B. Bugár, podpredseda NR SR: (2005-01-19):
J. Drgonec, poslanec: Dámy a páni, viackrát ste určite počuli slogan „ústava – základný zákon štátu“. Budem sa držať nástenkových terminológií a v tejto rovine označím Trestný zákon za takmer základný zákon štátu. Je to zákon, v ktorom štát určuje, za čo je človeku možné obmedziť osobnú slobodu a na koľko možno obmedziť osobnú slobodu. Máme pred sebou návrh nového Trestného zákona, ku ktorému zaznieva rad pripomienok, ktoré sa dajú zhrnúť asi tým spôsobom, že pre niektorých je príliš málo nový a príliš málo originálny a pre iných je až príliš originálny. Chcem sa pristaviť pri jednom z prvkov, možno vôbec najzatracovanejšom momente, celej novely, a to pri trestnej zodpovednosti právnických osôb. Vývoj ľudskej spoločnosti je nepredvídateľný, aspoň nie, pokiaľ ide o určenie momentov zásadných zvratov. Platilo, dlho platilo a bolo v súlade s existujúcimi poznatkami, že je vylúčené, aby človek lietal v stroji, ktorý je ťažší ako vzduch. Asi pred 100 rokmi renomovaní fyzici dokazovali, že je vylúčené, aby vlak išiel rýchlejšie ako 30 km, lebo keby sa tak udialo, z vagónov sa stratí vzduch a cestujúci sa udusia. Pripomínam tieto poznatky a kolíziu s istými novými názormi práve preto, že som presvedčený, že sme sa dostali na také rozhranie v oblasti trestného práva. Asi každá učebnica trestného práva, ktorá je vydaná v slovenčine, uvádza na úvodných stranách, že trestná zodpovednosť je zodpovednosť fyzickej osoby, zodpovednosť jednotlivca. Rad právnikov, ktorí sú špecialistami v trestnom práve a ktorých odbornú prácu si naozaj veľmi vážim rovnako ako Slovenská advokátska komora, veľakrát verejne prezentovali svoj postoj, ktorý spočíva v chytení sa za hlavu a v dokazovaní, čo za nezmysel sa navrhuje, keď sa navrhuje trestná zodpovednosť právnických osôb. Na toto miesto ma priviedlo presvedčenie, že všetci tí, ktorí vystupujú proti zavedeniu trestnej zodpovednosti právnickej osoby, sa mýlia, že nedocenili dobu, nedocenili vývoj spoločnosti. Musím pripomenúť napr. Kaprun, kde nedošlo k uplatneniu trestnej zodpovednosti, hoci na základe nejakých všeobecných princípov spravodlivosti určite k nej dôjsť malo, len preto, že rakúske trestné právo spočíva na zásade, že trestná zodpovednosť je zodpovednosť fyzickej osoby a ten, kto teda mal v tomto prípade znášať zodpovednosť, sa zodpovedný nestal, lebo chýbali formálne dôvody na to, aby sa trestná zodpovednosť uplatňovala. Opakujem teda, som presvedčený, doba dospela k tomu, aby za istých okolností znášala zodpovednosť právnická osoba, bez ohľadu na to, koľkí dokazujú opak. Vývoj spoločnosti si vyžaduje aj takú možnosť. Pokladám za dôležité zdôrazniť tú skutočnosť, že vytvorenie právneho základu pre zodpovednosť právnickej osoby zďaleka neznamená zodpovednosť právnickej osoby v živote v konkrétnych prípadoch. Je to o vytváraní možností, je to o vytváraní príležitostí. Ale myslím si, že naša diskusia by nemala smerovať k tomu, či má existovať právna zodpovednosť právnickej osoby, ale že by mala smerovať len k rozsahu trestnej zodpovednosti právnických osôb. Do hry vstupuje rad ďalších argumentov, ďalších prvkov, ďalších momentov. Je to napr. o najrôznejších politických postojoch a politických záujmoch. Je to napr. o možnej argumentácii, vládna koalícia je pravicovo orientovaná, podporuje teda nosné prvky trhovej ekonomiky a zrazu chce zaviesť zodpovednosť právnickej osoby. Čo to má znamenať, že sa vstupuje do sféry podnikania tým, že sa do nej vnáša neexistujúci, dosiaľ neexistujúci prvok trestnej zodpovednosti? Ja si nemyslím, že zavedenie trestnej zodpovednosti právnických osôb je v rozpore s akýmikoľvek zásadami pravicovej politiky. My hovoríme o rozšírení spravodlivosti, o vnesení spravodlivosti tam, kde sú dôvody na jej uplatnenie. Pokiaľ ide o rad ďalších momentov, ktoré hovoria alebo ktoré znejú v neprospech trestnej zodpovednosti, pozrime sa na chvíľu na druhú stranu. Národná rada podľahne prevládajúcej mienke, prevládajúcim a médiami veľmi výdatne živeným názorom o nezmyselnosti takéhoto návrhu. Čo to bude mať za následok? Slovenská republika má záväzky vo vzťahu k Európskej únii. Postoj Slovenskej republiky k medzinárodným záväzkom spočíva v nakladaní s medzinárodnými záväzkami, ktorý sa u nás zakorenil ešte v roku 1918, vlastne v prvých hodinách existencie česko-slovenského štátu. Ten postoj sa dá zjednodušene priblížiť tak, že sme v prvej vlne pristupovali k najrôznejším medzinárodným záväzkom s tým, že následne nás akceptovaný záväzok nezaujímal. Neplnili sme vlastne nič. To je trend, ktorý trvá desaťročia. Obávam sa, že presne takýmto spôsobom pristupujeme aj k záväzkom, ktoré máme vo vzťahu k Európskej únii. Problém je akurát v tom, že Európska únia má páky na svojich členov, ktorí nerešpektujú záväzky, ktoré prijali vo vzťahu k Európskej únii. Pripomínal som to tu už niekoľkokrát, že vo vzťahu k Európskej únii za porušenie záväzkov môžeme platiť. Pripomínam aj to, že sa absolútne neopodstatnene nazdávame, že my platiť nebudeme. Platili oveľa väčšie štáty, platilo Spojené kráľovstvo, platilo Nemecko, platilo Holandsko. Kde berieme teda tú drzosť nazdávať sa, že až vyjde najavo, že záväzok neplníme, nás to nebude stáť nič? Tomu naozaj nerozumiem. Keď si uvedomíme, že naozaj môžeme platiť, tak si to, prosím, dajme do širšieho kontextu. Tu sa prijíma rad reforiem postihujúcich široké vrstvy v oblasti sociálnej starostlivosti, zdravotnej starostlivosti v mene znižovania výdavku štátu. A zrazu za takejto situácie sme ochotní úplne neuvážene vyhadzovať peniaze zo štátneho rozpočtu na to, aby sme platili sankcie za to, že neplníme svoje záväzky. Okrem toho, prosím vás, určite pre časť pléna, pre časť verejnosti môže vznikať presvedčenie, že je to vec národnej hrdosti držať si nejakú vlastnú líniu a že teda nám stojí aj za prípadné platenie voči Európskej únii to, že si zachováme svoju predstavu o tom, aká má byť trestná zodpovednosť a že tá sa nezlučuje s trestnou zodpovednosťou právnickej osoby. Taký postoj by bol podľa môjho presvedčenia krajne nerozumný. Podstata je totiž v tom, že možné formy trestnej činnosti právnických osôb, ktoré sú odlišné od trestnej činnosti fyzických osôb, sa spájajú s osobitnými podobami trestného postihu. Ak sa právnická osoba dopustí svojej formy trestnej činnosti, znáša za to svoju sankciu. Nie sú správne tie tézy, ktoré hovoria o dvojitej alebo zdvojovaní trestnej zodpovednosti, o zodpovednosti štatutárov a o zodpovednosti zamestnancov. Keď si to postavíme do kontextu vnútroštátneho diania, Slovenská republika je vlastníkom štátneho majetku. Je to zaručené čl. 4 ústavy, je to zaručené čl. 20 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky. Slovenská republika sa správa ako neuveriteľný vlastník. Pretože Slovenská republika napr. poskytuje štátne dotácie najrôznejším súkromným osobám alebo najrôznejším právnickým osobám, Slovenská republika nemá vytvorený režim efektívnej ochrany prostriedkov zo štátneho rozpočtu, ktoré sa poskytnú v podobe štátnej dotácie. Ten efektívny prostriedok je navrhnutý v tomto prípade. Model je asi taký, právnická osoba, ktorá dostane štátnu dotáciu a nenaloží s ňou spôsobom, na aký tú dotáciu dala, je vylúčená z možnosti uchádzať sa o ďalšiu dotáciu. To nie je ani o likvidácii podnikateľov, to je naozaj iba o rozumnom nakladaní s prostriedkami štátneho rozpočtu. Preto opakujem. Myslím si, alebo obávam sa, že ak sa zachová postoj, absolútne negatívny postoj k trestnoprávnej zodpovednosti právnických osôb, urobíme obrovskú chybu či už vo vzťahu k Európskej únii, alebo vo vzťahu k vlastným problémom a ich možnému riešeniu. Pretože dúfam, že trestná zodpovednosť právnických osôb bude vecou, ktorá sa napokon stane súčasťou nášho právneho poriadku, predkladám pomerne jednoduchý pozmeňujúci návrh k návrhu Trestného zákona. Ten znie: V § 125 sa vypúšťa odsek 2. Doterajší odsek 3 sa označuje ako odsek 2. Na vysvetlenie: Zmyslom tohto pozmeňujúceho návrhu je vytvoriť rovnaké postavenie fyzických osôb a právnických osôb vo vzťahu k dokazovaniu niektorých skutočností rozhodných pre vznik alebo nevznik trestnej zodpovednosti. Ďakujem za pozornosť.