T. Rosová, poslankyňa: (2008-04-01):
Hovorila som teda o tom, že ak sa nepodarí zredukovať obsah učiva minimálne o tých 30 %, o ktoré sa redukuje povinný rozsah predmetov, potom je vlastne celá tá sloboda pre školy o ničom, preto, lebo tie budú musieť využívať voľné hodiny na to, aby doháňali povinný obsah. To je jedna stránka mince. Budem rada, ak to tak nie je, ale zatiaľ podľa všetkých informácií to tak je. Ale priestor pre inovatívne a tvorivé prístupy nielenže neostáva z toho dôvodu, ktorý som uviedla, ani nikto k takémuto novému prístupu, k novým formám učiteľov a školy nemotivuje. Nemyslím si, že je hlavným naším cieľom, aby sa deti učili menej, a teda aj menej vedeli. Lenže to nastane, keď neurobíme nič iné, iba redukciu učiva. Myslím si, že dôležité je, aby sa učili nie najmä menej, ale najmä inak, aby sa učili tak, aby to pre ne bolo zmysluplné a aby to vyučovanie bolo efektívne. Jeden z poradcov pána ministra hovorí, že na to, aby sa učilo inak, teda na to, aby sme zavádzali nové formy, treba na našich školách generačnú výmenu. To chce teda naozaj veľa trpezlivosti. Ale obávam sa, že ani generačná výmena nie je dostatočným receptom preto, lebo nenastáva žiadna zmena v príprave budúcich učiteľov. Čiže nevytvárame, nevychovávame nejakú novú generáciu učiteľov, ktorí sú naladení na iné formy vzdelávania. A ja si myslím, že tam sa malo začať, že sa malo začať pri výchove nových budúcich učiteľov. Tam reforma nielen v tomto zákone, ale, pokiaľ viem, ani v žiadnej inej plánovej úprave ale nesiaha. Spravidla náš štát na to, aby reguloval procesy, ktoré sú vo veľkej miere v rukách samosprávy, tak ako je to v školstve, aby motivoval inštitúcie k takému konaniu, ktoré považuje za žiaduce, má jeden veľmi dobrý nástroj. Tým nástrojom je financovanie. Ak chce štát, ministerstvo, stimulovať tvorivé metódy a kvalitu vyučovania, mal by podľa mňa aj finančne motivovať školy, aby tak robili. Ale takýto prístup v zákone nenájdeme. Hovorí sa v zákone o finančných sankciách pri nedodržiavaní istých predpisov. Lenže tie sankcie sa týkajú len súkromných škôl. Na druhej strane sa hovorí aj o odmenách za výnimočné výsledky, ale odmeny sa týkajú iba verejných škôl. To niečo vypovedá aj o filozofii vlády, ktorá takýto zákon pripravila. Školská reforma nie je otázkou Slovenska. Školskými reformami prešli a prechádzajú mnohé krajiny. V každej z nich, pokiaľ mi je známe, sa najstarostlivejšie pristupovalo práve k tej časti, ktorá má priniesť zmenu obsahu vyučovania. Spravidla sa na to vyčlenilo viac rokov. Aj tvorcovia slovenskej reformy si boli celkom iste vedomí, že to nie je otázka týždňov, mesiacov, ale naozaj otázka mnohých rokov. Preto v pôvodnom návrhu, ktorý šiel do pripomienkového konania, bol § 165, ktorý uvádzal, že nové vzdelávacie programy sa majú zavádzať do života v školskom roku 2011/2012. Dnes je však všetko inak. Naháňame sa, ženieme učiteľov a má sa učiť po novom od septembra 2009. Neviem, aké sú na to skutočné dôvody, môžem sa znova len domnievať. Ale každopádne je mi jasné, že takéto tempo a takéto naháňanie nebude viesť k nejakej reálnej zmene. Bude viesť k tomu, aby sme do obsahu vyučovania pretlačili nejaké konkrétne látky, na ktorých záleží niektorej politickej strane, najmä, samozrejme, politickej strane pána ministra. A tým to aj skončí. Vezmime si, aké sú reálie. Dnes máme začiatok apríla, možnože na konci tohto mesiaca budú známe štátne vzdelávacie programy. Každopádne budú dva mesiace, ktoré budú mať školy na to, aby pripravili svoje školské vzdelávacie programy, aby vôbec zistili, čo to je. Sú to dva mesiace, kedy budú mať prijímačky, kedy budú mať maturity, kedy budú vlastne pripravovať vysvedčenia a tak ďalej. Myslím si, že ak tento zákon vojde niečím do histórie, tak vojde do histórie ako prázdninový zákon preto, lebo práve tým, čo som hovorila, pripraví učiteľov už o tretie prázdniny. Počas minulých letných prázdnin bol legislatívny návrh zákona v pripomienkovom  konaní. Počas vianočných prázdnin bol v pripomienkovom konaní samotný návrh zákona. A teraz tretie prázdniny, letné prázdniny, budú tráviť učitelia prípravou školských vzdelávacích programov, samozrejme, tak, aby dostáli všetkým svojim povinnostiam, ale určite bez toho, aby boli motivovaní k tomu, aby naozaj prispeli k nejakej vážnej zmene. Budú radi, že stihnú to, čo stihnúť musia. Keby aj nejakým zázrakom školy naozaj dokázali v takom rekordnom čase zaviesť nejaké unikátne školské vzdelávacie programy, myslím, že to jednoducho nemôžu urobiť, a to najmä kvôli podľa mňa úplne scestnému nápadu zavádzať akosi v skokoch zmenu obsahu nekontinuálne nielen v prvom ročníku, ale zároveň aj v piatom ročníku a v prvom ročníku na stredných školách. Chtiac-nechtiac ale predsa ten vzdelávací program či už štátny alebo školský musí nadväzovať na to, čo sa deti učili doteraz. Nedá sa to zahodiť. To znamená, že nie je to žiadna radikálna zmena, len istá kontinuita a pokračovanie v tom, čo bolo doposiaľ. O tom, že naozaj nejde o žiadnu zmenu a že sa ani neuskutoční, svedčí aj štátny vzdelávací program, resp. ten návrh, ktorý zatiaľ bol zverejnený, ktorý sme videli aj na výbore a o ktorom sme diskutovali. Viem, že dnes už je všetko inak, ale nie v tom smere, o ktorom chcem hovoriť. Totižto štátny vzdelávací program je naozaj obalený do veľmi pekných a moderných slov. Je to dikcia moderného vzdelávacieho systému. Ale tá je v úvode, v deklaráciách, nie už potom v obsahu. Zavádzame napr. pojem vzdelávacie oblasti. A ja som tomu veľmi rada. Mám veľmi dobrú skúsenosť aj s integrovaným tematickým vyučovaním, ktoré je postavené na princípe vzdelávacích oblastí. Určite je to prínos. No ale keď už príde na lámanie chleba a pozrieme sa na to, ako sú postavené učebné plány, vidíme, že vzdelávacie oblasti sú len jeden zbytočný stĺpček v tomto celom materiáli preto, lebo ďalej sa už hovorí len o predmetoch a o konkrétnych hodinových dotáciách na predmety. Mimochodom, myslím si, že ak by sme hovorili o hodinových dotáciách na vzdelávacie oblasti, a nie na predmety, aj pán minister by sa vyhol tomu podľa mňa tragickému riešeniu, ktoré dnes odbúrava z posledného ročníka gymnázií všetky prírodovedné predmety, matematiku a informatiku. Minimálne v rámci vzdelávacej oblasti by tam z toho nejaké hodiny povinné mohli byť. (Reakcia z pléna.) Ja dúfam, že nakoniec sa to tak nestane, ale hovorím o tom, čo je dnes známe. Žiaľ, o ničom inom, pán minister, hovoriť nemôžem. Videla som štátny vzdelávací program, ktorý ste nám prezentovali na výbore a hovorím o ňom. Takže hovoríme teda o vzdelávacích oblastiach, ale v skutočnosti budeme učiť predmetovo a to znamená, že nejaké spájanie, aj keď ho povoľujeme, reálne neprichádza do úvahy, a to preto, lebo aj keby škola naozaj chcela využiť to, čo jej aj zákon umožňuje, a teda spájať predmety do vzdelávacej oblasti, napokon to bude inšpekcia, ktorá z čista jasna príde a bude sa držať tiež litery zákona a litery štátneho vzdelávacieho programu a jednoznačne usúdi, že škola nevie dokázať, koľko mala hodín, povedzme, chémie, fyziky a tým pádom porušila princípy štátneho vzdelávacieho programu. Keď dneska inšpektori kontrolujú, či je vedená zľava doprava linajka, myslím tým šikmú čiaru, alebo červenou alebo modrou čiara v triednej knihe, tak si nemusíme navrávať, že to nebude presne tak, ako hovorím. No a napokon žiadna reálna zmena sa neuskutoční preto, lebo nový obsah ideme zavádzať v septembri 2009, kedy nielenže nebudú ešte žiadne nové učebnice, lebo myslím si, že sa len začnú pripravovať nejaké výberové konania na ne. Takže vlastne ten nový obsah bude musieť byť napasovaný na staré učebnice. Nenašla som nikoho, kto by okrem pána ministra bol zástancom takéhoto urýchleného „kvaltovania“ so štátnym vzdelávacím programom. Učitelia držia, lebo sú na to navyknutí. A navyše sa boja, že by možno ich škola nedostala z eurofondov to, čo by chcela. Ale disciplína je vlastnosťou pedagógov, to je pomerne prirodzené. A akokoľvek sa zamýšľam nad tým, čo je vlastne príčinou takéhoto „kvaltovania“, keďže naozaj myslím, že nemá žiadnych odborných zástancov, vnímam to len čisto ako politické rozhodnutie, ako politické rozhodnutie, ktorého cieľom je dostať do niektorých spoločenských predmetov, najmä do dejepisu, taký obsah, ktorý vyhovuje Slovenskej národnej strane. Myslím si, že je to ďalší z dôkazov, že túto vládu zaujíma viac minulosť ako budúcnosť a že chce teda aj meniť viac minulosť ako budúcnosť k lepšiemu. O tom, že naozaj chýbala nejaká jasná koncepcia, jasná vízia toho, čo má priniesť reforma, svedčí aj neustále balansovanie v tom, aký vlastne má byť povinný rozsah prírodovedných predmetov, matematiky v porovnaní s inými predmetmi. Čím dlhšie sa o tom diskutuje, čím viac zmien už bolo publikovaných, tým k horšiemu výsledku prichádzame. Ja budem veľmi rada, ak to, čo je posledná informácia, nie je pravdivé. Ale dnes platí, že v poslednom ročníku gymnázií nemá byť povinná ani matematika, ani informatika, ani žiaden prírodovedný predmet. Považujem to za naozaj veľmi nešťastné. (Hlas z pléna.) Asi to nebude klebeta, pán minister, keď to je vytlačené čierne na bielom z internetu. (Reakcia z pléna.) Fajn, výborne. Ak to bude každopádne, takáto cesta je cesta do pekla. A pri normatívnom spôsobe financovania jednoducho žiadna škola si netrúfne dobrovoľne do svojho vzdelávacieho programu zaviesť viac hodín matematiky, pokiaľ bude atmosféra medzi rodičmi taká, že je dôležité skončiť školu čo najľahšie, a nie taká, aby nás pripravila čo najlepšie do života. To znamená, normatívny spôsob financovania je založený na tom, čím viac študentov, tým viac peňazí, čím ľahšie štúdium, tým viac študentov, preto nebudeme zavádzať matematiku. Budem rada, ak ju budeme zavádzať alebo ak teda to, o čom hovorím, neplatí. Ale každopádne, ak môžem povzbudiť pána ministra a tých, čo s tým majú dočinenia, v tom, aby sme sa nevzdali výučby matematiky na stredných školách, dovolím si uviesť jeden citát z Jednoty českých matematikov, pretože vyjadrenie Slovenskej matematickej spoločnosti už dnes predo mnou citoval pán poslanec Szigeti: „Učit se používat matematiku, fyziku a ostatní předměty ovšem znamená studovat je. A to je práce. A v tom je také především význam vzdělávání pro kultivaci člověka a patrně také zdroj odporu ke škole u těch, kteří nechtějí pracovat a nechtějí se ani učit pracovat. Škola, která nerozvíjí studijní a pracovní návyky, je pohodlná a pro mnohé proto přijatelná. Je to však škola, která spolehlivě vede ke společnosti spotřebitelské, závislé, chudé a úpadkové.“ Prosím, nevnášajme aj do školského systému populizmus, nevnášajme doň cestu ľahšieho odporu, nerobme vládu populárnou tým, že urobí školu ľahšou a jednoduchšou, pretože je to cesta do pekla. No myslím, že naozaj hovoríme o nevyužitej príležitosti. Možno sa k tomu vyjadrím ešte v ďalšom vystúpení, o čom vlastne podľa mojej mienky školská reforma mala byť a čo všetko je trend vo svete. Ja som, pán minister, nebola politikom, vy ste boli politikom a nenašla som žiadne vyjadrenie k školskej reforme, školskému systému, okrem vysokých škôl ste neurobili pre to, ako politik, nič. Ale ste ministrom v jedinečnom období, v období unikátneho hospodárskeho rastu. A to vám dáva šancu zapísať sa naozaj do histórie nášho školstva zlatými písmenami. Keby ste len využili príležitosť, ktorú poskytuje štátny rozpočet, a intervenovali v prospech financií pre školstvo, určite by to učitelia ocenili. Rovnako by určite ocenili, keby toľko energie, koľko jej vkladáte do takéhoto „kvaltovania“ so školským vzdelávacím programom, bolo vynaloženej na pomoc v školách pri projektovaní, pri písaní projektov pre fondy z Európskej únie. V čase, kedy by mali tieto projekty riaditelia písať, budú ale musieť robiť školské vzdelávacie programy. (Hlas z pléna.) Ja som rada, že so mnou diskutujete, ale myslím, že by bolo lepšie fórum naozaj na výbore. No určite ešte budem hovoriť z tohto postu o tom, aká by mala byť školská reforma, aké by malo byť slovenské školstvo v budúcnosti, ako to vidím ja, ale chcem povedať len niekoľko slov o tom, čo hovoria veľmi aktuálne analýzy a medzinárodní experti. Na jednej strane je tu jeden zaujímavý príklad povedaný takým typickým britským humorom, keď jeden z poradcov, poradca pre školstvo bývalého ministerského predsedu Tony Blaira skonštatoval, že britská vláda už zmenila v školstve úplne všetko, všetko, čo sa len zmeniť dalo. Niekedy to zmenila aj dvakrát, vrátila naspäť. Jediné sa nezmenilo a to sú výsledky. Je, samozrejme, potom otázkou, prečo to tak nebolo. A na túto otázku dnes existuje odpoveď. Existujú vynikajúce dáta, ktoré poskytuje projekt PISA OECD a ktorých analýzou dospela konzultačná firma MacKenzie k veľmi, veľmi jasným výsledkom, výsledkom, ktoré sú veľmi poučné. Tá firma to robila ako projekt v rámci svojej spoločenskej zodpovednosti, nie na objednávku žiadnej ani vlády, ani spoločnosti. (Hlas z pléna.) Podstatnejšie ale je, či smiem alebo nesmiem spomínať názov firmy, ako ma tu inštruuje pán minister, je podľa mňa to, na čo títo experti prišli. A prišli na to nie na základe nejakých dedukcií, ale naozaj exaktným štatistickým, matematickým výskumom. Prišli na to, že tie kľúče, ktoré odlišujú najlepšie systémy od iných, sú tri. Z nich je prvým výber tých najlepších do roly učiteľa, druhým vyťažiť z týchto učiteľov čo najviac, vytvoriť im také podmienky a také prostredie, aby plnú svoju kapacitu dokázali odovzdať školskému systému, iným učiteľom a žiakom, a tretím  intervenovať tam, kde žiaci začínajú zaostávať. Nie je tu pán poslanec Rafaj, ktorý hovoril o tom, že problémom fínskeho školstva je rovnostárstvo. Už je tu. To nie je dobré porozumenie, nejde o rovnostárstvo. A ja som teda určite nie z politickej strany, ktorá by rovnostárstvo obhajovala. Ide ale o vyrovnávanie šancí. A vyrovnávanie šancí znamená naozaj potiahnutie tých, ktorí zaostávajú. Hovorila som už o tom, že jedným z nástrojov by malo byť práve predĺženie školskej dochádzky. Ale tých nástrojov je viac. Takže toto sú tri kľúče k dobrej škole, ktoré odlišujú, povedzme, juhokórejský, fínsky alebo singapurský model a ostatné. Nie je to ani počet detí v triede. Ten je najnižší v priemere v Spojených štátoch. Nie sú to ani vynaložené prostriedky na hlavu. V Austrálii sa strojnásobili a výsledky ostali rovnaké, ale je to inde. No a pokiaľ hovorím o vyrovnávaní šancí, myslím si, že to je téma, ktorá by mala oslovovať celé politické spektrum, iste aj ľavicu, nielen pravicu. Z toho ľavého pohľadu chcem apelovať na panie poslankyne a pánov poslancov inou analýzou. A to je analýza Centra pre európske reformy, britského think-tanku. (Reakcia z pléna.) To nie je súkromná firma, pán minister, tú môžem uvádzať. Tento think-tank je tradične podstatne viac bližší labouristom než konzervatívcom. Táto analýza hovorí, že kľúčom k rovnosti nie je odstraňovanie liberálnych reforiem, ale že kľúčom k vyššej rovnosti je kvalitné vzdelanie. Vážené dámy poslankyne, vážení páni poslanci, myslím si, že v záujme toho by sme mali spoločne podporiť návrh mojich predrečníkov a požiadať pána ministra, aby svoj návrh stiahol a aby sme ho vrátili ako Národná rada na prepracovanie. Ďakujem vám pekne za pozornosť. (Potlesk.)