J. Budaj, poslanec: (2001-09-04):
Druhá poznámka: Celá opozícia aj vy, pani Malíková, sa stále vraciate k diskusii o niečom, o čom ten návrh predkladateľov nie je. Teda keby som to mal írečito povedať, „my o voze a vy o koze“. Dá sa aj tak, aby reč nestála. Ale znovu chcem povedať, ja verím, že za týmito slovami, ktoré odvádzajú tému k úplne iným sviatkom, nie je, a vo vašom prípade som o tom pevne presvedčený, skrytá chuť proste odmietnuť aj udalosť 17. novembra a spochybniť jej význam. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pán poslanec Kalman má slovo. J. Kalman, poslanec: Na rozdiel od pani Malíkovej mňa vôbec neprekvapuje, že súčasná vládna koalícia, jej časť, väčšia časť nemá vzťah k práci, a preto uvažuje o zrušení 1. mája ako štátneho sviatku. (Ruch v sále.) Jednak preto, že nevie pracovať značná časť tejto koalície, o čom svedčia nevyriešené problémy v našej spoločnosti, jednak preto, že nechce ani dokonca pripustiť diskusiu o hľadaní rozvojových programov, ktoré prinesú prácu na Slovensko. A možno aj preto a predovšetkým preto, že vlastne zapríčinením ich tzv. práce sa dosiahlo, že Slovensko má najvyššiu mieru nezamestnanosti, teda najmenej práce v jednotlivých krajinách Európy. A z tohto pohľadu sa im doslova bridí to, aby o práci hovorili, aby dokonca prácu slávili v podobe štátneho sviatku. Takže mňa, pani Malíková, na rozdiel od vás vôbec neprekvapuje, že má súčasná vládna koalícia, jej drvivá časť, vzťah k štátnemu sviatku k 1. máju taký, že o ňom uvažuje, že ho zruší. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pani poslankyňa Malíková má možnosť vyjadriť sa k faktickým poznámkam. Nech sa páči. A. Malíková, poslankyňa: Ďakujem pekne. K tej poznámke, čo mal pán Kalman, že sa hodlá zrušiť, alebo sú úvahy zrušiť 1. máj, viete, mňa by to už ani neprekvapilo, lebo ak je to sviatok pracujúcich, percento nezamestnanosti má taký hrozivý vývoj, že o chvíľočku nebude toho, kto by ho oslavoval, pretože vláda, aj keď je zamestnaná, aj tak nič nerobí pre zníženie nezamestnanosti. No a čo sa týka poznámky pána Budaja, najprv k histórii. Naozaj 16. november sa týkal Slovenska a 17. november bol v Prahe, čiže to sú historické fakty. Musím vám poďakovať, pán kolega Budaj, lebo po troch rokoch v tomto parlamente ste jediný, ktorý sa správa galantne a polichotil mi, myslím tú „mladú“ političku. Ináč možno by sme mohli chodiť do jednej základnej školy, z vekového hľadiska je to celkom možné, ale ďakujem za polichotenie. No a čo sa týka poznámok pána Kužmu, viete, možno sa budeme musieť veľmi rýchlo o tom baviť, lebo položte si naozaj otázku: Máme my na toľko dní pracovného pokoja, na toľké štátne sviatky? Takže možno teraz odsúhlasíme toto a o chvíľočku sa budeme zaoberať návrhom na zrušenie nielen jedného 1. mája, ale ďalších. A ešte raz sa vrátim k tomu, čo som povedala, na čo ste nereagovali. Bohužiaľ. Vy ste, páni poslanci, hlavne z radov vládnej koalície, ten Deň ústavy ako Deň otvorených dverí asi zrušili. Dvere do Národnej rady otvorené boli, len väčšina z vás tu nebola, pretože sa bála tých kritických pohľadov alebo podnetov na vašu prácu zo strany vašich voličov. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďalej v rozprave vystúpi pán poslanec Bohunický. Nech sa páči. P. Bohunický, poslanec: Vážená Národná rada, predmetom prerokúvaného bodu programu je návrh zákona o ustanovení 17. novembra – Dňa boja za slobodu a demokraciu – za štátny sviatok. Začiatok demokratických spoločenských zmien vo vtedajšom Česko-Slovensku má svoj nesporný význam pre súčasnú slovenskú spoločnosť. 17. november sa zaradil medzi rozhodujúce medzníky jej moderných dejín. Návrh zákona nechce vnášať ďalšie nedorozumenia do slovenskej spoločnosti, no je na zamyslenie, či je práve najšťastnejšie stanoviť nový štátny sviatok na úkor vypustenia významovo rovnocenného iného štátneho sviatku. Takéto úvahy sme zaznamenali za posledné tri mesiace v slovenských médiách z dôvodu dosahu na štátny rozpočet a na hospodárenie ostatných verejných rozpočtov, ako aj dosah na súkromný sektor. Je tu aj známe stanovisko vlády Slovenskej republiky k tomuto zákonu, preto tu zaznievajú oprávnené hlasy na to, aby sme na základe tohto sviatku nevypúšťali nejaký iný v histórii Slovenska už zavedený štátny sviatok. (Ruch v sále.) Pani Malíková povedala, prečo nie 1. máj a 1. september. Ak dovolíte, ja by som povedal, prečo nie 29. august a 8. máj 1945. Nadväzujú na seba svojím obsahom a cieľmi a vyjadrujú prepojenosť našich národných a svetových dejín. Príkladom tohto je postavenie 17. novembra 1989 ako začiatku významných demokratických zmien v Česko-Slovensku a postavenie 8. mája 1945 pre svoj výrazný medzinárodný kontext. 8. máj – Deň víťazstva – sa stal prirodzene medzinárodne uznávaný štátnym sviatkom, najmä pre krajiny antihitlerovskej koalície. Tento deň kapitulovalo nacistické Nemecko. No zabúda sa na posledný akt vlády Slovenskej republiky. Práve 8. mája uzavrela s vedením 3. americkej armády dohodu, ktorou sa jej aj z politickej stránky podriadila a prešla pod jej ochranu. Súvislosti vystupujú do popredia aj s ohľadom uzatvorenia medzinárodných dohôd spojeneckých krajín v Teheráne, na Jalte a Postupimi. Dohody nakreslili povojnovú tvár sveta. Vplyv dohôd, ktorých podobu koncentrovane odráža akt z 8. mája 1945, je evidentný do súčasnosti. Opodstatnene na ne nadväzujú zmeny po roku 1989. Mám tu na mysli znovuzjednotenie Nemecka a nastolenie demokratických režimov v krajinách tzv. bývalého sovietskeho bloku. V týchto krajinách nastali spoločenské zmeny, ktoré vychádzali z princípov Charty Organizácie Spojených národov z roku 1945 a Všeobecnej deklarácie ľudských práv z roku 1948. Ak je 8. máj uznávaný ako Medzinárodný sviatok boja proti fašizmu a za demokraciu, tento akcent je kľúčový aj pre rešpektovanie štátneho sviatku Slovenského národného povstania. Prepojenie 29. augusta 1944 a 8. mája 1945 má svoju opodstatnenosť. Jasne o prepojení hovorí okrem iného Deklarácia Slovenskej národnej rady z 1. septembra 1944. Práve Povstaním sa Slovensko pripojilo na stranu krajín antihitlerovskej koalície. A nielen v tom spočíva význam Povstania. Prihlásilo sa k obnove Česko-slovenskej republiky, ktorá po 8. máji 1945 vstupovala nie ako porazený štát, ale po boku spojeneckých veľmocí ako dôležitá súčasť rozhodovacieho procesu o povojnovom usporiadaní sveta. Stručne povedané, Česko-Slovensko stálo v tomto procese vedľa Poľska, a nie Maďarska. A ďalej, súčasťou procesu boli stále v súčasnosti diskutované dekréty prezidenta Eduarda Beneša, ktoré by sa bez veľmi dôležitých udalostí 29. augusta 1944 a 8. mája 1945 ocitli vo vzduchoprázdne. Tieto dátumy výrazne ovplyvnili následný vývin sveta a Slovenska, majú svoju opodstatnenosť, a preto sú ustanovené za štátne sviatky Slovenskej republiky. Hľadajme, prosím, pre súvislosti, ktoré som uviedol, schodnejšiu cestu pri zaradení 17. novembra za ďalší štátny sviatok Slovenskej republiky. Ďakujem. (Potlesk.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec, za vaše vystúpenie v rozprave. Je prihlásená jedna poslankyňa s faktickou poznámkou, pani poslankyňa Kolláriková. A teraz sa prihlásil poslanec Antecký. Končím možnosť ďalších prihlásení sa do faktických poznámok. Prvá pani poslankyňa Kolláriková má slovo. M. Kolláriková, poslankyňa: Ďakujem. Rozmýšľať o tom, alebo zvažovať to, či ponecháme Deň ústavy ako štátny sviatok, alebo ho zrušíme, nepovažujem ja osobne za šťastné riešenie. Ústava je jedným zo základných atribútov každého štátu, ktoré robia národ národom a sú vlastne základom vzniku každého štátu. Preto by sme si mali vážiť tento deň a nemali by sme ho dehonestovať porovnaním, či odsúhlasíme, či bude 17. november štátnym sviatkom, alebo nie a či napr. náhodou ponecháme alebo neponecháme Deň ústavy ako štátny sviatok. Pre mňa ostane Deň ústavy Slovenskej republiky ako historický medzník nášho národa, pretože ústava je právnym vyjadrením politického a duchovného úsilia slovenského národa o vlastnú štátnosť. A toto by sme mali mať na pamäti a nehandrkovať sa o tom, či áno, či nie, alebo či vyradíme Deň ústavy z spomedzi štátnych sviatkov. Ďakujem. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pán poslanec Antecký má slovo. M. Antecký, poslanec: Ďakujem za slovo. (Ruch v sále.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Prosím o pokoj, páni poslanci. M. Antecký, poslanec: Vážený pán podpredseda, vážené kolegyne, kolegovia, súhlasím s pánom poslancom Bohunickým, ktorý v úvode položil rečnícku otázku, či je potrebný ďalší nový sviatok. Viete, sám som presvedčený o tom, tak ako hovorili aj iní predrečníci, že sviatkov máme dosť, a peňazí, ktoré produkuje ekonomika, menej, a keď by som to mal porovnávať, jeden deň výpadku produkcie za štátny sviatok, ktorý uvádzajú štatistiky Slovenskej republiky, sú viac ako 3 mld. korún. Samozrejme, súhlasím aj s tými, že 17. november patril Prahe. Ak už teda sme samostatné Slovensko, neviem, prečo by sme mali tento sviatok oslavovať aj my. Nemôžem však súhlasiť s tými, ktorí by takýto deň chceli vymeniť za 1. máj alebo Deň ústavy. Samozrejme, že nesúhlasím ani s tými, ktorí hovoria, že 17. november je ctený alebo vnímaný všetkými občanmi na Slovensku. Prosím vás, to bolo, ale už dávno nie je. Jedenásť rokov po 17. novembri sme ešte stále nedokázali, a nech to bola hocijaká vláda, dosiahnuť tú životnú úroveň, zamestnanosť, reálne mzdy a ďalšie sociálne výhody, ktoré boli do roku 1989. Alebo berme to tak, kde zlom začal 17. novembra 1989. Ďakujem za pozornosť. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pán poslanec Bohunický reaguje na faktické poznámky. P. Bohunický, poslanec: Pekne ďakujem, pán podpredseda. Ďakujem pánovi poslancovi Anteckému za určitú úvahu o 17. novembri a jeho vnímaní občanmi Slovenskej republiky. Ja som to vyjadril vo svojom vystúpení. Myslím si, že navrhovatelia postrehli, že takmer vo všetkých vystúpeniach sa hovorí o tom, že by sme nemali tento štátny sviatok nahrádzať nejakým iným sviatkom. Osobne si myslím, že návrhy, ktoré predniesli niektorí poslanci, hlavne pani poslankyňa Malíková, je možno vhodné zobrať na zreteľ. A verím, že v druhom čítaní takéto návrhy budú predložené aj v písomnej podobne. Ďakujem. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Ako posledný v rozprave vystúpi pán poslanec Nagy.