P. Miššík, poslanec: (2008-05-13):
Myslím si, že až symbolicky vyznieva, že jedným z prvých bodov programu májovej schôdze Národnej rady Slovenskej republiky je návrh zákona, ktorým sa snažíme zabezpečiť podporu a určiť organizáciu v športovej činnosti. Symbolicky preto, lebo nie je tomu ani týždeň, čo dostala najväčšiu ranu v novodobej histórii národná pýcha slovenského športu, ktorou bezpochyby je ľadový hokej. Tomu si myslím, že sa venujú médiá, venujú sa tomu odborníci, neodborníci, ale má to určite vplyv na verejnú mienku a určite to zatriaslo ľuďmi na Slovensku. Aj tu vidíme, akú silu má fenomén športu. Šport pomáha každému z nás relaxovať. Podieľa sa na výchove našich detí, formuje charakter človeka a jeho osobnosti. Túto skutočnosť myslím si, že chápu všetci, avšak aj napriek tomu je šport iba na periférii záujmu a žijeme, respektíve, aby som bol presný, dožívame z toho, čo sa pre šport vytvorilo z minulosti. Nehovorím teraz len o zásadných veciach, ktoré sa týkajú legislatívnej úpravy športu, myslím tým aj na jednotlivé športové zväzy a ich systém fungovania. Systematický krok zo strany štátu absentuje. Je to citeľné najmä v športových odvetviach, ktoré sú finančne náročnejšie, a tým pádom aj menej prístupné športovej verejnosti. Prvé pokusy niečo s touto nelichotivou situáciou mal môj kolega Milan Hort, avšak vládna väčšina jeho návrh podľa môjho názoru komplexnejšieho zákona zmietla zo stola okrem iného aj s odôvodnením, že pripravuje vlastný návrh. O to väčšmi som čakal a tešil som sa na konkrétnu podobu tohto právneho predpisu a pravdupovediac, o to väčšie bolo moje sklamanie, keď som si tento návrh zákona, ktorý bol v Národnej rade Slovenskej republiky predložený pod tlačou 588, podrobne prezrel. Tento návrh zákona, ktorý je predložený na rokovanie plénu Národnej rady, situáciu v športe vlastne nijakým spôsobom nerieši. Dá sa povedať, že ide iba o ďalší krok, ktorým sa zahmlí situácia, pretože vláda bude považovať ďalší zo svojich cieľov za splnený, pričom spôsob, akým to urobila, nerieši absolútne nič. Zákon je až príliš všeobecný, nerieši konkrétne a aktuálne situáciu v športovom živote. Myslím si, že na otázku, čo vyrieši takto prijatý zákon si stačí pozrieť jeho dôvodovú správu. Mňa prekvapilo a je smutné, keď sa v správe, ktorá má poslancom odôvodniť navrhovaný text zákona uvádza, že nie je možné pre rozsiahlosť problematiky upraviť celú šírku problémov športu a telesnej kultúry. Navrhovateľ teda sám priznáva, že zákon nerieši komplexne problémy športu, pričom to obhajuje veľmi alibisticky. Nemožnosťou všeobsiahlosti zákona, a teda predpokladá ešte prijatie osobitných právnych predpisov, ktoré budú upravovať túto problematiku. Je to pritom rovnaké, ako keby zákonodarca nezaradil trebárs do rekodifikácie Občianskeho zákonníka napríklad vecné právo a s odôvodnením, že zákon by bol všeobsiahly. Pritom návrh zákona, ktorý predložil podpredseda Národnej rady Milan Hort, riešil túto situáciu oveľa precíznejšie a komplexnejšie. Samostatnou kategóriou tohto návrhu zákona hodnou osobitného zreteľa je zabezpečenie financovania športovej činnosti. Riešia to § 10 a § 11 návrhu zákona. Okrem toho, že trpia celkovým neduhom tohto návrhu zákona, ktorým je všeobecnosť, nekonkrétnosť, je ešte aj netransparentný, pretože podmienky udelenia dotácií sú takmer všeobecné a hovoria o tom, že úradníci, ktorí budú o pridelení dotácie rozhodovať, budú mať de facto voľnú ruku, komu dotáciu pridelia a komu nie. Návrh síce vypočítava, na ktoré účely je možné poskytnúť dotáciu, avšak tieto sú veľmi, ba až tragicky všeobecné, a teda ich konkrétne použitie je viac ako otázne. Na to nadväzuje aj § 11, myslím odsek 4, ktorý stroho konštatuje, citujem: „Účel, rozsah a podmienky použitia dotácie sa uvedú v zmluve medzi ministerstvom a žiadateľom, ktorému sa má poskytnúť dotácia.“ Koniec citácie zo zákona. Tento odsek iba potvrdzuje môj predpoklad svojvôle rozhodovania úradníka, ktorý bude posudzovať pridelenie dotácie, čo, samozrejme, zvyšuje možnosť a aj priestor pre možnú korupciu. Nehovorím, že pre korupciu, ale možnú korupciu. Na základe uvedených skutočností, ktoré som uviedol, som pôvodne chcel podporiť návrh môjho kolegu, ktorý pred chvíľou hovoril, ale ja si myslím, že by bolo lepšie postupovať v zmysle § 73 ods. 3 písm. b) rokovacieho poriadku a navrhnúť, aby sa o tomto návrhu zákona ďalej v rokovaní nepokračovalo. Zároveň mi dovoľte, vidím tu Dušana Galisa a naňho sa teraz obrátim. Bol by som rád, Dušan, keby si ako bývalý, veľmi významný športovec sa vyjadril k tejto problematike, lebo viackrát sme spolu hovorili a myslím si, že asi by bolo treba spojiť sily pri tom, keď robíme takýto vážny zásah do športovej činnosti, ktorá má vplyv aj na nálady ľudí v tejto krajine. Vieme, aká frustrácia nastala po tom, čo som hovoril pred chvíľou o návrate našich hokejistov a ich výsledkoch v Kanade. A preto som zvedavý a kladiem ti otázku. Ako si ty spokojný s týmto vládnym návrhom zákona? Ja viem, že určité limity sú tam dané, ale v každom prípade si myslím, že by sme mohli spoločne o týchto veciach hovoriť a spoločne pripraviť niečo také, za čo sa v budúcnosti nebudeme musieť hanbiť a čo prispeje k tomu, aby sme sa v živote nemuseli hanbiť za výsledky našich športovcov. Ďakujem pekne za pozornosť.