T. Galbavý, poslanec: (2008-06-17):
Vážení kolegovia, kolegyne, máme pred sebou text, ktorý ide verne v stopách zákonov z mediálnej oblasti, ktoré vznikli počas dvoch rokov vládnutia terajšej koalície, teda v stopách zákonov, ktoré v praxi vedú k oslabeniu buď slobody prejavu, alebo médií, teda v stopách zákonov, ktoré v praxi ukázali, že realita je iná, ako uvádzala dôvodová správa. Na tom nič nemení ani spokojnosť pána ministra kultúry s doterajším jeho pôsobením. Budem trošku rekapitulovať a pokúsim sa nájsť racionálne argumenty, prečo si to myslím. Medzi prvými zákonmi z tohto súdka prišli novely zákonov o Slovenskom rozhlase a Slovenskej televízii. Áno, bol to poslanecký návrh, pre korektnosť to treba upresniť. Čo bolo jeho podstatou? Znížili ste kvórum na voľbu riaditeľov týchto inštitúcií. Následne ste zvolili nových členov mediálnych rád, podľa zásady, že tam treba dať ľudí, ktorí budú reprezentovať vaše názory, sú to vaše oficiálne tvrdenia a je mi sympatické, že to vôbec netajíte, tým ste umožnili dosadenie do rád ľudí, ktorí sú vám blízki. A výsledok poznáme, prvý riaditeľ bol odvolaný do roka a do dňa aj napriek tomu, že nedokázal odolávať politickým tlakom. Namiesto vybudovania BBC, ako pán bývalý exriaditeľ Hreha tvrdil a plánoval, že vytvorí BBC do vrecka, pod rukami sa tomuto riaditeľovi rozpadlo spravodajstvo, hospodárenie STV je vo veľmi zlej situácii a sledovanosť stagnuje. A otázne je tiež samotné fungovanie STV ako verejnoprávnej inštitúcie. Totiž v programovej skladbe v porovnaní s rokmi 2002 až 2006 čo sa zmenilo vlastne? Prakticky nič. Prvý kanál je stále rodinnou televíziou postavenou na komerčnej báze. Ak by sme mali hovoriť o druhom programe, iste, ten sa približuje v podstate k verejnoprávnosti. Bolo to tak aj za Hrehu. Je to tak aj za pána Nižňanského, je korektné povedať, že je tam veľmi krátko, aby sme ho mohli hodnotiť. Svoj odpočet zrejme poskytne o niekoľko mesiacov a budeme mať právo potom k tomu vystúpiť. V rozhlase sa vám zatiaľ zmenu na čele urobiť nepodarilo, napriek tomu, že vami dosadení ľudia sa o to veľmi snažia. Tu však je možným dôvodom aj fakt, že vinou bývalého vedenia spol. s r. o.  je kreslo na čele tejto inštitúcie veľmi horúce. Len málokto si bude chcieť doň sadnúť, ak nebude mať záruku chladiaceho vankúša v podobe bohatej štátnej finančnej injekcie. Aký bol ďalší zákon. V poradí ďalší schválený zákon v mediálnej oblasti mal zaistiť lepšie financovanie verejnoprávnej STV, spol. s r. o. Bol to tzv. veľmi pertraktovaný zástrčkový zákon, ktorý zaviedol pre každú domácnosť povinnosť platiť za služby týchto médií. Na adresu tohto zákona možno povedať jediné, že ide o krok nesprávnym smerom. Nerieši totiž problémy financovania verejnoprávnych médií z dlhodobého hľadiska. Totiž čo bude jeho konečným výsledkom? Nedofinancované a od štátnej blahovôle závislé médiá, drahý a ťažkopádny výber financií a odsunutie nevyhnutného zvýšenia poplatkov za časový obzor súčasnej vlády a nič viac. V relatívne krátkom slede prišiel doterajší vrchol mediálnej politiky súčasnej vlády, tlačový zákon. Máme ho ešte v čerstvej pamäti, preto budem stručný. Toľko kritizované novo zavedené právo na odpoveď bolo podľa predkladateľov, podľa pána premiéra aj pána ministra kultúry a ďalších predstaviteľov vládnej koalície určené pre občanov. Prvý občan, ktorý zákon využil, bol politik, presne tak, ako sme predpovedali my poslanci z opozície. A trúfam si povedať, že sa potvrdia aj ďalšie naše výhrady. Toto sú výsledky vašej politiky v mediálnej oblasti. Nepochybujem pritom, že po kontrolnom dni na ministerstve kultúry bude pán premiér mimoriadne spokojný a pán minister kultúry dostane rovnaký červený bodík ako jeho kolegyňa na ministerstve práce a sociálnych vecí. Ctené kolegyne, kolegovia, ako som povedal, predložený návrh zákona o TASR ide presne v šľapajach doterajších zákonov. Dalo by sa povedať, že kombinuje všetky problematické body zákonov o STV a SRo. A to nestačí, pridáva k nim ďalšie. Vznikne totiž verejnoprávna inštitúcia, ktorá bude politicky ovládaná. Jej financovanie bude zabezpečené zmluvou, na základe ktorej sa štát stane najlepším klientom TASR. Už starý pán Baťa hovoril: „Náš zákazník, náš pán.“ Presne tak sa to plánuje urobiť vo verejnoprávnej televízii a vo verejnoprávnom rozhlase. Dovoľte, aby som to rozviedol podrobnejšie. Podľa návrhu zákona sa má TASR pretransformovať na verejnoprávnu inštitúciu. Čo sa právnej formy týka, dostane sa tak na úroveň Slovenskej televízie a Slovenského rozhlasu. Rovnako sa upravia riadiace orgány a spôsoby kreovania, vytvorí sa správna rada, generálny riaditeľ sa bude voliť touto správnou radou. Nepochybujem o tom, ako prebehne kreovanie rady, hoci zákon predpokladá, že členmi budú odborníci z rôznych oblastí, či už odborník na oblasť práva, odborník na oblasť teórie žurnalistiky, odborník na oblasť informačných technológií a tak ďalej. Bude sa kreovať tak, ako sa kreovala Rada Slovenského rozhlasu a Rada Slovenskej televízie. Ani jedného nezvolíme z návrhov, ktoré predkladá opozícia. Od zloženia rady, či chceme alebo nie, sa bude odvíjať aj orientácia budúceho riaditeľa, samozrejme, po uplynutí volebného obdobia súčasného menovaného riaditeľa vládou. Čo bude podstatný rozdiel medzi TASR a ostatnými verejnoprávnymi médiami, je, že je financovaný. STV a SRo majú tri možné zdroje príjmov. Základ sú priame platby občanov za služby čiže koncesionárske poplatky, ktoré tieto médiá poskytujú verejnosti. Druhý je ich vlastná komerčná činnosť, teda príjmy z reklamy, príp. z predaja nahrávok z archívu. Tretia časť financií bude od štátu na základe uzatvorených zmlúv, tak ako pán minister avizoval, zrejme to aj tak bude. TASR má mať podľa návrhu zákona príjmy z vlastnej komerčnej činnosti, druhý zdroj bude štát, tiež na základe zmluvy. Tu sa musím dotknúť pojmu verejnoprávnosť. Samozrejme, proti premene TASR na verejnoprávnu inštitúciu v tejto chvíli nemám žiadne námietky, lenže sa zdá, že sa opäť vykročilo ľavou nohou. Podľa európskych dokumentov, ale aj podľa zdravého rozumu má byť základom verejnoprávnosti to, že verejnosť, teda občania, má mať priamy prístup k produktom, príp. k službám, ktoré daná inštitúcia poskytuje. Dúfam, že na tomto tvrdení sa všetci zhodneme. Tak je to aj v prípade STV a SRo. Občania priamo sledujú ich vysielanie a platia ho. V prípade TASR to však je inak. Návrh zákona neukladá povinnosť TASR poskytovať svoje služby priamo verejnosti, napr. prostredníctvom internetu. Ak to robí, a tu treba povedať, že skutočne na stránke TASR sa na rozdiel od minulosti objavujú aj aktuálne správy, je to len rozhodnutie manažmentu, to záleží na ich dobrej vôli. Aj keby TASR nemala na svojej webovej stránke ani jednu správu, či už aktuálnu, alebo týždeň starú, neporušila by žiadny predpis. Ako sa v takomto prípade občan dostáva k spravodajstvu TASR? No výlučne sprostredkovane, cez iné médiá alebo si musí kúpiť noviny, alebo musí počúvať rozhlas a sledovať televíziu, za ktorú si tiež platí. Rovnako sprostredkovane spravodajský servis TASR, ako sa občania dostávajú k nemu, ho aj budú musieť platiť. Priamo v texte zákona je zakotvená povinnosť štátu poskytovať TASR financie. Zmení sa len odôvodnenie platieb, kým doteraz bola TASR priamo súčasťou kapitoly ministerstva kultúry, ako aj príspevková organizácia, po novom jej bude štát platiť na základe zmluvy. V každom prípade ale pôjde o peniaze daňových poplatníkov, možno potečú z iného vrecka. Ďalším problémom konštrukcie, ktorú vytvára navrhovaný zákon, je skutočnosť, že TASR má byť verejnoprávna inštitúcia, ktorá má ale zároveň intenzívne podnikať. Základom jej činnosti predsa má byť predaj svojho produktu, spravodajského servisu iným firmám, či už sú to printové alebo elektronické médiá vrátane internetových médií alebo iné organizácie. Takto to bolo doteraz a nový zákon na tom absolútne nič nemení. Zo správy o činnosti TASR za rok 2007 napr. vyplýva, že tržby za hlavnú činnosť Tlačovej agentúry predstavujú asi 110 mil. korún. Do toho sa však ráta aj transfer zo štátu vo výške asi 60 mil. Podľa dôvodovej správy k navrhovanému zákonu sa predpokladá, že na základe zmluvy so štátom dostane TASR asi 50 mil. korún ročne. Teda pôjde o verejnoprávnu inštitúciu osobitného druhu. Nazval by som ju verejnoprávnym komerčným podnikom. Musím konštatovať, že táto podoba verejnoprávnosti nezodpovedá tomu, ako sa verejnoprávnosť chápe v Európskej únii, ani na strane služieb a produktov, ani na strane platenia za tieto služby a produkty. Tu sa dostávam k zásadnému problému, čo je teda zmyslom predkladania návrhu zákona o TASR a jej premena na verejnoprávnu inštitúciu, ktorá však v podstate nebude spĺňať podmienky verejnoprávnosti. Ctené kolegyne, kolegovia, hlavným zmyslom je vyriešiť problém financovania, bez toho, aby mal námietky Protimonopolný úrad. Neskrývam to, ani nám sa nepodarilo vyriešiť tento problém, na ktorý Protimonopolný úrad poukazoval a ktorý aj nakoniec sankcionoval. Isteže, nenašli sme zhodu, to treba otvorene povedať, ale Protimonopolný úrad totiž opakovane upozorňoval, že doterajší model fungovania TASR je v rozpore s pravidlami rovnej hospodárskej súťaže. Štát svojimi dotáciami zvýhodňoval štátnu Tlačovú agentúru, pričom Slovenskej republike predáva svoje spravodajstvo aj slovenská súkromná tlačová  agentúra a česká verejnoprávna tlačová agentúra. Isteže, na slovenský mediálny trh sú to spoločnosti, pri ktorých neviem si predstaviť, či sa dokážu celkom slušne uživiť. Ale to je iná záležitosť. Zastavím sa. Česká tlačová kancelária napr. nemá žiadny nárok na financovanie zo strany štátu. A prípadná dotácia nesmie byť určená na vykrývanie straty Českej tlačovej kancelárie vyplývajúcej z hospodárskej činnosti. To je fajn, to sa mi páči. Po zmene štatútu TASR zo štátnej na verejnoprávnu inštitúciu sa pomery navonok zmenia. Štát, teda ministerstvo kultúry, bude môcť povedať, že my už TASR nedotujeme, my s ňou uzatvárame zmluvu, uzatvárame s ňou obchod, za ktorý jej jednoducho platíme. A štát, teda ministerstvo kultúry, sa bude tváriť, že je všetko v poriadku, odfajkne si jeden problém ako vyriešený. Lenže bude to naozaj tak, bude tento problém naozaj vyriešený? Dovolím si povedať, že nebude to tak. Samotný problém totiž bude pretrvávať. Stačí si položiť otázku: Bude sa môcť o podobnú zmluvu so štátom, a teda o financovanie  zo strany štátu uchádzať aj niektorý z konkurentov TASR? No, samozrejme, nie, dokonca ani keby bola istota, že dokáže poskytnúť svoje služby lepšie a lacnejšie, aj keď o polovicu. Subjektom, ktorý ako jediný bude mať túto výsadu, a to priamo zo zákona, ako povinnosť zo strany štátu, bude TASR alebo, inak povedané, ide o priamu štátnu pomoc jednému z podnikateľských subjektov, ktoré pôsobia na trhu. Neviem, ako sa to zlúči s pravidlami Európskej únie, ktoré takúto hospodársku pomoc nepripúšťajú. Táto pomoc sa bude maskovať za obchodnoprávny vzťah, zmluvu. Môžeme sa opýtať, či je vôbec štandardné, aby zákon priamo upravoval obchodný vzťah medzi štátom a nejakou inštitúciou. Ešte horšie to však vyzerá, ak sa pozrieme, čo bude obsahom takejto zmluvy. Podľa § 5 bude hlavnou náplňou činnosti TASR poskytovanie verejnej služby v oblasti spravodajstva. Rozsah tejto služby je definovaný v § 3, TASR má vyhľadávať informácie z najrôznejších oblastí života Slovenskej republiky aj v zahraničí, spracúvať ich textovú, zvukovú, obrazovú a príp. aj audiovizuálnu podobu, archivovať ich a sprostredkovať ich v agentúrnom domácom a zahraničnom agentúrnom servise. Tu sa musím zastaviť. Ako som už povedal, podľa návrhu zákona TASR nemá povinnosť zverejňovať svoj servis, ale povinnosť sprostredkovať ho, teda za odplatu ho poskytnúť iným médiám. O službu verejnosti teda v žiadnom prípade nemôže ísť, ide o číru komerciu. Čím sa táto komerčná činnosť bude líšiť od komerčnej činnosti inej tlačovej agentúry? No ničím. Podstatou činnosti Tlačovej agentúry predsa je zhromažďovanie, spracovanie, archivovanie a sprostredkúvanie informácií, a to podľa možnosti v širokej škále foriem od textovej podoby až po videozáznamy hraničiace takto s filmovou podobou. Limitovaná je len technickými možnosťami. To, čo zákon definuje ako verejnú službu, je teda náplň práce každej agentúry, to nie je exkluzívna činnosť TASR, za ktorú by mala dostávať nejaké prostriedky od štátu, či už na základe dotácií alebo zmluvy. Podľa § 5 preto štát bude TASR platiť len za tú časť jej práce, ktorú bude podľa textu zákona vykonávať vo verejnom záujme. O čo ide? To sa dočítame v § 3 ods. 5 návrhu zákona, začnem odzadu, od písmen d) až g), podľa ktorých TASR bude zhromažďovať a sprístupňovať informácie o činnosti orgánov EÚ, svoj servis bude pre zahraničie poskytovať aspoň v dvoch cudzích jazykoch, informácie bude uchovávať a sprístupňovať. Pod čiarou sa dozvieme, že podľa zákonov o archívoch a registratúrach teda nejde o sprístupňovanie pre občanov. A ešte treba povedať, že svoje databázy bude poskytovať na študijné a vedecké účely. Dovolím si povedať, že opäť ide o činnosti, ktoré vykonáva každá tlačová agentúra, ktorá má na to možnosti. Takže ostávajú tu len písmená a), b), c). A jedine toto je tým bodom náplne práce TASR, ktorým sa zásadne bude líšiť od činnosti konkurencie. Opäť budem stručný. Podľa písmena a) musí TASR uverejňovať v plnom znení vyhlásenia prezidenta, vlády, Ústavného súdu, Najvyššieho kontrolného úradu, predsedu Národnej rady a ďalších ústavných orgánov, inštitúcií a činiteľov. Podľa písmena b) bude TASR na požiadanie informovať o stanoviskách týchto orgánov. A podľa písmena c) bude na požiadanie informovať o stanoviskách, oznámeniach iných orgánov verejnej moci, rozpočtových organizácií a právnických osôb zriadených zákonom. V tejto súvislosti musím povedať jedno. Každá z týchto inštitúcií má zriadenú vlastnú internetovú stránku a môže svoje vyhlásenia, stanoviská a názory verejnosti predkladať na tomto priestore. A sprístupňovanie čiže zverejňovanie týchto dokumentov má teda dosť iných možností. Na to nepotrebuje služby TASR. Rovnako tieto služby TASR nepotrebuje tá časť domácej alebo zahraničnej verejnosti, ktorá príp. má záujem o úplný text prejavov, vyhlásenia stanovísk jednotlivých inštitúcií či ústavných činiteľov. Dokáže si ich nájsť na internetových stránkach príslušných inštitúcií. Jedine čo z takéhoto plnenia služieb vo verejnom záujme bude mať úžitok či možno potešenie, budú márnomyseľní vedúci ústavných inštitúcií a ústavní činitelia. Nájdu svoje prejavy a vyhlásenia na ďalšom mieste na internete. Myslím si, že za toto zaplatiť 50 mil. korún je príliš silná káva. Vážené kolegyne, kolegovia, zhrniem to, čo som uviedol. Predložený návrh zákona o TASR neprispeje žiadnym spôsobom k skvalitneniu práce TASR. Neprispeje k zvýšeniu jej nezávislosti ani k zlepšeniu jej financovania, jediným výsledkom bude vytvorenie zdania, že sa problémy riešia a že dokonca sa vyriešili, napr. že sa odstránil ten nepríjemný problém s financovaním, ktoré nebolo v súlade s pravidlami hospodárskej súťaže. Samozrejme, ide o názornú ukážku budovania Potemkinovej dediny, nechcem povedať, že ide o švindeľ. Navyše ide o Potemkinovu dedinu deravú skrz-naskrz. Doterajší spôsob priameho financovania, teda dotácií bol zrejme v rozpore so zásadou rovnosti o hospodárskom podnikaní. Nová úprava tento problém neodstráni. Navyše sa podľa mňa dostala do rozporu so smernicami Európskej únie o štátnej pomoci. Z týchto dôvodov, ctené kolegyne, kolegovia, odporúčam, aby sme uvedený návrh zákona vrátili na dopracovanie. Pekne ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)