D. Lipšic, poslanec: (2007-03-28):
Fakticky sa ale situácia s Kosovom mení, vyvíja sa. Splnomocnenec OSN Martti Ahtisaari dnes už otvorene hovorí o nezávislosti Kosova. Ako povedal, „nezávislosť je jediná schodná cesta pre politicky stabilné a hospodársky životaschopné Kosovo“. Také je Ahtisaariho konečné odporúčanie, jeho posledné slovo, nezávislosť. Spojené štáty a Európska únia sa už tiež dohodli na nezávislosti Kosova. Kosovo má podľa amerických diplomatov v Bruseli byť nezávislé do mája tohto roku aj napriek nesúhlasu Srbska a Ruska. Nezávislosť chcú dohliadať. Nová Rezolúcia OSN má byť predložená do 30 až 60 dní. Európska únia sama plánuje prevziať kontrolu nad Kosovom. Podľa médií o budúcnosti Kosova existuje v Bruseli dôverná správa, ktorú získala aj tlačová agentúra AFP, a tento dokument EÚ údajne hovorí o prechode administratívy správy Kosova spod OSN na Európsku úniu. Dohľad nad tom má 72-členná delegácia Európskej únie s podporou 200 kosovských zamestnancov. Dokonca sú vyčíslené aj náklady tohto projektu. V prvom roku dá Únia na tento proces 18,8 mil. eur. Európski diplomati už dokonca hovoria o kandidátovi na šéfa Európskej misie. Má ním byť holandský diplomat Peter Faith. Materiál podľa agentúrnej správy hovorí aj o mestách, kde bude misia Európskej únie sídliť.  Modelom správy je Bosna.  Šéf misie Európskej únie bude môcť vetovať  rozhodnutia kosovskej vlády či odvolať kosovských ministrov.  Pod dohľadom EÚ si má táto srbská provincia napísať vlastnú ústavu a podobne. Preto text v prvom odseku vyhlásenia, že parlament vyjadruje presvedčenie, že úplná a ničím neobmedzená  nezávislosť provincie  Kosova nie je v záujme stability regiónu, je textom, ktorý nič nehovorí. To, že Kosovo nebude neobmedzene nezávislé, je zrejmé. Bude pod protektorátom Európskej únie, ale bude neobmedzene nezávislé od Srbska a o tomto text  vyhlásenia mlčí, a preto predložím pozmeňujúci návrh v tomto smere. Čo sa teda deje s Kosovom dnes? Kosovo je dnes podľa diplomatov jedna zo zahraničnopolitických priorít vlád Spojených štátov a orgánov EÚ. Hovorí sa o nezávislosti. Na stole je jasný návrh – Dokument Európskej únie, stanovené sú termíny a máj 2007 je blízko. Milé kolegyne, vážení kolegovia, o ničom z tohto nás neinformovala slovenská vláda ani predseda zahraničného výboru. Nenájdete o tom ani články, ani čiarku, ani zmienku v dôvodovej správe. Píše sa  o tom len v novinách. Aj takto vyzerá zahraničná politika našej vlády. Aká je reakcia slovenskej vlády? Čo riešime v Národnej rade? V prvej fáze vláda zaspala. Neprišla so žiadnou iniciatívou, premiér cestoval  po svete. V druhom kroku minister zahraničných vecí svojimi výrokmi podľa mojej mienky poškodil slovenské záujmy, poškodil nášho tradičného spojenca.  A to nemyslím ako hyperbolu, pán minister. Potom prišli návrhy SNS a SDKÚ. Obidva sledovali niečo iné. Jeden z nich bol z 19. storočia, druhý z 21. storočia, ale obidva boli k veci a bol som pripravený za ne hlasovať. Včera nám vládna koalícia predložila vlastný návrh. Na poslednú chvíľu, samozrejme. Ale čo je vážnejšie – v úbohom znení. Vecné sú v texte deklarácie asi dve, tri vety. Inak je to prázdnota a tápanie. Dovoľte, aby som sa vyjadril k niektorým vybraným častiam predloženej deklarácie. So slovami o stabilite, nevyčerpaných možnostiach, Charte OSN nemám problém. Problém však mám s vetou o precedense. Predkladatelia musia mať svojský zmysel pre humor. Píšu, „že budúci štatút Kosova“, čo je, mimochodom, nenáležitý termín, pretože vyjadrujeme sa k nezávislosti Kosova, „nemá byť medzinárodným precedensom pre iné konfliktné oblasti“. Vskutku vtipné. Presne takýto cieľ sa dosahuje hlasovaním v slovenskom parlamente. Bol by som rád, keby na túto tému mohol vystúpiť aj pán minister zahraničných vecí a takéto tvrdenie obhájiť. Nie, dámy a páni, Kosovo bude precedensom. Na tom my nič nezmeníme. Ide len o tom v čom. Ak vznikne pod dohľadom OSN a Európskej únie či bez neho, samostatný kosovský štát bude to precedens minimálne pre oblasť Kaukazu a dve teritóriá – Abcházsko a Južné Osetsko, ktoré sú dnes súčasťou Gruzínska. Ak vznikne nezávislé Kosovo pod dohľadom Bruselu, neexistuje dôvod, aby nevzniklo nezávislé Abcházsko pod dohľadom Moskvy.  Kto tomu nerozumie, nerozumie medzinárodnej politike. Navrhovatelia si to však, ako inak si vysvetliť prítomnosť tej zmienky, uvedomujú, a preto je to ešte trochu trápnejšie. Navyše zmienka o precedense vnáša do textu deklarácie logický rozpor. Zároveň ste akože proti nezávislosti Kosova a súčasne predpokladáte vznik nezávislého kosovského štátu, keď hovoríte, že Kosovo nemá byť precedensom. Precedensom však môže byť len jeho nezávislosť. Pred pár dňami v sobotu 24. marca to bolo práve osem rokov, čo sa začalo bombardovanie Juhoslávie jednotkami Severoatlantickej aliancie. Slovenská republika vtedy nebola ešte členom NATO, a teda sme sa nezúčastnili tohto bombardovania, ale ako kandidátska krajina sme otvorili vzdušný priestor. KDH vtedy hlasom vtedajšieho ministra spravodlivosti Jána Čarnogurského nesúhlasilo s otvorením vzdušného priestoru Slovenskej republiky na tento účel. Postkomunistická SDĽ, ktorá je dnes súčasťou strany SMER, bola vtedy vo vláde za otvorenie vzdušného priestoru.  K tomuto hlasovaniu sa vracia, pripomínam, v návrhu deklarácie. Musím však povedať, že napriek tomu, že KDH nebolo v tom čase za takéto rozhodnutie, táto veta, ktorá je v návrhu deklarácie, tam nemá čo hľadať. Dvakrát nie, ak otvorenie vzdušného priestoru podporovala aj SDĽ, súčasť SMER-u. Hovorí sa tomu pokrytectvo. A napokon posledná poznámka k textu. V návrhu deklarácie sa píše všeličo, ale chýba obsah. Vo vašom texte, vážení kolegovia, sú veci, ktoré tam nemajú čo hľadať, naopak, chýba tam to, čo by tam malo byť. A tým je zreteľná podpora vlády v Belehrade, zrozumiteľný text, ktorým by malo byť vyjadrené, že nezávislé Kosovo nemôže vzniknúť proti vôli Srbska, ktorého je súčasťou a jasný záväzok parlamentný mandát, záväzné stanovisko podľa ústavného zákona o spolupráci parlamentu a vlády v záležitostiach Európskej únie, že práve takúto politiku má v Bruseli robiť slovenská vláda. Poviem aj prečo. Je to celkom jednoduché. Slovenská republika  je najbližším spojencom   Srbska v Európskej únii.  Má to svoje historické opodstatnenie, má to opodstatnenie  v našich záujmoch na Balkáne, máme na takýto postoj dejiny, právo aj medzinárodný kredit. V rozprave včera aj dnes už viacerí poslanci hovorili o historických vzťahoch Slovákov a Srbov či z rokov meruôsmych, alebo v 20. storočí. Spomenul by som len, že Srbsko a srbskí občania  boli jednými z mála, ktorí podporili Slovensko a Česko-Slovensko v dvoch kritických časoch. V časoch, kedy nás ostatné krajiny, resp. ich predstavitelia zradili – v čase Mníchova a v roku 1968. Ako reakcia na Mníchovskú dohodu sa v Srbsku konali  protestné demonštrácie vo viacerých mestách. Ako reakcia  na vpád vojsk Varšavskej zmluvy v roku 1968 boli opäť  verejné protesty a štrajk na Belehradskej univerzite. Keď neskôr komunisti uväznili počas normalizácie disidentov, srbské divadlá často začali na znak solidarity hrať ich hry či vydávať preklady ich diel. Napokon, naše dobré vzťahy boli potvrdené aj po páde komunizmu. Neboli to vzťahy medzi Miloševičom a Mečiarom.  Nie. Boli to vzťahy medzi demokratmi. To všetko sú príklady vzájomnej solidarity, príklady, akých nenájdete veľa. A to som nehovoril  o našej menšine, ktorá sa teší privilegovanému postaveniu a vyššej podpore  Belehradu. Tieto vzťahy však predstavujú aj  záväzok. Preto má slovenská zahraničná politika, slovenská vláda  stáť na strane Belehradu. V minulosti sme to dokázali. Slovenská vláda na základe rozhodnutia môjho kolegu Vladimíra Palka bola jediným štátom Európskej únie, ktorý kosovské identifikačné karty ako medzinárodný dokument neuznával. Samozrejme sme čelili tlaku, určite o tom vie aj ministerstvo zahraničných vecí, Srbi si však tento náš postoj cenili rovnako, ako keď Ján Čarnogurský podporil zbierku na opravu pravoslávnych pamiatok ničených práve v Kosove. Rok 2007 je však významnejším testom nášho spojenectva so Srbskom. Srbsko patrí do Európskej únie. Srbsko nielen vojnou zničené a zdecimované. Dnešné Srbsko je demokratický európsky štát, a preto patrí do Únie. Ak by Kosovo zostalo jeho súčasťou, bolo by v Únii tiež. Niet lepšej budúcnosti ani pre Kosovčanov. O to však bývalým bojovníkom UCK nejde. Nezávislé Kosovo preto nie je európske riešenie. Nevedie k stabilite na Balkáne ani vo svete. Tomu na Slovensku rozumieme. Nebojím sa povedať, že lepšie ako naši priatelia vo Washingtone alebo v Bruseli. A preto máme mať zahraničnú politiku, ktorá bude náš národný záujem aj naše miesto na strane srbskej vlády sledovať. Navyše moja strana má na takýto postup aj mandát od ľudí. KDH bolo zrejme jedinou  stranou, ktorá mala vo volebnom programe nesúhlas s nezávislosťou Kosova. A preto, ak mám zostať verný programu vlastnej strany, ak má byť môj postoj konzistentný, nemôžem hlasovať za deklaráciu, ktorú predložili poslanci vládnej koalície.  Jej text je zlý a nejasný, nechráni nášho spojenca. V roku 1918, roku 1938 aj v roku 1968 stáli Srbi  na našej strane. Dnes máme  stáť na strane Belehradu my. Nie však s týmto textom, ktorý,  žiaľ, nemôžem podporiť. Ale bolo by dobré, keby sme vedeli prísť, a začal s tým pán kolega  Mikloško s pozmeneným textom, ktorý by bol prijateľný pre široké spektrum v parlamente.  Ak naozaj nechceme  robiť z otázky Kosova  vnútropolitickú tému, mali by sme mať ambíciu sa zhodnúť na texte, ktorý bude  kompromisný, ktorý ale jasne podporí Srbskú vládu a ktorý bude prijateľný pre široké spektrum strán vládnej koalície aj opozície. Viacerí mi hovorili, že Kosovo bude nezávislé, taká je realita a my s tým už nič neurobíme. A ja sa pýtam. Keby v roku 1941 európske štáty, štáty vo svete, Spojené štáty rešpektovali realitu, ktorá vtedy vo svete vládla, čo by sa s Európu udialo?  Lebo v roku 1941 nikto nevedel predpokladať, ako dopadne druhá svetová vojna a v tom roku práve naopak sa ukazovalo, že Nemci budú  úspešní. Takže rešpektovanie reality v mnohých prípadoch môže viesť k tragickým následkom. Dovoľte mi, dopĺňajúc kolegu Mikloška predložiť ďalší pozmeňujúci návrh, ktorý sa týka prvého odseku návrhu deklarácie, kde sa píše: „Parlament vyjadrujúc presvedčenie, že úplná a ničím neobmedzená nezávislosť provincie Kosovo,“ a teraz navrhujem doplniť slová „od Srbska nie je v záujme stability regiónu vystaveného dlhé roky tragédiám a krízam.“ Dám to pánovi  spravodajcovi. Zdôvodnenie je prosté. Dnešný text by umožnil vznik úplne nezávislého Kosova od Srbska s tým, že by tam bol  protektorát Európskej únie.  Preto je potrebné v prvom odseku doplniť, aby bolo zrejmé, že nesúhlasíme s ničím neobmedzenou nezávislosťou provincie Kosova od Srbska. Myslím, že pozmeňujúce návrhy, ktoré predložil pán kolega Mikloško, sú dobré, sú správne, a pokiaľ by si získali podporu, tak si viem predstaviť, že naprieč politickým spektrom by sme, parlament by mohol deklaráciu  odsúhlasiť a neurobiť z nej vnútropolitickú tému. Ale na záver by som postavil jednu ťažkú otázku. My prijmeme nejakú deklaráciu  v parlamente a, pán minister, ako bude hlasovať Slovenská republika v Bezpečnostnej rade? Lebo o tom to je.  Dva dni budeme diskutovať a nakoniec snáď prijmeme deklaráciu, bol by som rád, ktorá pôjde naprieč politickým spektrom, ktorá bude dohodnutá, podporí srbskú vládu a otázka je: No, ako bude Slovenská republika v Bezpečnostnej rade v priebehu nasledujúcich mesiacov hlasovať? Lebo to je kľúčové. A pokiaľ Slovensko je suverénny štát, tak či na úrovni Európskej únie, alebo na úrovni OSN, musíme vedieť povedať áno, ale musíme vedieť povedať aj nie. Aj keď budeme v menšine. Určite aj pán minister Kubiš viackrát také situácie zažil. Ja som ich vo vláde zažil tiež, keď v Rade ministrov sme boli v menšine. Niekedy sme boli sami a vedeli sme povedať nie, a niekoľkokrát. A potom sme aj uspeli. Takže, dovoľte mi na záver povedať, že verím, že sa dohodneme na texte deklarácie naprieč politickým spektrom, a verím, že text deklarácie, ktorú parlament prijme, bude významným faktorom pri rozhodovaní Slovenskej republiky o tom, ako hlasovať v rámci Bezpečnostnej rady OSN. Inak by naša dvojdňová diskusia bola pomerne prázdna a zbytočná. Ja verím, že naša vláda aj minister bude rozhodnutie parlamentu rešpektovať. Ďakujem, pán predsedajúci. (Potlesk.)