J. Tkáčová, poslankyňa: (2003-11-11):
Úloha poľnohospodárstva v slovenskej ekonomike sa dlhodobo znižuje. Porovnajme si dva hlavné ukazovatele v časovom horizonte asi 40 rokov. Podiel na hrubom domácom produkte v roku 1960 bol 20 %, v roku 1990 bol 8 %, podľa správy v roku 2002 to bolo 4,16 %. Podiel na zamestnanosti v roku 1960 bol 30 %, v roku 1990 bol 12 %, teraz je to 5,23 %. Ešte dve čísla by som chcela zo zelenej správy podčiarknuť. A to je podiel na celkovom vývoze a dovoze slovenského poľnohospodárstva. V poľnohospodárskych komoditách predstavuje podiel na celkovom dovoze 5,7 % a podiel na celkovom vývoze 3,7 % a toto číslo je významným signálom na zintenzívnenie vývozu a potreby zvýšenia našej výrobkovej konkurenčnej schopnosti. Slovenské poľnohospodárstvo bolo pred druhou svetovou vojnou pevne zakotvené v súkromnom vlastníctve a v súkromnom podnikaní a malo pomerne veľký národohospodársky význam. Po vojne ho postihla tak ako všade v strednej a východnej Európe kolektivizácia realizovaná na princípe centrálneho plánovania s hlavným cieľom čo najväčšieho objemu výroby. Systémové zmeny v poľnohospodárstve po roku 1989 prebiehajú pomaly, bolestivo ako všetky reformy a transformácia nie je ešte zďaleka ukončená. Aj keď priniesla dôležité zmeny, tie sa zatiaľ neprejavujú merateľnými zlepšeniami, či už v oblasti konkurencieschopnosti, technickej výkonnosti či silnej a sebavedomej roľníckej vrstvy. Analytická štúdia o slovenskom poľnohospodárstve vypracovaná Svetovou bankou, ktorá bola prezentovaná 1. júla 2002 v Bratislave, ohodnotila stav reforiem nasledovne: „Celkový prístup k sektoru, ktorý sa zakladal na intervenciách, na výdatnej dotačnej politike a na systéme finančných podpôr, vytvoril bariéry pôsobiace proti efektívnej reštrukturalizácii. Absencia primeranej reštrukturalizácie fariem sa stala jedným z najkritickejších bodov procesu prístupu Slovenska k Európskej únii.“ Podľa ratingového systému Svetovej banky, kde znamená jedna centrálne plánovanú ekonomiku a desať rozvinuté trhové hospodárstvo, za rok 2001 dosiahlo slovenské poľnohospodárstvo 8,2 bodu a v regionálnom porovnaní kandidátskych krajín sa zaradilo za Česko, Maďarsko, Slovinsko, Estónsko a Lotyšsko. Chcela by som poukázať na dva problémy, s ktorými zápasí vidiek. To sú, po prvé, nedoriešené vlastnícke a majetkové vzťahy. Riziká, ktoré sú spojené s neusporiadaním vlastníckych pomerov na pôde, sú jednak brzdenie rozvoja trhu s pôdou a investičnej výstavby, nemožnosť ručenia úveru pôdou a hlavne vytváranie prekážok pre dotačnú politiku Európskej únie. Rozvoj podnikania na pôde ovplyvňuje aj stav legislatívy pri majetkových vzťahoch. V roku 1992 bol prijatý transformačný zákon č. 42/1992 Zb. o úprave majetkových vzťahov a vysporiadaní majetkových nárokov v družstvách, ktorý prinavrátil majetok v poľnohospodárskych družstvách podľa vnesenej pôdy, živého a mŕtveho inventára a odpracovaných rokov v pomere 50 : 30 : 20. Transformované družstvá boli povinné finančnú náhradu za majetkové podiely v sume asi 17 mld. korún vyplatiť do 7 rokov. V roku 1995 bola prijatá novela transformačného zákona č. 264/1995 Z. z., ktorá z transformačných podielov urobila družstevné podielové listy nazývané aj cenné papiere. Sú vedené na účtoch v Stredisku cenných papierov. Ich majitelia, oprávnené osoby každoročne platia poplatky za vedenie účtu, ale tým ich práva končia. Kúpiť tento cenný papier môže iba emitent, to znamená družstvo, ktoré ich vydalo. A oprávnené osoby nemajú nijaký spôsob, ako ovplyvňovať hospodárenie s vlastným majetkom. V družstvách, ktoré zbankrotovali, oprávnené osoby zväčša prišli o svoj majetok a družstvá, ktoré vytvorili alebo zvýšili hodnotu majetku, spravidla prišli o výnosy z neho. Triezvy odhad hovorí, že oprávnených osôb by mohlo byť okolo 300 000. Skúste si predstaviť, že miesto výnosov z vašich vkladov v banke by vám banka vydala papier, ktorý by mohla odkúpiť iba ona sama. Preplatenie a použitie tohto papiera by bolo v nedohľadne. Je to určite absurdná predstava, ale je to realita pre majiteľov družstevných podielnických listov. Preto ešte skôr, ako vstúpime do Európskej únie, mám za to, že máme povinnosť túto skutočnosť v parlamente napraviť a vrátiť oprávneným osobám ich majetkové práva. Druhý dôležitý aspekt je absentujúca reštrukturalizácia fariem. Fungujú na slovenskom trhu aj chronicky stratové farmy, ktoré majú rôzne spôsoby na prežitie, oneskorené platby. Napr. za rok 2002 podľa zelenej správy 62,6 % poľnohospodárskych podnikov je v prvotnej platobnej neschopnosti. Je to v tvorbe nedobytných dlhov, v riešení insolventnosti čerpaním ďalších úverov, neskorými platbami, použitím subvencií. Nie je vyvinutý dostatočný tlak, aby tieto podniky prispôsobili svoju činnosť novým ekonomickým podmienkam, aby zmenili svoju štruktúru či už v činnosti alebo produktivite a rentabilite alebo jednoducho aby prestali podnikať. Vytvorený zisk rezortu za rok 2002 predstavuje 474 mil. korún, hlavný podiel na zisku majú obchodné spoločnosti a fyzické osoby, fyzické osoby 11 mil. korún, obchodné spoločnosti 586 mil. korún zisku a poľnohospodárske družstvá sa dostali do straty 220 mil. korún. Až tri štvrtiny podnikov boli ziskové, ale vykázaný zisk bol minimálny. Aj keď obchodné bilancie sú ako-tak vyrovnané, tvorba zisku nestačí ani na splácanie úrokov, nieto ešte úverov. A musíme si otvorene povedať, že ziskovosť odvetvia sa udržuje ozaj najmä vďaka dotáciám, bez ktorých by asi aj súkromní farmári, ktorí vykazujú najväčšiu efektivitu, boli stratoví. Preto ďalšie financovanie zo štátneho rozpočtu musí vytvoriť tlak na reštrukturalizáciu vo forme prísnejších podmienok poskytovania národných doplatkov a štátnej pomoci. Obmedzovať diskusiu dnešných dní iba na financovanie rezortu, na dotácie, na ich oprávnenosť, na výšku je krátkozraké. Ako vyplýva z faktov, je pre rezort životne dôležité zamerať poľnohospodársku politiku jednak na úlohy, ktoré máme pri vstupe do Európskej únie, to je ten inštitucionálny rámec, akreditácia platobnej agentúry vrátane kontrolného systému IACS, aplikácia smerníc Komisie, Rady v smere Národného programu úradnej kontroly potravín a politiky, kvality ekonomického poľnohospodárskeho účtu či veterinárnych a fytosanitárnych opatrení. A ja som presvedčená aj na základe vyjadrení pána ministra, že to do vstupu do Európskej únie zvládneme. Z pohľadu domácej podpornej politiky vidím 4 takéto oblasti. Jednak je to usporiadanie vlastníckych vzťahov, o ktorých som hovorila, identifikácia vlastníkov, verifikácia pozemkov, ukončenie reštitučných procesov, vrátenie výkonu vlastníckych práv oprávneným osobám, vytvorenie funkčného trhu s pôdou a tak ďalej. Ďalej je to definícia podmienok národnej podpory a celkového zmyslu subvencií vrátane transparentného procesu ich udeľovania. Ďalej, za veľmi dôležitú považujem aktívnu účasť na tvorbe spoločnej poľnohospodárskej politiky, na liberalizácii obchodu v zmysle požiadaviek WTO a OECD a taktiež spoluúčasť exekutívy a poľnohospodárskej samosprávy pri nábehu priamych platieb zjednodušeným spôsobom, ako ich odsúhlasila vláda, na vzdelávacie a informačné aktivity o trhových poriadkoch platných v Európskej únii a podmienkach čerpania prostriedkov z Európskej únie, pretože tak ako more tvoria kvapky vody, tak slovenské poľnohospodárstvo predstavujú jednotlivé družstvá a roľníci, ktorí keď budú silní, tak bude silný aj slovenský vidiek. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)