M. Číž, podpredseda NR SR: (2007-07-02):
Naozaj som si myslel, že úlohou tohto pozmeňujúceho návrhu bude posúdiť jeho kontexty a možnosti v náprave situácie, príp. dobré návrhy kolegov, ktorí majú záujem sa k tejto veci vyjadriť a veci pomôcť. No, samozrejme, vzniká tu politická diskusia. Dokonca pán Minárik to tak milo povedal, že teda hovorí o tom, že tá politická diskusia sem tiež celkom nepatrí, a vzápätí ale stihol v troch vetách zvaliť celú zodpovednosť na súčasnú koalíciu. Dovoľte mi teda povedať niekoľko slov k tomu, tak ako to ja vidím, vážení kolegovia. Budem hovoriť o svojich osobných názoroch. Predovšetkým spôsob, ako konal Slovenský rozhlas. Konal presne tak, ako konala kopa iných organizácií vo verejnoprávnom priestore, napr. orgány samosprávy. Každý z nás má za sebou rôzne typy spôsobov vymáhania rôzneho typu pohľadávok, ktoré veľmi často hraničia s právom, hraničia s dobrými mravmi a hraničia s ich spôsobom realizácie dramaticky. Sú teda v rozpore s tým, ako sa to robí v krajinách, v ktorých funguje normálne právo. Pýtam sa len, kto vytvoril celý tento priestor právny, v ktorom fungujeme, kto vlastne umožnil, že Slovenský rozhlas, jeho riaditeľ môže bez akýchkoľvek problémov, bez ďalších analýz  jednoducho podpísať zmluvu, zhodou okolností v čase, keď kto iný bol ministrom spravodlivosti ako bol pán poslanec Lipšic. Zúfalo lovím, pán poslanec, v pamäti vaše výhrady a vaše verejné vystúpenia na túto tému, príp. tie mravenčie kroky, o ktorých teraz hovoríte, ktoré ste prezentovali. Ak sa vyjadrujem k tomu, je to preto, lebo si pamätám na situáciu, aj pán kolega Galbavý, pred generálnym pardonom, kde vznikla nehorázna situácia, keď vymáhali od občanov desaťtisícové sumy, kde mi telefonovali desiatky občanov, posielali listy, kde sa kamionisti vracali z ciest, pretože im písali ženy, ak nezaplatia 10 000 korún, tak budú musieť 400 000, 800 000, 1,2 mil. Sk zaplatiť. Pán Lipšic, to bolo pred rokom 2006. Kto bol vtedy ministrom spravodlivosti? Pamätáte si ešte na to? Kto vytvoril situáciu a dnes ju vytvára, keď chcú ísť poslanci do Slovenského rozhlasu sa iba opýtať na poslanecký prieskum, ktorý nemá fixované v podstate žiadne inštitúty? V podstate chcú sa porozprávať, žiadať relevantným spôsobom informácie, na ktoré poslanec má aj tak dokonca v zmysle zákona o prístupe k informáciám právo. Vy, pán Lipšic, tu vyprávate furt, ako sa ohrozuje verejnoprávny charakter, ako nikto nemôže ísť do rozhlasu. Občania teraz majú žalovať koho, toho, kto na to dozerá, teda Radu pre rozhlasové vysielanie, pre Slovenský rozhlas? Koho majú žalovať? Kto umožnil, kto kontroluje riaditeľa rozhlasu? Sme to my, politici? Smer v roku 2006 v čase, keď sa podpisoval zákon, kontroloval riaditeľa rozhlasu? My ako opoziční poslanci, pán poslanec, sme tu robili veľký cirkus. Ak budete chcieť a vás zaujíma v danom prípade trošku aj pravda, pozrite sa na naše vystúpenia pred rokom 2006, ktorých vyústením bola v tomto smere úcta pánovi Galbavému, pretože on vtedy reprezentoval koaličnú silu v parlamente, zákon, ktorým bol predgenerálny pardon. Na základe toho sa mal vytvoriť stav a status, že teda jednoducho občania budú musieť zaplatiť tie pohľadávky, ale už ďalej potom a v dramaticky vyššej výške, ktorá bola dramatickým rozporom s dobrými mravmi, povedzme, na tú základnú sumu. Pán poslanec Lipšic a vtedy minister spravodlivosti, ja som dostal pred rokom 2006 list od firmy BP v čase, keď ste boli ministrom spravodlivosti, kde mi napísali, že som dlžný 40 korún. Bolo to bez akejkoľvek špecifikácie, že z ktorého roku to je a tak ďalej, s tým, že keď nezaplatím tých 40 korún, nastupuje štyristotisícová sankcia. Pán Lipšic, za vás, keď ste boli ministrom spravodlivosti, ako právnik a poslanec som cúvol. A pred tými možnými problémami, ktoré tam sú, lebo poznám tie mechanizmy, som sumu 40 korún zaplatil, aby som mal svätý pokoj, lebo tá energia ďalšia by ma bola bývala stála oveľa viacej síl. A urobil som v parlamente, čo som mohol. Rovnako som navštívil vtedajšieho riaditeľa rozhlasu. Rovnako som bol aj u novej riaditeľky rozhlasu, kde som veľmi intenzívne interpeloval túto situáciu. V tejto miestnosti som interpeloval generálneho prokurátora. Pán vtedajší minister Lipšic, nikdy ste nehovorili o tom, že toto konanie, pokiaľ by teda nešlo o vaše právne videnie, má podľa môjho názoru jednoznačne trestnoprávnu rovinu. Ide totiž o obyčajné vydieranie občanov. Ako je možné, že sa firma, ktorá hrozí závažnými sankciami, obrátila na občana, pričom za 40 korún mu hrozí štyristotisícovou sankciou? Ako sa má ten občan efektívne brániť za týchto okolností? Čo má robiť politik v našej situácii? Má zasahovať do súdneho konania a mechanizmu, ktorý ste pripravili vy? Kontradiktórne konanie, zvýšené dramaticky správne poplatky na zahájenie súdneho konania, možnosť obrany pre občanov, pre tie desiatky a státisíce, nad ktorými teraz roníte krokodílie slzy, veď vám to pri tom bolo úplne jedno, úplne jedno, pán poslanec Lipšic. Ako je možné, keďže ste pripravili taký geniálny právny systém, pán Lipšic, že z tých pohľadávok, ktoré sú vlastne pohľadávkami z penále, čítal som, neviem to verifikovať, ak je to nie pravda, sa ospravedlňujem, kde sa hovorí, že keby sa vydarili tieto kroky firme, ktorá to robí, tak by išlo až o 40 mld. Sk? Čo za nezmyselný mechanizmus právny máme v tomto smere, že 40-korunová pohľadávka vie vyskočiť za fiktívnych 40 rokov na milióny a pomaly viac miliónov korún? Ako je to možné? Vy naozaj nepoznáte v iných systémoch, čosi že ako, kde sa jednoducho fixuje, kde istina nemôže po istom čase začať rásť, kde sa to zastabilizuje a podobne? Pán Lipšic, máme veľmi zlý právny poriadok, ktorý dramaticky znevýhodňuje občanov a zvýhodňuje práve takéto firmy, ako je firma BP, že si dovolí takéto konanie s tým, že jednoducho náš právny systém, náš súdny poriadok nie je schopný pripraviť predbežné opatrenia vzhľadom na to, že je tu zásadná sporná vec. Jednoducho tento nesmierne zložitý je spoločnosť traumatizujúci stav, put forth, z formálnych dôvodov bude trvať vlastne do októbra minimálne, ak vôbec dovtedy súd rozhodne. Neexistujú tu žiadne preventívne prostriedky. My musíme predsa ako politici rešpektovať nezávislosť súdnej moci, pán Lipšic. To znamená, aký je to mechanizmus? Aký je vzťah k ochrane občanov a aké sú konkrétne mechanizmy v praxi? Po prvé, zadokumentoval tento systém, pán Lipšic, ktorý ste nám pripravili, že jednoducho v špecifických situáciách absolútne nebráni občanov a dokonca nebráni tisíce a státisíce občanov, ktorým znemožňuje efektívnu ochranu, pretože teraz naozaj ak sa nenájde zásadné rozhodnutie, ktoré spoločnosť bude v rámci naozaj etiky práva rešpektovať, tak v takom prípade jednoducho rozhodnutie nie je. V tom je ten problém a v tom je to, pán Lipšic, svojím spôsobom obludné. Takže, vážení kolegovia, naozaj je neproduktívne už teraz analyzovať do aleluja, že kto spôsobil túto situáciu. Len prosím vás pekne naozaj aspoň o elementárnu sebakritickosť, aj vás, pán poslanec a predseda výboru Minárik, aj vás, pán poslanec Galbavý, ale hlavne vás, pán poslanec Lipšic, ktorý ste boli ministrom. A jednoducho systému, ktorý tu funguje a ktorý vytvára tento stav, otcom ste vy. Ďakujem. (Potlesk.)