J. Mikolaj, podpredseda vlády a minister školstva SR: (2008-05-21):
My aj súhlasíme s pozmeňujúcimi návrhmi, pretože myslím si, že v rámci toho hlasovania alebo návrhov, ktorý bol v gestorskom výbore, je to tak až na jeden, iba jeden jediný, a to je to, čo tu naznačoval aj pán predseda výboru a pán poslanec Devínsky, ktorý, ja som si to veľmi pozorne zapísal, čo si povedal, pán poslanec, že pracovníkom SAV-ky a vysokých škôl individuálne nebude možné podávať projekty. Ale to už potom nie sú zamestnanci. Potom už nemôžeš hovoriť o zamestnancoch SAV-ky a vysokých škôl, ak on si okrem toho ako zamestnanec, že si podá projekt, si ho ešte podá individuálne ako Peter, Paľo. Ale to už potom nemá nič spoločné so SAV-kou ani s vysokou školou. Bez ohľadu na to, že ho nikto neregistruje. A neplatí dane, neplatí nič a nevedie ani účtovníctvo. Čiže my ho nevieme ani skontrolovať, ani nevieme pozrieť, či má nejaké prístroje, či má referencie, či vôbec môže. Čiže preto, aby nebola dvojkoľajnosť. Aby bol poriadok, keď chce individuálne, môže, ale nemôže byť aj zamestnanec a zároveň aj podnikateľom. To nikde v Európe, takto to nikde v Európe ani vo svete som to nevidel. A takto to nie je. A to jediné, s čím nemôžeme súhlasiť a, povedal by som, toto chceme prečistiť tak, aby to bolo tak, ako je to aspoň podľa mojich vedomostí všade v Európe aj na svete, že buď som zamestnanec, alebo som niečo. Ale nemôžem byť nič a na základe toho si podať návrh na projekt. Samozrejme, že nám chodia tie isté projekty a štát ich financuje dvakrát to isté. Raz ti to dá ako zamestnanec a raz ti to dá ako fyzická osoba. Bez toho, že by mal nejaký subjekt, že by bol aspoň nezisková. Nič, nemusí byť nič. APVV. APVV kritériá, ktoré ste ešte nastavili vy v minulej vláde sme na 100 % prevzali. Ukazuje sa nám, že sú dobré, je fakt, že my máme problémy, technické problémy so zahraničnými oponentmi, lebo nám nechcú za tie peniaze, ktoré sú tam, robiť také množstvo, veď my sme mali 3 000 projektov. Čiže 6 000 zahraničných oponentov sa nedá zúradovať. Tak sme si povedali, no tak dobre, no tak prečo by sme tých našich domácich slovenských podceňovali, no tak, prečo by, tak sme tam zmiernili tú dikciu, nezakázali, zmiernili, že keď nevieme technicky zabezpečiť 6 000 externých zahraničných oponentov, tak to budú robiť slovenskí, ktorí, to ty vieš, pán poslanec, ktorí sú anonymní. A nemysli si, že sa o každom vie. Nevie sa. Skutočne sa nevie. Aspoň pri takom množstve projektov sa to ani nedá. Nikto, aspoň to doteraz neviem, že by sa sťažoval na netransparentnosť. Ten model bol dobrý, je dobrý, akurát, že myslím si, že netreba povinne trvať na zahraničí. Tým sa diskriminujú možno naši domáci slovenskí. Takže toľko k zákonu o vede. Pani poslankyňa, páni poslanci Mikloško, Minárik. Áno, my otvárame zákon č. 5/2004 o službách zamestnanosti vo vzťahu k cudzincom. Chceme, aby sa nevyžadovalo pracovné povolenie na dobu 30 dní, pokiaľ teda robí vedu, výskum. Pán poslanec však má právo. Ja som obyčajný minister, pán poslanec má právo podať pozmeňujúci návrh, je nado mnou, návrh podal, ja potrebujem nejaký čas, aby som si tie veci preštudoval. Vy rozhodnete, či ten pozmeňujúci návrh bude, alebo nebude. Ja som ho videl teraz po prvýkrát. (Reakcie v sále.) Ja som ho videl po prvýkrát. Ako sa môžem vyjadriť, keď ho nepoznám. (Hlasy v sále.) Ďakujem.