Jurinová, Erika, podpredsedníčka NR SR (2015-05-06):
Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, kolegyne, kolegovia, vítam novelu tohto zákona o rodine, ktorú predkladá ministerstvo spravodlivosti v spolupráci s ministerstvom práce, sociálnych vecí a rodiny. Na príprave, viem, že sa podieľalo množstvo organizácií, množstvo odborníkov, ktorí pracujú v tejto oblasti, čo možno uviesť ako príklad skutočne dobrej praxe tvorby zákonov a odrazí sa to aj na kvalite samotnej novely, ktorá zohľadňuje toto široké názorové spektrum. Je dobré, že zákon vychádza z princípu, že každé dieťa má od narodenia vyrastať v prirodzenom rodinnom prostredí a ústavná starostlivosť je posledným možným východiskom, ako dieťaťu pomôcť. V tomto zmysle je zásadná aj definícia, ktorá vymedzuje ideálne prostredie pre výchovu dieťaťa, a síce spoločnosť uznáva, že pre všestranný a harmonický vývin dieťaťa je najvhodnejším stabilné prostredie rodiny tvorenej otcom a matkou dieťaťa. Od tejto kľúčovej definície by sa mala odraziť aj aplikačná prax. Tak isto je prínosom, že novela vymedzuje zásadu záujmu dieťaťa, tak ako nám to aj vlastne pán minister uviedol, a uvádza nie hierarchickým spôsobom viacero kritérií, podľa ktorých by sa mal záujem dieťaťa posudzovať. Tak ako hovorí Dohovor OSN o právach dieťaťa v článku 3, záujem dieťaťa musí byť prvoradým hľadiskom pri akejkoľvek činnosti týkajúcej sa detí, či už uskutočňovanej verejnými alebo súkromnými zariadeniami sociálnej starostlivosti, súdmi, právnymi alebo zákonodarnými orgánmi. Na základe spätnej väzby od niektorých mimovládnych organizácií, ktoré pracujú v tejto oblasti, viem, že sa často práve v súdnych pojednávaniach stávalo, že každý súd si vykladal záujem dieťaťa ináč. Z tohto dôvodu je vymedzenie záujmu alebo skôr záujmov dieťaťa prínosom. No tu by som chcela veľmi silne apelovať na ministerstvo spravodlivosti, aby následne aj organizovalo aj nejaké dlhodobé vzdelávania práve sociálnych pracovníkov, polície i sudcov. Pokiaľ ide o samotný záujem dieťaťa, v tejto súvislosti by som privítala, keby novela hovorila nielen všeobecne o „záujme dieťaťa“ alebo o záujmoch dieťaťa, ale práve o „najlepšom záujme dieťaťa“, tak ako je to definované aj v samotnom Dohovore Organizácie Spojených národov o právach dieťaťa, kde dohovor opakovane používa a pracuje s pojmom „najlepší záujem dieťaťa“. Je to v článku 9, 18, 21, 37 alebo 40. Tiež mi v zozname záujmov chýba aj stabilita rodinného prostredia v súlade práve s definíciou uvedenou v novele zákona o rodine v článku I. A prečo stabilita rodinného prostredia? Na vývoj dieťaťa má z množstva faktorov nepopierateľne najhlbší dopad práve rodina. Stabilita rodinného prostredia je kľúčová a zahŕňa faktory ako napríklad kohézia rodiny, stabilný vzťah medzi partnermi podporujúcimi rozvoj dieťaťa, pozitívny prístup k rodičovstvu, emocionálne stimuly, láskavosť rodinného prostredia. Dieťa, ktoré vyrastá v takomto prostredí, má väčšie šance na zdravý a harmonický vývoj. Takéto prostredie vyzdvihuje aj Dohovor o právach dieťaťa a hneď v preambule ustanovuje, že v záujme plného a harmonického rozvoja osobnosti musí dieťa vyrastať v rodinnom prostredí v atmosfére šťastia, lásky a porozumenia. Stabilita rodinného prostredia by mala byť aj jedným zo základných faktorov náhradnej starostlivosti v prípade, že nie je možné, aby dieťa vyrastalo v prirodzenej rodine. Mnohé štúdie poukazujú na to, že stabilita rodinného prostredia a pozitívna konzistentná starostlivosť môžu do určitej miery vykompenzovať niektoré negatívne faktory ako napríklad chudobu, ktorá je hodnotená ako rizikový faktor pri vývine dieťaťa. Inými slovami, dieťa bude dosahovať lepšie výsledky po všetkých stránkach, ak bude vychovávané v stabilnom prostredí, a to aj napriek chudobe a s tým spojenými rizikami. Je tiež zdokumentované, že stabilita rodinného prostredia podporuje pozitívne výsledky u detí v špecifických vývinových štádiách. V rámci predkladanej novely by som ešte chcela poukázať na úlohu sociálnych pracovníkov. Sociálni pracovníci majú nad životmi detí, najmä v narušených rodinách, veľkú moc. Často počúvame príbehy, ako dieťa bolo na podnet sociálnych pracovníkov odobraté biologickým rodičom, alebo, naopak, ako sociálni pracovníci ignorovali podnety a nedostatočne preverili situáciu, ktorá následne vyústila do tragických udalostí. Je pravdou, že sociálni pracovníci často pracujú nekvalitne. No na druhej strane naša spoločnosť ich nedoceňuje tak, ako by si možno zaslúžili. Nízke ohodnotenie nielen finančné, ale i spoločenské, na úradoch sú poddimenzovaní, tí najlepší odchádzajú. Sociálni pracovníci často plnia funkciu akýchsi administrátorov. Veľkú časť agendy presedia na súdoch, hoci nie sú právnici, a vyhotovujú zápisy. Následne zlyhávajú pri sanácii rodín, tam, kde by boli najpotrebnejší. Novela zákona dáva sociálnym pracovníkom mnohé oprávnenia. Umožňuje, aby sociálni pracovníci mohli na základe rozhodnutia súdu vstupovať do bytu, sociálni pracovníci môžu osobne preverovať starostlivosť o výchovu, zdravie, výživu a všestranný vývin dieťaťa, zisťovať dôvody nevhodného správania sa detí návštevou dieťaťa a rozhovorom s dieťaťom, predvolať dieťa alebo rodiča dieťaťa, vyhotoviť, a to aj bez súhlasu prítomnej fyzickej osoby, obrazový alebo zvukový záznam, ak je to potrebné napríklad na účely preukázania zlého zaobchádzania s dieťaťom. Sociálny pracovník dáva podnet na súd, ktorý na základe podnetu koná. Ako vidíme, úloha sociálneho pracovníka je kľúčová, a preto by sme nemali zanedbávať najmä ich vzdelávanie, kvalifikáciu a podmienky, v akých pracujú. Ak sociálny pracovník má nad životmi rodín takú moc a zdá sa, že bude mať naozaj veľkú moc, nie je predsa možné, aby sociálna práca bola najľahším odborom, ktorý sa dá v tejto republike vyštudovať. Dobrý zákon je jedna vec, no jeho dobrá aplikácia kvalifikovanými odborníkmi je rovnako dôležitá, pretože bez nej bude každý zákon iba papierom. Na tomto mieste by som chcela naozaj vyzdvihnúť ešte raz prácu ministerstiev. Viem, že myšlienka tohto zákona je dobrá a správna, ale naozaj sa bojím jeho prevedenia v praxi. Bojím sa, že veci, ktoré boli veľmi pomaly, ťažko spájané do konsenzu, sa naozaj pod ťarchou možno nevedomosti práve tých, ktorí prichádzajú priamo do styku s deťmi a s rodinami, stanú zlým alebo možnože nešťastným nástrojom pre rodiny samotné. Vo všeobecnosti som rada, že tento zákon je. Určite na zmenu alebo na, existuje množstvo dôvodov alebo možností zákon vylepšiť tak, aby bol jednoznačný minimálne v tom, ako som povedala, že možno je to hra so slovíčkami, ale hovoriť všeobecne o „záujme dieťaťa“ a o „najlepšom záujme dieťaťa“ je veľký rozdiel. A minimálne toto je jeden dôvod, pre ktorý podám pozmeňovací návrh práve v tomto zmysle, ktorý som práve popísala. Takže odporúčam aj svojim kolegom novelu tohto zákona prijať, ale naozaj s veľkou garanciou ministerstva spravodlivosti a zároveň aj ministerstva práce, aby dohliadali nad vzdelaním sociálnych pracovníkov, ktorí naozaj majú mnohé osudy rodín práve v rukách. Ďakujem.