Vášáryová, Magdaléna, poslankyňa NR SR (2015-03-10):
Dobrý deň, pán minister. Pani predsedajúca, ďakujem za slovo. Nový knižničný zákon obsahuje preformulované definície činnosti vzhľadom aj na autorský zákon. Ide o licenčné dojednania o výpožičkách, osirelé a obchodne nezastúpené miesta, ktoré sa dostali do tej novelizácie, ktorú sme schvaľovali tu, ale aj všetky odporúčania medzinárodných knihovníckych organizácií. Naozaj aktualizuje definície pojmov a činností vzhľadom na modernizáciu knižnično-informačnej infraštruktúry a nových technológií. Má presah na viaceré sektory, okrem knižníc aj na múzeá a galérie. A vzhľadom na rôznorodosť zbierok a príbuznosť foriem prezentácia je v týchto, v týchto sektoroch, dopĺňa teda medzi, dopĺňa aj pre národné múzejné a galerijné inštitúcie. Zavádza mechanizmus štátneho odborného dohľadu, ako povedal pán minister, v rámci ktorého je určená povinnosť v súčinnosti zriaďovateľov s Ministerstvom kultúry Slovenskej republiky. Celkovo teda ide o, nehovorím, že nepotrebné, ale o čisto administratívne a terminologické zmeny, v tomto prípade, čo sa týka stavu našich knižníc, nevýznamného charakteru bez finančného dopadu. Takže si musíme položiť otázku, prečo tu máme túto novelu teraz, okrem toho, že samozrejme, bolo to v pláne legislatívnych úloh vlády pre ministerstvo kultúry. V návrhu sú aj definované jednotlivé typy knižníc a postavenie odborného zamestnanca knižnice. Ale čo v tom návrhu zákona nie je, nie je tam presnejšie definovanie kvalifikačných predpokladov pre riadiacich pracovníkov knižníc konkrétne tak, aby bolo aj legislatívne podložené úsilie o využitie personálneho potenciálu absolventov s knihovníckym vzdelaním. My totižto už máme skúsenosti v oblasti kultúry, keď sa basketbalista stal zrazu šéfom Východoslovenskej galérie. Možno preto, lebo takému vysokému človeku sa ľahšie vešajú obrazy, alebo niečo podobného. Bolo to, samozrejme, politické prianie. Vôbec máme problém ustrážiť obsadzovanie kultúrnych inštitúcií v regiónoch ľuďmi, ktorí majú na to nielen vzdelanostné, ale aj osobnostné predpoklady. A táto novela ale nevyužíva možnosť – a chcela by som sa spýtať prečo – aspoň legislatívne zabrániť takýmto excesom v oblasti knihovníctva, ktoré sa snáď vyskytujú na ostrove Curacao, ale tu by sa, v strede Európy vyskytovať nemali. Citujem zo zákona: „Financovanie knižníc by v súlade s odporúčaniami Rady Európy malo byť všeobecnou verejnou povinnosťou. Rozpočet knižnice by mal reflektovať rastúce ceny kníh, elektronických informačných zdrojov a vplyv nových technológií.“ Mali sme už, a ja sedím v Národnej rade desať rokov, ale „mal by“ a „malo byť“ v zákone, my by sme mali mať zákon, ktorý jasne určí, čo s tým treba urobiť. Znovu a opakovane teda narážame na problém, že nemáme moderne redefinovanú úlohu knihy v kultúrnom a spoločenskom živote Slovenska, tak ako nemáme aktualizovanú a konkretizovanú definíciu kultúry v našom živote. Máme len všeobecné vety, ktoré každý pozná a ktoré si napíšeme, pod ktorú sa môžeme všetci podpísať, ale nemáme tie priority na tých pár nasledujúcich rokov, ktoré by mohol priniesť napríklad taký zákon o knihe, ktorý by mal dosah aj na regionálne a obecné knižnice. Priamo by som sa chcela spýtať pána ministra, v § 2 ods. 6 je veľmi správne definovaný slovacikálny dokument a v ods. 10 definovaný veľmi dobre konzervačný fond. Slovacikálne dokumenty predstavujú totižto najdôležitejšiu a nenahraditeľnú časť písomného dedičstva Slovenska a ako také musia byť chránené a aj sú chránené aj prostredníctvom tohto zákona. V minulosti sa totiž nezákonne vyvážali z územia dnešného Slovenska z politických alebo zo zištných dôvodov. Napríklad taký Fond Matice slovenskej po jej zrušení v roku 1875 prišiel o veľkú časť svojho archívu, ktorá skončila v Maďarsku, nekontrolované vývozy a presuny slovacikálnych historických knižničných dokumentov a fondov zo zabraných území po Viedenskej arbitráži, ale aj po II. svetovej vojne, keď nedostatočná legislatíva a nezáujem štátu o historické knižničné fondy a dokumenty napríklad zo šľachtických knižníc, z knižných cirkví, cirkevných rádov, náboženských spoločností, z knižníc významných vzdelancov a podobne neboli ošetrované. Teda v záujme zvýšenej ochrany slovacikálnych dokumentov uchovávaných v konzervačných knižniciach, ktorých zákonnou povinnosťou je knižničné dokumenty nielen zhromažďovať, teda skladovať, ale ich aj, a to zdôrazňujem, konzervovať, čím sa rozumie ich čistenie, sterilizácia, deacidifikácia a reštaurovanie. Ale keď si potom prečítate § 24 ods. 2, dozviete sa, že, citujem: „Historický knižničný dokument a historický knižničný fond je možné dočasne vyviesť“, tu upozorňujem na chybu, pán minister, preklep je tam „s“, malo by byť „z“, hej, ale to je maličkosť, „z colného územia Európskej únie podľa osobitného predpisu s predchádzajúcim súhlasom ministerstva.“ A tento vývoz by mal podľa ods. 3 trvať najviac dva roky od vydania súhlasu. Moja otázka na vás, pán minister, znie: kto chce vyviezť tieto vzácne dokumenty? Kam? Do Číny? Do Japonska? Mimo colnej únie Európskej únie? Alebo do Švajčiarska? Švajčiari, vyvezieme tam ten jeden, dva, lebo v tých konzervačných knižniciach nie je veľa tých dokumentov, jeden, dva, možno tri. Naložíme ich nejako? Kto ich poistí? Kto ich vyvezie do toho Švajčiarska? Ja sa nebojím, že sa nevrátia, ale prečo ich nereštaurujeme tu? Prečo by sme ich mali vyvážať do Švajčiarska? Tak ako som, pán minister, protestovala proti tomu pred pár rokmi, aby sme vyvážali na deacidifikáciu dokumenty do Lipska, tak pripravím do druhého čítania novelu, teda opravu tohto zákona, aby tieto, týchto pár dokumentov, ktoré nám ešte zostali v našich archívoch, aby nikdy nesmeli opustiť územie Slovenska. A prosím vás, aby ste toto podporili. My by sme to mali reštaurovať. Už dávno vo Vrútkach, ak by bol ten plán pokračoval tak, ako bolo určené. Ja rozhodne proti tomu protestujem, pán minister, a budem teda navrhovať zmenu v tomto paragrafe. Slovacikálne dokumenty – ako som povedala – a tieto historické knižničné dokumenty sa nachádzajú v týchto konzervačných knižniciach naozaj vo veľmi malom počte, 1-2 exempláre, a vývozom do zahraničia môžu nastať, pretože to sú krehké dokumenty, škody. Neviem, či ste niekedy nejaký taký dokument videli. Môžu vzniknúť nezvratné straty, poškodenie alebo strata počas prepravy, vysoké náklady na poistenie, problémy, ktoré môžu vzniknúť aj neodborným alebo chybným konzervačným alebo reštaurátorským zásahom v zahraničí bez dozoru našich kurátorov. Hodnota týchto, spýtate sa ma, aká je hodnota týchto dokumentov? Ona je nevyčísliteľná a maximálne musíme eliminovať všetky riziká a ochrániť tie najcennejšie doklady nášho písomného dedičstva. Nakoniec aj zo zákona Slovenská národná knižnica je špecializovaným konzervačným a reštaurátorským pracoviskom pre písomné kultúrne dedičstvo. Účinnosť tejto novely zákona je už 1. júla 2015. A ja sa pýtam, pán minister, kto sa to tak ponáhľa? Lebo niekto sa veľmi ponáhľa. Ďakujem pekne za pozornosť.