D. Jarjabek, poslanec: (2004-06-29):
Už pred dvoma rokmi, keď sme sa na tomto mieste zaoberali návrhom zákona o navrátení nezákonne vyvezených kultúrnych predmetov, sme ani tak nediskutovali o návrhu zákona, ktorý do snemovne poslala vláda, ako skôr o potrebe zákona, ktorý nám vláda nepredložila, hoci by ho bolo treba. Obávam sa, že dejiny sa opakujú a dnes to neskončí inak, zasa budeme hovoriť najmä o tom, čo návrh novelizácie zákona č. 416/2002 Z. z. nerieši, než o tom, čo rieši a ako to rieši. Kľúčovým problémom totižto nie je to, že by sme mali rozdielne pohľady na objektívnu potrebu legislatívnej úpravy ciest a spôsobov, ako dostať späť kultúrne pamätihodnosti, ktoré sa nelegálne dostávajú do zahraničia. V tejto otázke sa zhodneme rýchlo. A keďže je to oblasť upravená aj v eurolegislatíve, mohla by byť celá novelizácia veľmi jednoduchou operáciou. Jadro sporu, ktorý vyvoláva istú nervozitu a spôsobuje, že budeme svedkami viacerých pokusov tento zákon obsahovo rozšíriť a významovo posunúť, je v tom, že slovenská legislatíva, ale najmä slovenská kultúrna reprezentácia nemá do tejto chvíle jasné, ako je to vlastne so slovenskými pamiatkami, ktoré nezmizli v dôsledku kriminálnej činnosti posledného poldruha desaťročia, ale ktoré sa do cudziny dostali v priebehu stáročí. Nik nám nemôže zazlievať, že využívame každú možnosť upriamiť pozornosť vládnej exekutívy, ale i verejnosti a médií na kultúrne poklady, ktoré doložiteľne patria našej kultúre, no ktorými sa chvália kultúry iné. Proces koncentrácie pozoruhodných a cenných výtvorov kultúrneho charakteru v dobových centrách moci je faktom, s ktorým ťažko polemizovať. Dodnes napr. grécko-britské, ale aj belgicko-konžské či rozličné iné vzťahy zaťažujú problém archeologických pamiatok získaných bádateľmi a prevezených do metropolitných zbierok. Má pravdu ten, kto zdôrazňuje, že výskumníci tieto pamiatky zachránili, alebo ten, kto hovorí o ich ulúpení. Najväčšie zbierky slovenského gotického umenia sú dnes v maďarských štátnych i neštátnych múzeách a napr. Boží hrob zo Svätého, dnes Hronského, Beňadika je ozdobou kresťanského múzea v Ostrihome napr. Je na jednej strane pravda, že sa tam dostal ako klenot, ktorý vznikol na území arcidiecézy, ktorým sa teda legitímne mal právo chváliť jej vrcholný predstaviteľ, pričom mu dal dôstojný priestor na prienik do povedomia ľudí. Na strane druhej je rovnako pravdou, že dnes je o tento unikát ochudobnená slovenská cirkevná provincia a naša kultúra i spoločnosť. Do zbierok v Budapešti, Viedni, Prahe a ďalších maďarských, rakúskych i českých miest prúdili zo Slovenska archívne dokumenty, sochy, obrazy, knihy, dobový nábytok, porcelán, zbrane, slovom, kultúrne predmety z rozličných dôvodov a rôznymi cestami. U nás niečo vykopali archeológovia, niečo skúpili priekupníci, niečo objavili vlastnícki učitelia, čosi si odviezli feudálni páni, niečo sa ulúpilo počas vojen, čosi sa ukradlo počas povstaní a tak ďalej a tak podobne. Dnes s ľútosťou môžeme iba hľadieť na exponáty, na ktorých sa zavše aspoň pripúšťa, že zo Slovenska pochádzajú, ale oveľa častejšie sú zaevidované pod menami nejestvujúcich miest a všeobecne znejúcim pojmom Horné Uhorsko. Nemožno sa teda čudovať, že pán spravodajca chýba. A v tejto chvíli by som si dovolil počkať na pána spravodajcu, lebo ťažko bude hodnotiť pán spravodajca...