Kollár, Jozef, poslanec NR SR (2014-09-16):
Ďakujem pekne za slovo. Vážená pani predsedajúca, vážený pán podpredseda vlády, dámy a páni, na predloženú novelu zákona o dani z príjmu sa pozerám a komentujem ju najmä z hľadiska dvoch aspektov. A to je daňová spravodlivosť a daňová neutralita. A preto nebudem teraz v tomto vystúpení komentovať tie ustanovenia, ktoré síce zavádzajú na jednej strane isté obmedzenia pre podnikateľov, avšak ku ktorým z hľadiska daňového možno aj na prekvapenie pána Kažimíra poviem, že zmysel majú. A medzi tie opatrenia, ktoré zmysel majú, by som hlavne zahrnul napríklad dokumentáciu k transferovému oceňovaniu medzi tuzemskými osobami alebo napríklad percento toho známeho super odpočtu pri výskume a vývoji, alebo zrušenie zrýchleného odpisovania pri finančnom lízingu, alebo predĺženie doby odpisovania budov na 40 rokov. Toto sú opatrenia, ktoré, opakujem ešte raz, isté obmedzenia a nové povinnosti pre podnikateľov prinášajú, ale na strane druhej podľa môjho názoru zmysel majú. Poďme sa teraz pozrieť na nesystémové opatrenia a také, ktoré zavádzajú neodôvodnené reštrikcie pre podnikateľov. Takže k bodu jedna navrhovaných zmien zákona o dani z príjmu. Samotný princíp, že daňovník má sledovať využitie majetku v pomere, aká časť majetku bola použitá na podnikanie a aká jeho časť bola použitá na súkromné účely, v princípe toto platí už dnes v platnej právnej úprave a, treba to povedať, pri všetkom. Totižto aj v súčasnosti ak napríklad daňovník využíva auto, pripusťme, na 40 % na súkromné účely, tak môže do daňových výdavkov zahrnúť len 60 % ceny auta. A rovnako sa to týka pohonných hmôt, opráv a ďalších. Pri niektorých druhoch majetku je však veľmi problematické skutočne preukázať ten pomer využívania majetku na podnikateľskú a súkromnú spotrebu. A v praxi potom sa teda pozornosť upriamuje hlavne na tie najmateriálnejšie položky, ako sú autá, domy, byty, kde, povedzme si to otvorene, sa dá ten pomer celkom exaktne preukázať či už v prípade áut počtom najazdených kilometrov alebo v prípade bytov a budov podlahovou plochou vyjadrenou v štvorcových metroch. (Úprava pultu rečníkovi poslancom Hlinom.) Už som myslel, že nahrávacie zariadenie si tu niekto zabudol. Avšak pri iných majetkoch je to prakticky nemožné. Použijem ten váš obľúbený prípad, pri ktorom ste, pán minister, naposledy v televízii na TA3 v jednej takej milej rozprave s redaktorom TA3 použili tie slová „kosačky a podobne, spotrebná elektronika, nábytok, televízory a podobne“. Nie je teda jasné, ako môže daňovník vlastne obhájiť skutočnosť, že majetok využíva na 100 % na podnikanie. Vy ste tam uviedli taký jeden síce príklad, ktorý je veľmi zrozumiteľný a na ktorý veľa divákov TA3, predpokladám, aj naskočilo. A to bol ten počet televízorov a počet izieb v prípade hotela s tým, že hotel si môže odpisovať iba tie televízne prijímače alebo v takom ich množstve podľa toho, aký je počet izieb v tom hoteli. A tuto s vami súhlasím, to dáva zmysel. Ale zoberme si podnikateľa, ktorý má vo firme iPad alebo počítač. Ja sa teraz pýtam, ak dostane na ten iPad čo i len jeden jediný súkromný e-mail, tak ako to odsleduje teraz ten podnikateľ. Vzápätí zaradí ten iPad tak, že teda ho využíva na súkromné účely? A keď je to na súkromné účely, tak akou časťou je to, 10 ku 90, 20 ku 80, 30 ku 70 %, alebo čo s tým urobí ten podnikateľ. Čiže toto mi príde ako nie úplne v poriadku. Čiže opakujem, nie je jasné, ako môže daňovník obhájiť skutočnosť, pretože vy mu na jeho plecia hádžete ako keby to dôkazné bremeno, že majetok využíva skutočne 100 % na podnikanie, teda tak ako hovorí exaktne zákon, na dosiahnutie a udržanie zisku. A preto tvrdím, že de facto tá zákonná možnosť preukázať jeho využitie na viac ako 80 %, lebo tu magickú osemdesiatku ako nóvum zavádzate v tejto legislatíve, je len teoretická. Dokonca si myslím, že ten 80-percentný limit je rizikový aj z pohľadu samotného štátu, pretože podnikatelia tento limit môžu celkom prirodzene chápať tak, že 80 % vo výdavkoch je v poriadku, aj keď podiel podnikateľskej spotreby bude v skutočnosti výrazne nižší. Takto je to totižto často aj zjednodušene komunikované cez médiá v rôznych diskusiách. A štát tak de facto môže prísť o daňové príjmy, keď napríklad podnikateľ si s kľudným svedomím zaradí tu vami spomínanú kosačku do majetku firmy a uplatní si tak 80 % vo výdavkoch, teda v nákladoch, aj keď ju bude používať v prevažnej miery na súkromné účely, pretože, opakujem, to nie sú autá a byty, kde môžete ten pomer podnikateľská spotreba verzus súkromná spotreba exaktne vyčísliť v prípade auta najazdenými kilometrami, v prípade bytov a domov štvorcovou podlažnou plochou, teda vyjadrenou v štvorcových metroch. V týchto prípadoch, ako je spotrebná elektronika a ďalšie, tá spomínaná kosačka, tam to jednoducho možné nie je. A preto tvrdím, že pokiaľ ide o ten navrhovaný limit 80 %, de facto je tu vážne riziko, že bude ponímaný podnikateľmi dokonca ako akási paušalizácia daňových výdavkov bez ohľadu na mieru súkromného využitia. A znova sa vraciam k tomu, že je zbytočné takéto 80-percentné limity zavádzať, pokiaľ sa jedná o tovary, v prípade ktorých nie je celkom možné exaktne narysovať, nakresliť tú deliacu čiaru medzi spotrebou podnikateľskou a súkromnou. Tu môj predrečník kolega Hlina hovoril o nepeňažnom plnení. Podľa môjho názoru celý bod sedem a súvisiace body 31, 47 a 75 až 77 by bolo možné úplne z tejto novely odstrániť, vylúčiť. Tak ani štát by nedošiel o žiadne výrazné daňové príjmy a výrazne by miera zvyšovania zložitosti celej daňovej legislatívy Slovenskej republiky vlastne sa znížila. Inak povedané, ostal by ten daňový systém tak jednoduchý, ako bol doteraz. Tieto ustanovenia, o ktorých som hovoril pri bode sedem, hovoria o tom, že zamestnávateľ môže navýšiť nepeňažné plnenie o peňažnú sumu podľa prílohy a tak ďalej. A zmätočne tú prílohu ešte navyše označujete ako navýšený nepeňažný príjem. Myslím si, že je úplne zbytočné dávať do zákona možnosť zamestnávateľa navýšiť príjem zamestnanca, keďže takúto možnosť a toto môže robiť zamestnávateľ aj teraz. Navyše tá celá príloha, ktorá je tam uvedená, je vecne nesprávna, pretože vychádza zo zlých predpokladov. Napríklad príloha nezohľadňuje peňažný príjem zamestnanca, určuje sadzby dane pre výpočet len z výšky nepeňažného príjmu a vôbec nezohľadňuje maximálne vymeriavacie základy pre odvody. Keď sme už pri tom. Ak ste chceli urobiť daňový systém spravodlivejším, tak si myslím, že bolo veľmi zlým riešením, ktorým ste sa vydali v minulosti. A to je to, že ste chceli, a to ste povedali po volebnej noci v roku 2012 nadránom, na prvej tlačovke, keď ste povedali, že rovnej dane odzvonilo, ale nejdem sa teraz púšťať do polemiky, rovná verzus progresívna daňová sadzba, pravdou je, že ste zaviedli daňovú progresivitu. A opakujem znova, ak ste chceli urobiť daňový systém spravodlivejším, tak bolo načim sa zamyslieť, napríklad nad zvýšením vymeriavacích základov na zdravotné a sociálne odvody alebo, dokonca poviem provokatívny návrh, nad zrušením maximálnych stropov, maximálnych vymeriavacích základov na sociálne a zdravotné odvody. Povedal som v úvode tie slovíčka, že to je provokatívny návrh. Netvrdím, že bohorovne by som ho všetkými desiatimi akceptoval bez akejkoľvek diskusie a bez akýchkoľvek korektúr a úprav, ale to hovorím schválne, aby sme veľmi rýchlo otvorili túto diskusiu o tom, že tade niekde mohla a mala viesť cesta pri diskusii o spravodlivejšom daňovom systéme a nie ísť cez neuveriteľné komplikované mechanizmy od toho bodu A, nie rovnej dane, ale rovnakej daňovej sadzby, lebo o tomto sú neustále polemiky, k tomu bodu B, keď ste pozavádzali rôzne daňové progresivity predovšetkým pri dani z príjmu fyzických osôb. Je to tých 19 % a potom neviem koľko násobok neviem čoho. A to už je potom 25 % pri približne troch tisícoch mesačne a podobne. Čo ma vyrušuje na predloženom návrhu, to sú body 10 a 15, kde hovoríte dokonca o zdaňovaní náhrady nemajetkovej ujmy. Toto absolútne postráda akýkoľvek zmysel, pretože ak je prisúdená nezávislým rozhodnutím súdu niekomu nemajetková ujma, tak ten príjem by mal kryť naozaj jeho ujmu. Nevidím absolútny dôvod, prečo by z takejto náhrady daňovník zaplatil daň. V takomto prípade jeho ujma by nebola krytá celá, ale len z 81 %, ak platí 19-percentnú daň, alebo zo 75 %, ak platí 25-percentnú daň. Ak máte na to vecný a racionálny argument, že takto je správne zdaňovať aj príjmy, ktoré dotyčnému prináležia ako nemajetková ujma, tak potom sa pýtam, prečo nezdaňujete aj poistné plnenie? Niekto má nehodu, poisťovňa mu prizná nejaké poistné plnenie a teraz čo ďalej? Tiež z toho zaplatí dotyčný daň? Veď to postráda úplne také to elementárne rácio. Veď to poistné plnenie v podobe poistnej náhrady má slúžiť práve na nahradenie škody, ktorá bola dotyčnému majiteľovi auta spôsobená. Tak ak sa dnes nezdaňuje poistné plnenie, pýtam sa, prečo sa majú zdaňovať náhrady nemajetkovej ujmy, navyše už nehovoriac o objeme, keby sme toto kvantifikovali, aké to bude predstavovať naviac príjmy pre štátny rozpočet. To budú určite zlomky, promile. A nechcem ísť do nejakých vyčíslení. A toto sú presne také tie maličkosti, a ich je tam strašne veľa, ktoré zbytočne ten celý systém komplikujú, vzďaľujú ho od tých princípov, o ktorých som hovoril pred chvíľou. A predovšetkým to sú tie dva princípy, o ktorých som hovoril v úvode. A to je daňová spravodlivosť a daňová neutralita. K bodu 12. Rovnako považujem za veľmi reštriktívne limitovať daňovú uznateľnosť úrokov pri predaji bytu len na úroky z hypotekárneho a stavebného úveru. Toto opäť mohlo vzniknúť iba v dielni sociálnych inžinierov, ktorí asi nikdy žiadnu komerčnú banku nevideli zvnútra, pretože ak by ju videli zvnútra, tak určite by mi dali za pravdu, že nie všetky úvery poskytované bankami na bývanie, to znamená na zabezpečenie bývania, na kúpu bytu alebo výstavbu rodinného domu, spĺňajú charakteristiky hypotekárnych úverov. Banky majú na trhu množstvo produktov, ktoré príjemca toho úveru použije na zabezpečenie bývania. A vy im v takto nadefinovanej novele zákona o dani z príjmu takéto úroky jednoducho ako nákladovú položku neuznáte, lebo ste to zúžili len na úroky z hypotekárnych a stavebných úverov. Opakujem ešte raz, banky poskytujú na bývanie aj klasické spotrebné úvery a verejnosť ani nerozlišuje, či o hypotekárny úver v zmysle zákona o bankách ide alebo nejde. Naozaj nedáva zmysel limitovať uznateľnosť takýchto úrokov len na hypotekárny úver, domnievam sa, že uznateľný by mal byť úrok z každého úveru priamo poskytnutého na financovania obstarania nehnuteľnosti. A v praxi to navyše absolútne, ale absolútne nie je problém preukázať, pretože v samotnej úverovej zmluve predsa je uvedená kolónka, ktorá sa volá účel poskytnutia úveru, teda na aký účel ten úver bol poskytnutý, už nehovoriac o tom, že v prípade takéhoto spôsobu financovania sa banky väčšinou posadia ako záložný veriteľ na tú nehnuteľnosť a figurujú proste v kolónke záložného veriteľa tak, že je úplne exaktne preukázané pre vašich daňových kontrolórov, že tento finančný produkt bol poskytnutý na zabezpečenie bývania. Preto by som ho ako produkt sociálneho inžinierstva naozaj nezužoval iba na hypotekárne úvery. K bodu 26. Tu je rovnako administratívne veľmi komplikované sledovať daňovú uznateľnosť, ktorú navrhujete uplatniť až po zaplatení, a časovo navyše rozlišovať 36 mesiacov. Pritom význam tohto opatrenia z pohľadu štátu mi je rovnako nejasný, pretože postačí daňová uznateľnosť po zaplatení, poskytovateľ služby má zdaniteľný výnos, príjemca ale má daňovo uznateľný náklad, ale tento náklad si musí odpisovať tri roky, teda 36 mesiacov. Opäť sa pýtam, o aký racionálny argument opriete túto asymetriu, že na jednej strane ten daňový príjem alebo výnos poskytovateľa toho, kto poskytol tú službu, je zdaniteľný po zaplatení a príjemca na strane príjemcu tejto služby si to môže dať do daňovo uznateľných nákladov rozbalené do 36 mesiacov? Takže toho, kto má výnos, poviem to ľudovo, štát oberie o tú daň sofort, okamžite, a ten, kto má náklad, tak to bude rozkladať do troch rokov. Je to jasná asymetria, ktorá podľa môjho názoru nemá oporu v nejakom racionálnom zmýšľaní. A opäť sa vzďaľuje týmto náš daňový systém od spomínaného kritéria spravodlivosti. Rovnako maximálne uznaný limit pri, teda hovorím o 10-percentnom limite, províziách. Ten považujem tiež za zbytočne reštriktívny, pretože nie je jasný účel tohto obmedzenia. A pýtam sa, ako ministerstvo financií dospelo práve k tomuto magickému číslu 10 %? V praxi, opakujem, sú opäť úplne bežné prípady, ale úplne bežné prípady, vôbec nehovorím teraz o množine, o kategórii nejakých daňových podvodníkov, keď poznajú takéto obchodné transakcie aj, podčiarkujem, odôvodnené provízie vyššie ako 10 %. Prečo je opäť takýto reštriktívny limit práve na Slovensku? Myslím si, že ak chcete, pán minister, zamedziť optimalizácii daňovej v tom zlom slova zmysle, tak práveže by to obmedzenie malo byť nastavené tak, aby zbytočne nezasahovalo do reálnych obchodných transakcií. A preto opäť niekedy tí, ktorí písali tieto ustanovenia, bolo by to dobré, keby z toho laboratória, z toho sociálneho inžinieringu vystúpili trochu von a pozreli sa reálne, ako to vyzerá vo finančnom svete. O motorových vozidlách tu bolo povedané strašne veľa od začiatku diskusie k tomuto predloženému návrhu zákona. Takže toto celé teraz vynechám. Ako povedal predrečník Hlina, tomu sa venujú len tí, čo nosia tie flaušové saká či modré saká (Reakcia z pléna.), fialové saká a ružové ponožky a biely nápis adidas na tých ponožkách. Takže nebudem k tomuto diskutovať. Pravdou je, že je to dosť komplikovane nastavené už aj preto, lebo, spravodajca kolega Kamenický z finančného výboru, ak som ho dobre počúval v jeho faktickej, tak tiež tam v tom vašom vystúpení, pán kolega, bolo veľa, veľa faktických nepresností, keď ste hovorili o tom, že podnikateľ si môže odpísať aj z obstarávacej ceny vyššej ako 48 000. No nie je to tak. A tam máte dokonca priamo v dôvodovej správe uvedené aj casy, také tie prípady, príklady teda, že ak je to 48 000 delených štyrmi rokmi, to je 12 000 na jeden rok. A pokiaľ by mal v danom roku ten daňový základ 9 000 a ten 12-tisícový odpis by ho dostal do straty mínus 3 000, tak vtedy môže si odpísať, ale už nie 12 000, ale iba 9 000, no ak mal daňový základ 9 000, aby ho ten odpis nestlačil do straty. Takže opustíme tému áut. K bodu 38, limitovanie odpisov do výšky príjmu, aha, tu sme znova, áno, teraz nejdem hovoriť o autách, ale idem hovoriť o majetku, ktorého reálna životnosť je dlhšia ako doba odpisovania podľa daňových predpisov. A teraz naozaj mimo diskusie kto má na akom drahom aute jazdiť? Predstavte si príklad, že auto môže mať očakávanú životnosť 10 rokov. To je aj prípad predrečníka Hlinu, keď hovoril, že on mení autá raz za sedem alebo raz za deväť, desať rokov. Takže všetci si to vieme živo predstaviť, že auto reálne takúto životnosť môže mať, a teda stále počas tej celej doby životnosti si plní aj rýchlosť, aj bezpečnosť, aj pohodlie, aj všetky tieto parametre. Teraz si ale predstavte, že niekto takéto auto bude prenajímať a podľa toho bude mať na desať rokov nastavené aj to nájomné, takže daňovo sa auto bude odpisovať len štyri roky, je zrejmé, že prvé štyri roky budú odpisy vyššie ako príjmy z prenájmu, avšak ďalších šesť rokov nebudú odpisy žiadne, pretože ho odpisoval štyri roky, čiže od piateho roku už sú odpisy nula, ale budú rovnako zdaniteľné príjmy z nájmu ďalších šesť rokov. A táto úprava, ktorú ste navrhli, potom vlastne pripraví daňovníka o časť odpisov, aj keď celkový výnos presiahne odpisy. Čiže opäť tu budeme mať dosť výraznú asymetriu a opäť sa budeme vzďaľovať od, nazvem to, princípu daňovej spravodlivosti. A treba povedať, že toto obmedzenie vlastne likviduje všetky štruktúry, kde je prenájom majetku za jedno euro, pričom celý biznis je založený na poskytovaní ďalších doplnkových služieb, materiálu, náplní a podobne. Takže pre zachovanie daňovej neutrality by bolo naozaj potrebné, aby si daňovník mohol neuplatnené odpisy presunúť do ďalších období po uplynutí štandardnej doby odpisovania, a to vlastne až do výšky ďalších príjmov z prenájmu takéhoto majetku. Nemusí sa zďaleka jednať iba o autá, ale aj ľubovoľný majetok, ktorý podnikateľ prenajíma. Nakoniec k bodu 63. To sú pravidlá nízkej kapitalizácie, ktoré limitujete v predloženom návrhu výškou 25 % egidy. Ja tvrdím, že to nie je v súlade opäť s princípom daňovej neutrality. Súhlasím s tým, čo je uvedené v dôvodovej správe, pán minister, že podobnú úpravu má aj Nemecká spolková republika, avšak v Nemecku je táto úprava rozpracovaná tak, že ak daňovník nedokáže zahrnúť do nákladov úroky v nejakom období, tak môže si ich za určitých okolností presunúť do ďalšieho obdobia z dôvodu zachovania daňovej neutrality. U nás sa, žiaľ, zavádza len tá prvá časť, teda limit 25 % egidy, čo efektívne neumožňuje daňovú uznateľnosť úrokov pri start upoch napríklad alebo rozbiehajúcom sa biznise, kde štandardne prvé roky firmy dosahujú straty celkom objektívne. A myslím, že start upov z veľkej miery nie je možné považovať za podvodníkov. Že? Práve, naopak, to je niečo, po čom určite dychtivo túži aj pán minister financií. Kiež by sme na Slovensku mali start upov čo najviac a čo najúspešnejších. To som povedal v úvode, že keď hovoríme o ekonomicky prepojených osobách, ale aj o transferovom oceňovaní, že toto vítam. Proste tie úpravy, ktoré ste v poslednej dobe urobili, pokiaľ dcéra je na Slovensku, matka je v zahraničí, a robil som v takomto nadnárodnom koncerne, tak viem, o čom hovorím, a viem aké transfery odchádzajú, nazvem to, od dcéry k matke, pre zjednodušenie, aj pre tých, ktorí sa nezapodievajú financiami a ekonomikou. A to sú niekedy obrovské sumy, ktoré si naozaj málokto z nás vie predstaviť. Takže tam to riešenie, ktoré ste prijali, je, myslím, mimo tejto úpravy, už bolo to transferové oceňovanie (dcéra – matka), pokiaľ je to v zahraničí. Teraz hovoríte v tejto úprave o tom, že takéto princípy sa budú aplikovať aj doma medzi ekonomicky prepojenými subjektmi tu na Slovensku. To som povedal v úvode, že to sú opatrenia, ktoré komplikujú podnikateľom trochu život, ale že dávajú zmysel. A tieto opatrenia plne, plne podporujem. Takže na záver mi dovoľte povedať, že vplyv, tak ako je vyčíslený potom v doložke vplyvov na rozpočet verejnej správy, na budúci rok sa odhaduje vo výške 265 mil. eur. Pre ďalšie roky 2016 a 2017 to bude každý rok ďalších 300 miliónov eur. To je, plus-mínus ako keby ste zvýšili sadzbu dane z príjmu právnických osôb približne o jeden a pol percentuálneho bodu, možno až do dvoch percentuálnych bodov. Opakujem opäť, nič nemám proti naháňaniu daňových podvodníkov, ktorí majú tie jednomužné eseročky, aby optimalizovali, v tom zlom slova zmysle aby optimalizovali, lebo samotná optimalizácia je v poriadku, pokiaľ sa odohráva na hrane, ale ešte stále vnútri zákona. Optimalizácia sa stáva „optimalizáciou“ alebo nežiaducou, až keď je za hranou zákona. Takže toto všetko vítam, ale, myslím si, nie spôsob, aj keď nie úplne u všetkých navrhovaných zmien, ale u tých s určitosťou, o ktorých som teraz konkrétne hovoril. A bude priestor o nich hovoriť aj v druhom čítaní. Predpokladám, že pre niektoré pozmeňujúce návrhy, ktoré predložím v druhom čítaní, určite nájdeme priestor s tým, aby sme ich spolu prediskutovali. A budem veľmi rád, keď niektoré z nich aj podporíte. Ja neviem poviem úplne drobnosť, o ktorej som hovoril vo svojom vystúpení. A to je to dodaňovanie priznaných náhrad nemajetkovej ujmy napríklad a ďalšie opatrenia. Takže myslím si, že spôsobom, ktorý ste zvolili, alebo cestou, ktorou ste sa vybrali, v mnohých týchto prípadoch, nech akokoľvek účel bol veľmi žiaduci a veľmi, nazvem to humánny, znižovať daňové podvody, v mnohých opatreniach dosahujete presný opak, keď sa znižuje daňová neutralita a daňová spravodlivosť a navyše celý systém sa úplne, ale úplne zbytočne stáva komplikovaným. Pre ja neviem iba takú názornú ukážku. Myslím, že na balkóne zvyknú sedávať ľudia z vášho prostredia, ktorí sa touto normou niekoľko týždňov a mesiacov zapodievali a sú priamo autormi toho výsledného wordingu, keď sa už písalo paragrafové znenie predloženej novely. Tak teraz sa prihováram k týmto profesionistom z balkóna. Pozrite si čísla strán z dôvodovej správy 26 až 32, prosím vás, na šiestich stranách v dôvodovej správe sa uvádzajú príklady, ako má zamestnávateľ dodaňovať peňažné navýšenie nepeňažného príjmu zamestnanca. To je katastrofa proste. Ja by som nechcel byť skutočne v koži účtovníka vôbec v obchodnej spoločnosti. To je presne potom ten tenký ľad, o ktorom tu hovoril môj predrečník Alojz Hlina, keď hovoril o tom, že je to také, že treba sa toho zbaviť, je to na tenkom ľade a zase tam bude strašne veľa pochybení a následne na to strašne veľa daňových kontrol a veľké ryby nám budú stále utekať. Takže preto hovorím, nechoďme cestou toho sociálneho inžinierstva a nechoďme cestou, keď potrebujeme v dôvodovej správe na šiestich stranách vysvetľovať účtovníkovi v obchodnej spoločnosti, ako má zamestnávateľ dodaniť peňažné navýšenie nepeňažného príjmu zamestnanca. To je veta, ktorej vôbec celkovo ťažko porozumieť. Ale toto je naozaj zlá cesta. A myslím si, že bude sa potom veľmi, veľmi ťažko takto skomplikovaný daňový systém naprávať v nasledujúcom volebnom období. Posledná veta. Daňový systém, som vždy tvrdil a vždy to budem tvrdiť dookola, ja chápem, pán minister, ako jednu z komparatívnych výhod krajiny. Slovensko nemá ani ropu, ani plyn, nemá nejaké valné nerastné suroviny ani diamanty, ani nič podobné. Ak hovoríme, že máme kvalifikovanú pracovnú silu, tak tvrdím, že jednou z mála komparatívnych výhod tejto krajiny mohol byť a bol do istej doby aj daňový systém. Je naozaj na škodu veci, keď sa tejto komparatívnej výhody začneme dobrovoľne zbavovať tým, že budeme robiť stále hlbšie a detailnejšie zásahy do stávajúceho daňového systému, budeme sa stále vzďaľovať od jeho neutrality, princípu spravodlivosti a solidarity. Preto som v úvode povedal takú provokatívnu myšlienku alebo nápad, návrh, ak sme chceli byť spravodlivejší, tak ste možno mohli rozpútať spoločenskú diskusiu. A by som sa veľmi rád zúčastnil tej diskusie, napríklad o navýšení maximálneho vymeriavacieho základu pre výpočet sociálnych a zdravotných odvodov, dokonca možno, ako som povedal, aj diskusie o zrušení takýchto maximálnych vymeriavacích základov. A vtedy by sa naozaj vyššie príjmové skupiny podieľali väčšou mierou na daňových príjmoch Slovenskej republiky a naopak. Ale nechoďme takouto cestou sociálneho inžinierstva. A ešte raz opakujem, nepaušalizujem všetky návrhy, ktoré sú tam. Niektoré návrhy sú tam dobré. A tie podpisujem všetkými desiatimi. Ale niektoré návrhy sú naozaj také, ktoré v tej podobe, v akej sú teraz, pokiaľ nedoznajú zmeny a úpravy v druhom čítaní, tak si myslím, že si zbytočne budeme všetci komplikovať život a náprava potom týchto pochybení v daňovom systéme bude pomerne dlhotrvajúca a zložitá. Ďakujem pekne.