to tam bolo uvedené, ale je to možno na 80 % presne a, žiaľ, toto je realita, toto je realita mnohých a naozaj mnohých oblastí Slovenskej republiky. Druhá taká výrazná zmena, ktorá sa dotýka tých, alebo rozdiel, ktorý môžme pozorovať medzi tými deťmi dnes a medzi tými deťmi spred dvadsiatich piatich rokov, je tá, že dnes tí páchatelia strácajú akékoľvek zábrany, strácajú aj zábrany pred útokom na ľudí, ktorí možno ešte pred 10, 15, 20 rokmi boli pre nich a ich rodičov prirodzenými autoritami. O čom hovorím? Hovorím o tom, že na východnom Slovensku, to sa možno ešte netýka toho južného Slovenska, ale na východnom Slovensku už títo maloletí páchatelia, nepostihnuteľní, vykonávajú krádeže aj u ľudí, u ktorých by si to ešte pred pár rokmi nikdy nedovolili. Konkrétny príklad, nedávno sme boli v okrese Kežmarok na návšteve jednej farnosti a takíto páchatelia sú podľa vyjadrenia samotného farára najčastejšími páchateľmi krádeží dreva z fary. Farár sa môže aj pokrájať, jednoducho 12-ročné alebo 13-ročné deti prídu, zoberú dve-tri, dva-tri fúriky dreva ukradnú každý týždeň, raz za dva týždne a nič, nič s tým nevie spraviť nielen ten farár, ale ani polícia. Jednoducho nikto, jednoducho nikto. A teraz si predstavte, že by ste žili v dome niekde v Prešovskom kraji alebo by ste tam mali rodičov, mamu, otca, 80-ročných, ktorých by takýto páchatelia neustále obťažovali. Nevravím, že lúpežami a trestnými činmi, ale tou priestupkovou kriminalitou, hádzaním blata do okien, rozbíjaním okien, krádeže pod 266 eur, alebo ako je tá hranica presne stanovená, a jednoducho by robili tým vašim rodičom v tých domoch ten život absolútne neznesiteľný, absolútne neznesiteľný. To je taký stav, že tí ľudia upadajú do neskutočných depresií a jeden z takých medializovaných prípadov však vidíme v Malackách, Oskar Dobrovodský, kde sa tu proste, kde, do akých extrémov sa to vie až dohnať vtedy, keď štát nevie svoju bezpečnostnú úlohu splniť a tak, ako by mal a ako môže len hľadá všetky spôsoby, ako to jednoducho nerobiť. Čiže táto novela nemá za úlohu nič iné, len jednoducho ochrániť slušných ľudí pred terorom zo strany takýchto páchateľov a ako to už bolo spomenuté, zároveň tieto deti chrániť pred zneužívaním na túto činnosť, lebo nebudú na to vhodné podmienky. Ďakujem pekne.