J. Tkáčová, poslankyňa: (2008-11-27):
Tak mi, prosím vás pekne, povedzte, ktorá vláda dala pre rezort peniaze. Ktorá dala? Ktorá bola ústretová? Môžete s úprimným svedomím hovoriť, že niekto je zlomyseľný, že niekto chcel likvidovať poľnohospodárstvo? Pozrite sa na tieto čísla, ktoré hovoria úplne jasnou rečou. Pokiaľ ide o kapitolu rozpočtu poľnohospodárstva, čísel sa veľmi dotýkať nebudem, pretože tie sa meniť nebudú, tie sú dané. 28,6 mld. je zhruba o pol miliardy menej ako v minulom roku. Dôležitejšia je štruktúra výdavkov, kde v priamych platbách vzrastú z 10,1 mld. na 11,9 mld., to je 17,7 %, ale na rozvoj vidieka zo 14,2 mld. dôjde k poklesu o 3,6 mld. To znamená, že zvyšovanie kvality života či životného prostredia na vidieku dostane o 25 % menej oproti roku 2008. Ak odôvodňujeme potrebu finančnej podpory rezortu komplexným pohľadom na vidiek, na jeho obývateľnosť, tento pomer nechápem. Ak prioritou vlády v oblasti poľnohospodárstva je zabezpečiť konkurencieschopnosť a trvalú udržateľnosť poľnohospodárstva vo vidieckom priestore, ak opodstatnenie dotácie zdôvodňujeme multifunkčnosťou vidieka, diverzifikáciou činnosti na vidieku, je štruktúra výdavkov neefektívna a extenzívna. Vláda vyhlásila poľnohospodárstvo za svoju prioritu a každý rok zvyšuje výdavky do tohto rezortu, hlavne v priamych platbách. Zároveň sme svedkami zvláštneho úkazu. Dotácie farmárom rastú a napriek tomu sme si od nich nedávno vypočuli, že poľnohospodárstvo je v najhoršej kríze od roku 1989. Dotácie rastú, ale ceny potravín neklesajú. Narástli dosť podstatne. Dotácie rastú, ale peniaze v rezorte z verejných financií sa neprejavujú. Kde končia? Namieste je otázka, ako a či vôbec sa prejavili dotácie v platoch v poľnohospodárstve, v nájomnom platenom vlastníkom pôdy alebo priaznivom vývoji cien komodít či v obchodnom salde. Dotácia-nedotácia trh funguje, to sme sa mohli v tomto roku presvedčiť. Keď sa urodí, ceny idú dole, keď sa neurodí, ceny idú hore a klesajú alebo stúpajú celosvetovo a slovenská ekonomika to pocíti úplne natvrdo. Videli sme to pri potravinách. Preto je ozaj nevyhnutné, aby sa priame platby nevyplácali plošne, a tu sa s pánom poslancom Záhumenským zhodneme, ale aby sa priame platby ako podpora príjmu, čiže to je ich sociálna funkcia, vyplácali na farmu, aby sa predišlo špekuláciám s pôdou. Pozrime sa teraz na úroveň platieb a podiel podpory na produkcii. Tu dochádzame k zaujímavému číslu, pretože keď porovnávame podiel podpory na produkcii, tak Slovensko je nad úrovňou starej európskej pätnástky, aj európskej dvadsaťsedmičky. Keď si tie čísla pozrieme, 15,9 % úroveň celej Európskej únie, stará pätnástka 16,6 % a Slovensko 17,4 %. Ten podiel podpory na produkcii je myslený tak, koľko z toho vyprodukujem, som dostal vo forme podpory. To znamená, že podpora pre Slovensko je primeraná, pretože produktivita je slabá. Produktivita slovenských farmárov je otázna. Zrejme málo vyrábajú. Napriek tomu, že v absolútnom vyjadrení na hektár má Slovensko najnižšiu úroveň podpory, oplatí sa na Slovensku prenajať si poľnohospodársku pôdu. Profitujú z toho užívatelia najväčších výmer, stačí pole, lúku raz pokosiť a máte nárok na priamu platbu vo forme jednotnej platby na hektár. Ja nepovažujem za solidárne, aby peniaze daňových poplatníkov boli takto extenzívne používané a skutočne je na ministrovi poľnohospodárstva, aby sa čím skôr táto jednotná platba zmenila na platbu na farmu. Argumenty o nerovnakej podpore, ktoré sú s obľubou používané, včera ju použil aj pán kolega Záhumenský, sú neopodstatnené, nakoľko i náklady v starej európskej pätnástke a v nových členských štátoch sa nedajú porovnávať. Ide hlavne, ako som včera povedala, o náklady na tri výrobné faktory a to: na pracovnú silu, výborný prostriedok a kapitál, teda na mzdy, nájomné na pôdu a budovy a platené úroky z úverov. Tie sú podľa FADN (Farm Accountancy Data Network), to je sieť účtovných dát farmárov, sú na Slovensku o 12 % nižšie, ako je priemer Európskej únie. Myslím si, že táto inštitúcia pracuje s účtovnými dátami, čiže tie dáta sú exaktné. Pán poslanec Záhumenský včera tvrdil, že náklady sú vyššie, mzdové náklady tvoria iba 1 %, hnojivá, pesticídy či stroje sa nakupujú strašne draho, keď si dobre spomínam, pán kolega. Tak po prvé, pozrime sa na investície do hmotného investičného majetku. Ak sa nakupujú stroje u nás drahšie, tak sa pýtam, keď sú mimo Slovenska lacnejšie, kde je zdravý sedliacky rozum, že si ten stroj kúpim tam, kde je lacnejší. Po druhé, tvrdenie, že pracovné náklady tvoria iba jedno percento všetkých nákladov, toto môže pasovať u samostatne hospodáriacich roľníkov, ktorí skutočne ako živnostníci nevedia preniesť cenu svojej práce do nákladov, pretože ich mzdou je zisk a podľa môjho názoru je to metodicky nesprávne, pretože v tomto sektore to skresľuje hospodárske výsledky roľníkov, ktorí hospodária ako živnostníci. Ich podiel na štruktúre pracujúcich je 8,3 % a zvyšných  takmer 92 % sú zamestnanci. Keď vezmeme do úvahy, že priemerná mzda v poľnohospodárstve je 73 % mzdy, priemernej mzdy v národnom hospodárstve, čo je 14.721 korún, odvody zhruba 38 %, to je ďalších 5.594 korún, tak mesačný náklad, mesačný mzdový náklad na jedného pracovníka v poľnohospodárstve je 20.315 korún za rok cca bez odmien nejakých 244.000 korún, čo je podľa mňa slušný podiel na nákladoch v závislosti od veľkosti podniku, od počtu zamestnancov, od podielu ručnej práce. A okrem toho veľa prác sa nakupuje dodávateľsky. Iste sa neoplatí držať drahé stroje, ja neviem na sejbu alebo na zber úrody a tie náklady na prácu sú schované práve v nákladoch na služby, ktoré sú platené práve v týchto prácach. Čo sa týka hnojiva, pesticídov, podľa Zelenej správy spotreba hnojív vzrástla, pretože ceny dusíkatých hnojív stagnovali, ceny draselných klesli dokonca. Ten index nárastu proti predchádzajúcemu roku je len 0,5 percenta a u pesticídov 1,3 %. Čiže nemôžme hovoriť o žiadnom dramatickom raste. A ak si porovnáme indexy cien vstupov od roku 2000, keď ceny v roku 2000 označíme 100, tak v roku 2007 je to 130, 30-percentný nárast, čo v priemere ročne je 4,3 %. Zhruba to korešponduje s infláciou. Takže ani tu nemôžeme povedať, že by tie ceny vstupov, lebo hovoríme o cenách vstupov, nejako dramaticky rástli. A teraz si pozrime niekoľko faktov o ekonomickej výkonnosti rezortu. Ekonomika Slovenska rástla rýchlejšie ako ekonomika poľnohospodárstva. Vytvorený hrubý domáci produkt v poľnohospodárstve bol nižší ako rok predtým. Jeho podiel na HDP je iba 2,5 %, čiže klesajúca tendencia. Podiel na celkovej zamestnanosti klesol zo 4,4 na 4,1 %. Priemerné mzdy, ako som už hovorila, dosiahli 73 % priemernej mzdy v národnom hospodárstve a zaujímavá je aj hrubá pridaná hodnota na zamestnanca. Eurostat to meral v porovnaní so starou európskou pätnástkou. Jeden zamestnanec v európskej pätnástke vyprodukuje pridanú hodnotu 56.600 eur, kým slovenský zamestnanec v poľnohospodárstve 23.800 eur, čo je iba 42 %. Čiže skutočne tá produktivita slovenského poľnohospodárstva je slabá. Tak isto negatívne saldo obchodnej bilancie sa v roku 2007 blíži už k 30 miliardám a má klesajúci trend. Výmera používanej pôdy predstavovala 1,9 milióna hektárov, ale viac ako 90 % tejto pôdy neobrábali jej vlastníci, ale obrábajú ju užívatelia, ktorí ju majú v prenájme. Toto radí Slovensko na úplne prvé miesto v rámci európskej dvadsaťpäťky. Môžete to vidieť na grafe, celkom vľavo ten prvý stĺpec je Slovensko, hneď vedľa je Česká republika, ale zároveň podiel nájomného na priamych platbách je jeden z najnižších. Tie najväčšie nožnice medzi modrou krivkou, ktorá zobrazuje podiel prenajatej pôdy a tými stĺpčekmi dole, ktoré zobrazujú platené nájomné, tie najväčšie nožnice to je práve Slovensko. Je to dosť zle viditeľné, ale myslím si, že ten rozpon je evidentný. O spokojnosti vlastníkov pôdy preto veľmi ťažko môžeme hovoriť. Môžeme hovoriť skôr o nespokojnosti vlastníkov. MESSA 10 pomerala indexy spokojnosti vlastníkov a Slovensko spolu so Spojeným kráľovstvom sa ocitli na špici tejto nespokojnosti s niekoľkými desatinkami percenta. Pri mojich rozhovoroch s občanmi napríklad v Žilinskom kraji som sa často stretla so sťažnosťami, že sú vlastníkmi pôdy a za pôdu im nikto neplatí nájomné. Skutočne tá miera informovanosti niektorých ľudí, niektorých vlastníkov pôdy, že ich vlastnícke právo oprávňuje disponovať so svojou pôdou, že ich oprávňuje dohodnúť si nájomné, tá je pomerne slabá a preto SDKÚ – DS príde s legislatívnym návrhom, aby sa nájomné vyplácané vlastníkovi pôdy nemohlo dostať pod určitú percentuálnu úroveň prijímaných priamych platieb. Európska únia aj Slovenská poľnohospodárska platobná agentúra zverejňujú na svojich internetových stránkach poberateľov dotácií. Myslím si, že je to transparentná informácia. Podľa týchto informácií v roku 2007 si 27 534 subjektov rozdelilo 9,3 miliardy korún. Oveľa zaujímavejšie však je, keď sa pozrieme na štruktúru rozdelenia týchto dotácií na jednotlivé subjekty. V tabuľke máte uvedených top 10 poberateľov dotácií v slovenských korunách a je to podľa stránky Európskej únie farmsubsidy. Tak prvých desať subjektov zobralo 9,9 % z týchto 9,3 miliardy. Takmer 1 miliarda korún v rukách desiatich subjektov, a keď si pozrieme ešte vlastnícku štruktúru, tak subjekt 3 a 5 majú spoločných vlastníkov, čiže mali by byť tým, ktorí sú na prvom mieste so 172 miliónmi priamych dotácií. Úžasné číslo. A keď si pozrieme top dvadsiatku, tak v rukách týchto dvadsiatich subjektov zostane 18 % dotácií, čo je 1,6 miliardy korún. Myslím si, že čím väčšia farma, tým menej potrebuje podporu príjmu. Funkcia priamych dotácií, ako som už zdôraznila, je sociálna, je podpora príjmu. Ale čím je farma väčšia, tým menej túto sociálnu podporu potrebuje. Preto je tu dôvod na zmenu. Okrem toho, že platby na plochu sa zmenia na platby na farmu, je ešte dôležité diskutovať v rámci Európskej únie aj o veľkosti fariem, od akej veľkosti alebo od akej výmery už by tie dotácie mali klesať alebo by vôbec ako na priamu podporu nemali byť poskytované. Je jasné, že rozpočet sa meniť nebude, ani spoločná poľnohospodárska politika po svojej reforme v roku 2003 sa tak skoro nezmení. Potrebujeme v tomto spoločný postup únie. Ako sa popasovať s potravinárskou krízou? Ako sa popasovať s klimatickými zmenami? Hans-Gert Poettering, predseda Európskeho parlamentu uviedol na rokovaní poslancov Európskeho parlamentu a poslancov národných parlamentov v Bruseli v novembri tohto roku túto víziu, citujem: „Naším cieľom musí byť produktívne, vysoko výkonné a na budúcnosť orientované poľnohospodárstvo, ktoré bude chrániť vidiecke oblasti.“ Podľa názoru komisárky Boelovej „potrebuje poľnohospodárstvo každého štátu v podstate rovnaké mechanizmy a to zjednodušený systém priamych podpôr, systém nástrojov trhu, ktoré mu nebránia energicky reagovať na dopyt, ale ktoré mu dávajú bezpečnostnú sieť pre obdobia reálnych kríz a podporu pre farmárov vystavených výzvam, akými sú napríklad klimatické zmeny a bioenergie.“ Znie to dobre, ale uznáte všetci, veľmi všeobecne. A nástroje na zabezpečenie týchto cieľov nie sú jasné v Európskej únii. A v žiadnom prípade neexistuje zhoda na týchto nástrojoch, ani zhoda na spoločnom postupe. Ako memento znejú slová generálneho riaditeľa organizácie OSN pre výživu a poľnohospodárstvo FAO Jacquesa Dioufa, citujem: „Dnes čelíme situácii, kedy hladuje 923 miliónov ľudí. To je číslo, ktoré by mohlo vzrásť o ďalších 100 miliónov ročne, ak niečo neurobíme.“ Koniec citátu. Ako by teda mohli vyzerať kroky pri reforme spoločnej poľnohospodárskej politiky? Ja ich tu len stručne uvediem. Nie je zmyslom vystúpenia k rozpočtu teraz rozoberať riešenie, ale predsa je dôležité, aby zazneli. V prvom rade je dôležitý spoločný postup Európskej únie pri reforme domácich politík a na úrovni Európskej únie reforma spoločnej poľnohospodárskej politiky. Ďalej už toľkokrát zdôrazňovaná podpora na farmu, nie na pôdu. To znamená, podpora príjmu, nie špekulovania s pôdou a dôležité je rozdebatovať aj otázku veľkosti fariem, ktoré ešte budú oprávnené na podporu príjmu. Dôležitým opatrením bude zamedziť extenzívnemu rastu dotácií. Je dôležité, aby dotácie plnili stabilizačnú funkciu ako verejné financie. Ďalej dôležité podľa nás je podporiť transfery smerom k vlastníkom pôdy a na záver, ale nie na koniec, reforma prístupu na trh na globálnej úrovni, čiže celosvetovo. To sú tie rokovania WTO v kolách GATT. Dámy a páni, ak funkcia verejných financií poskytovaných do rezortu je stabilizovať podmienky podnikania v poľnohospodárstve a vytvoriť istotu pre podnikateľov, zabezpečiť vyváženosť a trvalú udržateľnosť poľnohospodárstva, potravinárstva a lesného hospodárstva, zvýšiť jeho konkurencieschopnosť, tak zadefinované ciele sa s vynaloženými prostriedkami jednoducho nedarí plniť. Napriek rastúcim dotáciám cena potravín rastie. Rezort nie je stabilizovaný. Neprešiel zásadnými reformami. Jeho konkurencieschopnosť je nízka, o čom svedčí aj saldo obchodnej bilancie. Ak vláda nedokáže zaistiť jednu z kľúčových funkcií verejných financií v rezorte, a to stabilizačnú, nemá právo takto plytvať peniazmi daňových poplatníkov. Celkom „by the way“, viem si predstaviť aj zmysluplnejšie použitie týchto peňazí napríklad na likvidáciu PCB na východe Slovenska. Trojuholník Humenné, Michalovce, Strážske je v rámci zemegule, dobre ma počujte, v rámci zemegule najviac zamorený týmito karcinogénnymi látkami, ktoré boli kedysi v Strážskom vyrábané. Aj deti, ktoré sa tam rodia, vykazujú v svojej krvi kontamináciu týmito látkami. Sú na to potrebné miliardy korún, aby látky z bahna, kde sú usadené, boli odstránené. A preto by som vás poprosila, pán minister, som chcela pána ministra financií, ale môžem aj vás, pán minister obrany, aby vláda zvážila skutočne efektívnosť vynakladaných peňazí, aby boli skutočne vynakladané v prospech ľudí. Dámy a páni, nebudem predkladať žiadny pozmeňujúci návrh, ktorý by presúval prostriedky z kapitoly do kapitoly. Myslím si, že karty sú rozdané, obchody uzatvorené, traja predstavitelia koaličných strán dohodnutí, a preto svoj postoj vyjadrím tak, že za tento návrh rozpočtu nebudem hlasovať. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)