P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2001-10-23):
P. Tatár,  poslanec: ... chcem hovoriť o ekonomickej stránke, a to nielen tejto jednej elektrárne, ale aj slovenskej energetiky ako takej, ale nie teda v nejakých konkrétnych podrobnostiach, ale v   zásadných rámcových pohľadoch. Čo sa týka dnešnej témy, tak na jednej strane je to otázka bezpečnosti, k tomu poviem len toľko, že keby bol urobený a verejne známy nejaký nezávislý audit toho všetkého, čo tu bolo pospomínané ako bezpečné, tak potom by sa o tom nemuselo ďalej diskutovať. Pokiaľ nie je takýto priamy verejný a otvorený dôkaz a diskutuje sa o tom ďalej, tak jednoducho si Úrad jadrového dozoru sám sebe vyslovuje nedôveru. Nakoniec pri rôznych iných kauzách spojených s peniazmi, s politickou a s jadrovou energetikou Úrad jadrového dozoru už hral takú rolu, že kryl niektoré veci. Príklad bol pri tej kauze vyhoretého jadrového paliva minulý rok. Druhá stránka veci je politická a medzinárodnopolitická a ja si myslím, že pokiaľ to v zahraničí nebudú brať alebo my medzi sebou nebudeme brať ako štandardnú opozično-koaličnú diskusiu, aby politické strany doslova zneužívali na politické ciele takúto tému, čo je v politike bežné, no tak by to naozaj mohlo aj poškodiť, povedal by som, nielen dobré meno, ale aj takú povesť triezveho uvažovania, čo sa týka uvažovania o energetike na Slovensku. No a tá tretia vec je veľmi dôležitá. O tej sa hovorilo málo. Niektorí poslanci to spomenuli. O aký záujem, samozrejme, v ekonomike,  v hospodárstve ide. Je to záujem o peniaze. Je záujem o zisk. Samozrejme,  potom je otázka, že peniaze komu a kto má z toho zisk. To sú peniaze z daní. Sú to verejné peniaze, pretože slovenská energetika nebola ešte sprivatizovaná, a teda sú to peniaze ľudí, občanov, nie sú to peniaze politikov a nie sú to ani peniaze energetikov, ktorí sa k tomu najčastejšie vyjadrujú. Ja poviem hneď na začiatku, a to beriem ako dokázaný fakt, že jadrová energetika je stratová a, samozrejme, sme v takej fáze technického, historického aj politického vývoja nielen na Slovensku a v Európe, ale aj vo svete, že vlastne dobieha éra nadšenia z jadrovej energetiky a tam, kde sa prejavujú otvorené konkurenčné trhové ekonomické sily, tak tam je jadrová energetika na zostupe, teda utlmuje sa. A to je v podstate situácia aj na Slovensku a tej sa nevyhneme. To tu bolo tiež už celkom jasne povedané. Prečo politici aj energetici, ktorých sa to týka ( je jedno,  či sú to tí, ktorí o tom rozhodujú a sú v nejakom spojení s politikmi, pretože  prepojenie pomenovať aj personálne, či už sedia v tejto sále alebo nesedia v tejto sále), ale aj zamestnanci, ktorí sú živí z tohto odvetvia hospodárstva, zápasia o to, kto bude mať vplyv na ten balík peňazí, ktorý sa v energetike pohybuje. A to zaujíma aj politikov, a to zaujíma aj energetikov. My sme pri turbulenciách, ktoré boli v Slovenských elektrárňach minulý rok a ktoré hrozili destabilizovať vládnu koalíciu, urobili aj poslanecký prieskum v Slovenských elektrárňach zameraný najmä na verejné financie, na hospodárenie. Prečítam vám niektoré problémy. My sme to vyhodnotili v lete a výbor prijal tieto závery na jeseň minulého roku, čiže sú asi rok staré. Problémy sú tie, s ktorými  Slovenské elektrárne pri nami sledovaných otázkach zápasili. Po prvé. Celkovo sme povedali, že hospodárenie Slovenských elektrární  bolo v krízovom stave a skutočne zaťažovalo štátny rozpočet. To je veľmi zásadné a závažné konštatovanie. Sú to spolu jednoducho stovky miliárd, za rok 1999 to bolo okolo 500 miliónov, ktoré plynuli zo štátneho rozpočtu mimo všetkých ostatných dotácií priamych aj nepriamych, aj krížových na splácanie pohľadávok v energetike. Druhé konštatovanie bolo nasledovné. V Slovenských elektrárňach je nedostatočné využívanie vnútorných zdrojov, a to finančných aj ľudských. Tretie konštatovanie. Investície, prevádzka, obchod s elektrickou energiou, dodávky do podniku Slovenské elektrárne nevylučujú kliente-listické prepojenia vrátane personálnych prepojení. Boli tam doklady prepojenia Výskumného ústavu jadrovej energetiky a podniku Slovenské elektrárne, kde napríklad bývalý generálny riaditeľ elektrární sa stal členom dozornej rady v tomto súkromnom podniku. My sme sledovali sériu konkrétnych dodávateľských zmlúv, na ktoré, keď sme sa pýtali (boli to jednoduché zmluvy ako, povedzme, likvidácia nejakých odpadov alebo zložitejšie). Vraj boli ekonomicky nevýhodné a v čase nášho prieskumu už tieto zmluvy boli zrušené. Boli tam také rozpory, že Slovenské elektrárne a ministerstvo hospodárstva a iné zdroje mali úplne protichodné informácie o účasti konkrétnych firiem, napríklad firmy APIS na vzájomnom obchode s elektrickou energiou. Keď sme sledovali diskusiu okolo  rozhodnutia vlády z minulého volebného obdobia o palivovej závislosti, najmä jadrovej závislosti od Ruskej federácie, tak sa ukázalo, že tento obchod je aj predurčený istým prepojením okruhu ľudí z politiky a energetiky, a to na oboch stranách, v oboch týchto štátoch.  Takisto sa zistilo, že zmluvy energetických podnikov prostredníctvom tretích osôb neboli jasne ekonomicky odôvodniteľné. To bol ten tretí okruh, klientelistický. Štvrtý okruh, a to sa týka aj jadrovej energetiky, bol okolo investícií a za posledné desaťročie sa nahromadili ekonomicky nevýhodné rozhodnutia o dostavbe v Mochovciach. Vychádzam len z toho, že vláda v tom minulom volebnom období vychádzala z takého optimistického predpokladu, že až do roku 2013 jeden dolár má stáť 32,50 Sk. Samozrejme, že potom tie kurzové straty, ktoré sú každoročne enormné, pri takýchto typoch dolárových úverov len neobyčajne zaťažujú verejné financie, teda štátny sektor, aj keď len asi tretina tých veľkých záväzkov energetiky je garantovaná štátom. Druhá takáto otázka, čo sa týkala investícií, bola predraženie rekonštrukcie práve tejto prediskutovanej bohunickej elektrárne, ktorá postrádala kritériá kontroly potrebnej výšky nákladov. Použijem slovo ani nie z ekonomiky, ani nie z politiky,  použijem slovo zaklínadlo. Je to zaklínadlo jadrovej bezpečnosti. Jednoducho nedovolilo žiadnej vláde neuvoľniť ďalšie a ďalšie prostriedky a tu sa vrátim k tej bezpečnosti: napriek tomu nikto nedá definitívnu pečiatku. Tu sa  rozprávalo, že ešte 30 rokov to môže fungovať, ale nikto nedá definitívnu pečiatku, že sa úplne nič nestane ani najbližších päť rokov. Samozrejme, boli tam také podružné zistenia akože rozhodovanie o vývoze vyhoretého jadrového paliva na prepracovanie do Ruskej federácie, dokonca nezodpovedalo zo strany vtedajšieho manažmentu dohodnutým pravidlám, ale, samozrejme, ani ekonomickým možnostiam a reálnym potrebám našej energetiky, to sú tie verejne známe diskusie, že sa navrhovalo zo strany elektrární, aby sa použil trikrát drahší spôsob, ako keby sa u nás vybudovalo hlbinné úložisko. Ďalšia vec je, že potom sme mohli urobiť politický záver, že hospodárenie v energetike, a teda v Slovenských elektrárňach ako v štátnom monopole jednoznačne závisia od politických rozhodnutí v malom netransparentnom a v nekonkurenčnom prostredí s veľkým tlakom na verejné financie a na štátny rozpočet. Neskôr sa vrátim k záverom z tohto poslaneckého prieskumu, teraz chcem povedať, že toto je len popis charakteru hospodárenia, v akom sa produkujú informácie, na základe ktorých má rozhodovať, a to buď nejaká ekonomicko-politická loby, alebo celá vláda, alebo celý parlament. Preto je veľmi dôležité, aby sme mali aj iné nezávislé zdroje informácií, ktoré sú ekonomicky podložené a odôvodnené. Keď sa pozrieme, a to sú všetko verejne dostupné zdroje, na celkovú sumu dotácií, ktoré idú do energetiky na Slovensku, tak treba povedať, že v minulom desaťroční v priemere išlo 15 až 15,5 mld. korún ročne rôznych dotácií do energetiky, nehovorím, že len do jadrovej, v jadrovej to bolo do 20 %, pretože veľmi veľa dotácií išlo napríklad na odsírenie niektorých elektrární tepelných a na iné veci. V podstate sa to delí asi na polovicu. Polovica tejto sumy sú priame dotácie a polovica sú nepriame dotácie. Tie priame, to sú dotácie na ceny tepla pre domácnosti, všetky podpory rezortu baníctva a tak  ďalej, v jadrovej energetike tie dotácie majú dve najväčšie položky, aj keď to nezaťažuje tých 15 mld. ročne nejako významne, a to je financovanie Úradu jadrového dozoru, ktorý je nevyhnutný, aby konal svoju povinnosť, a zároveň sú to príspevky práve na likvidáciu spomínanej A1 v Bohuniciach. Z tých nepriamych dotácií sú to rôzne formy zvýhodnenia, hneď vám poviem, prečo ich takto vymenúvam. To sú rôzne podpory a úľavy,  od zníženej sadzby DPH cez štátne záruky na všetky projekty v energetike. Inak by sa nedostavali Mochovce, inak by sme tu nemali 8,5 alebo 10, koľko už bola miliardová položka výdajov na rekonštrukciu V1, ale sú to aj iné energetické diela okrem  jadrovej energetiky. A potom sú to krížové dotácie, čiže rozdiely v sadzbách elektrickej energie pre domácnosti a podnikateľský maloodber, ktoré nie sú ekonomicky odôvodnené. Tie dotácie spomínam preto, lebo ony neobyčajným spôsobom deformujú trh, a keďže máme umelé ceny, tie ceny sú stanovené maximálne, tak je potom umelá nadspotreba elektriny, ktorá sa kompenzuje práve priamymi a nepriamymi krížovými dotáciami. A to sú všetky tie diskusie, že koľko my potrebujeme vlastne elektriny. Ale to nie je ekonomicky transparentné prostredie, je tam umelý rast výroby, ale zároveň potom aj umelý rast neuhradených strát, pretože celkovo je v strate celý tento systém. Je umelý rast neuhradených strát. Zároveň je  taký problém, že systém, ktorý  je v perinke štátnych dotácií, má oveľa nižší záujem na technologických inováciách, na všetkých formách úspor, nielen ekonomických, ale aj technologických úspor, a preto treba jednoznačne povedať, že všetky kroky vlády, ktoré sa doteraz urobili alebo vôbec všetky politické rozhodnutia, ktoré sa doteraz urobili na odstránenie dotácií, krok za krokom  narovnávanie deformovaných cien, smeruje k tomu, že sa narovná podnikateľské prostredie a celé hospodárstvo získa. Ešte sa chcem vrátiť k tým diskusiám, že bohunická elektráreň prinesie čisté 4 mld. korún ročne. To je, samozrejme, mechanický výpočet, ktoré abstrahuje od toho, že to je v nejakom normálnom ekonomickom prostredí. Po prvé, abstrahuje od toho, čo som teraz povedal, že to ekonomické prostredie je umelo deformované. S tým dedičstvom ešte z predchádzajúceho obdobia, keď všetko bolo štátne a pokojne sa vynakladali neodôvodnené náklady. Abstrahuje aj od toho, že už ani dnes na jednej strane prognózované potreby tých, ktorí vyrábajú elektrinu, sú vyššie ako tí, ktorí kalkulujú čisto triezvo a ekonomicky. Takže prvý problém tohto čísla je, že sa tak či onak nepodarí za predpokladanú cenu predať celú vyrobenú maximálnu kapacitu, aby som bol presný. Trh je deformovaný, to je ďalší vplyv. Ďalej sa neráta s tým, že sú tam nejaké výrobné náklady, nerátajú sa tam náklady, ktoré sa za tým skrývajú, a to je aj otázka bezpečnosti, kde tak či onak každý rok pribudne nejaká nová položka a povie sa, keď už sme do toho toľko investovali, tak aby to predsa len bolo bezpečné, viete, ešte nemáme všetky pečiatky ani od medzinárodných organizácií, čo nemáme, no tak ešte investujme ďalšie peniaze. Čiže nie je pravda, že to je nejaký čistý zisk, to je proste ilúzia. A teraz, keď to zhrnieme, tak v štruktúre výroby energie v Slovenskej republike dominuje jadrová energetika a my tu musíme hľadať taký spôsob jej rozvoja, čo je ešte ekonomicky efektívne využiteľné. Je to dedičstvo z minulých desaťročí, tak ako bolo založené. Ako rýchlo máme utlmovať jadrovú energiu, aby sme zbytočne neroz-širovali straty, ktoré sú proste jadrovej energetike vrodené? Pritom dnes v správaní sa aj podnikov aj v správaní sa domácností je ešte stále negatívna strana správania. Napríklad rastie energetická spotreba v domácnostiach okrem iného aj na teplo, na vykurovanie, čo je veľmi negatívny jav, pretože pri tých dotovaných cenách to vlastne neobyčajne predražuje celý problém. Dáva to falošný signál na prípadnú zvýšenú výstavbu nových zdrojov energie. Musím povedať, že k tým nepriamym dotáciám patrí aj zaužívaný mechanizmus cez deblokácie, pretože ak raz taký mechanizmus máme, tak jednoducho on sa reprodukuje a len potvrdzuje  všetky tie ekonomické negatívne veci, ktoré som už spomenul. Ako doklad treba povedať, že v krajinách, ktoré začínajú ozaj triezvo a transparentne kalkulovať, tak jadrová energetika, či sú to Spojené štáty, Veľká Británia, ale aj veľká časť európskych krajín, Nemecko a tak ďalej, je na poklese. Veľmi dobrý dôkaz je to, že keď v čase privatizácie v Anglicku za éry vlády premiérky Thatcherovej sa privatizovala aj energetika, tak jednoducho jadrovú elektráreň nikto nekúpil, pretože nijaký súkromný investor nejde do takej ekonomickej straty, ako tento druh priemyslu prináša. Jednoducho za tým sú skryté náklady na likvidáciu reaktorov, s ktorými sa tu málokto chválil, hoci to tu bolo spomenuté, je to otázka dlhodobého skladovania, je to otázka nepredvídateľných a nerád by som ich privolával, problémov, ako sú nehody, ktoré sa ale, žiaľ, vyskytujú v tomto type priemyslu. Musím povedať, že celkovo aj Svetová banka považuje jadrovú energetiku za neekonomickú a nekonkurencieschopnú. Keď sa tu spomínal príklad Francúzska, tak Electriciteé de France je najzadlženejší podnik na svete. Dá sa potom analogicky povedať, že Slovenské elektrárne sú najzadlženejší podnik v Slovenskej republike a tu sa prehupnem aj trošku do politickej roviny. Ja si myslím, že takýmto spôsobom politicky umelo udržované dotovanie niečoho, čo je stratové, cez politické rozhodnutia dlhodobo poškodzuje trh, a tým aj poškodzuje demokraciu, pretože každý jeden jednotlivec sa môže o toľko menej rozhodovať, o čo viac musí povinne do takýchto politických rozhodnutí investovať svojich peňazí. Samozrejme, že za tým všetkým, keďže sú tam štátne peniaze, je skrytá alebo otvorená korupcia. My sme navrhli ako všeobecné závery z poslaneckého prieskumu to, čo sa začalo aj realizovať, aby ministerstvo hospodárstva a Fond národného majetku dosiahol optimálny výkon akcionárskych práv kontrolou hospodárnosti, zrýchlením reštrukturalizácie, transformácie a prípravy privatizácie podľa programového vyhlásenia vlády v energetike. Navrhli sme už vtedy pred rokom bezodkladne zabezpečiť odčlenenie zložiek nesúvisiacich s výrobou a prenosom elektrickej energie, čo,  žiaľ, ide pomalšie, ako sme si predstavovali, ale  takéto je uznesenie nášho výboru. Ďalší tretí záver bol urýchliť tempo a ukončiť privatizáciu Slovenských elektrární. Musím povedať, ani to nie je tak rýchle, ako predpokladala samotná vláda. A štvrtý bod je veľmi dôležitý, pokračovať v ekonomicky odôvodnenej energetickej politike, ako je vylúčenie dostavby Mochoviec 3, 4 z prostriedkov alebo garancií štátu a diverzifikáciu palivovej závislosti všetkého druhu od Ruskej federácie. Toto by potom prinieslo normálne trhové riešenia, privatizáciu, demonopolizáciu, decentralizáciu, zreálnenie cien, ktoré je nejako naprogramované. Je to, samozrejme, politický problém, ale  hlavne motivácia k efektivite, v používaní všetkých typov energie, normálny trhový prístup, vstup konkurencie a transparentné a rovnaké podmienky pre všetkých konkurujúcich. Samozrejme, je potrebné definitívne odstránenie dotácií priamych, nepriamych aj krížových. Teda zhrniem túto časť, že  máme cenu a máme bezpečnosť a v tej bezpečnosti máme aj čas, čiže budúcnosť. A v budúcnosti znova máme bezpečnosť a cenu, čím je staršie to zariadenie, tým je nebezpečnejšie, tým je drahšie a tým je tá cena vyššia. Aj takúto veľmi, veľmi, veľmi jednoduchú rovnicu treba povedať. Preto musím pochváliť rozhodnutie, ktoré som už citoval, rozhodnutie 275, uznesenie z minulého roku, rozhodnutie vlády, ktoré hovorí, že sa Mochovce nebudú dostavovať za štátne záruky v akejkoľvek forme. Boli štyri nezávislé analýzy, ktoré viedli k tomuto rozhodnutiu, tri z toho hovorili, že je to neefektívne a neekonomické a len jedna, a to bola analýza Slovenských elektrární, hovorila, že je ekonomicky užitočné to dostavať. Ja  jednoducho chcem povedať, a to je politická rovina, že keď je ekonomika v strate, tak potom niekto, kto prijíma rozhodnutia, má aj zodpovednosť za túto stratu. Samozrejme, že môžeme hovoriť o zodpovednosti vlády v minulom režime  a môžeme hovoriť aj o zodpovednosti bývalej vlády, ktorá rozhodla o dostavbe Mochoviec. Treba zohľadniť aj to, v akom štádiu rozostavanosti celý projekt bol, ale treba zhodnotiť aj zodpovednosť toho, čo sa stalo minulý rok. Bola to tá časť dnešnej koalície, ktorú reprezentovali zástupcovia SDĽ, keď sme sa bavili o  kauze vyhoretého jadrového paliva.  Bol to dosť zásadný ekonomický aj politický škandál a ďalšiu zodpovednosť nesú aj tí, ktorí tu dnes vystupujú neekonomicky v prospech rozvíjania stratovej jadrovej energetiky. A to je opozícia, či je  to HZDS, alebo SNS, pretože obaja takto vystúpili, obe tieto strany, alebo SDĽ, alebo špeciálne poslanec Fico, ktorý tu spomenul obľúbené okrídlené slovo národnoštátny záujem. Ja si myslím, že nemožno nahradiť osobnú zodpovednosť jednotlivca monopolom štátu, pretože potom dôjdeme tam, kde sme dnes s jadrovou energiou, s jadrovou energetikou, a teda nemožno nahradiť osobnú zodpovednosť jednotlivca monopolom štátu, ak nechceme obrať ľudí o rozhodovanie, a tým o ich slobodu aj o ich peniaze. Pretože tie straty platíme z daní. Ja si myslím, že politická debata je preto ťažká, že to, čo je pozostatok socializmu, štátne vlastníctvo, v ktorom sa veľmi dobre darí korupcii, veľmi dobre sa darí nekalým politickým záujmom, tak práve takéto záujmy držia túto diskusiu tak dlho nad vodou. Dnes sa tu zamiešalo okrem energetiky a okrem bohunickej elektrárne aj ostatné veľké štátne imanie.  Prvý rečník vystúpil s tým,  prečo by bolo treba privatizovať Slovenský plynárenský priemysel. No pre to isté, čo hovorím teraz o energetike, a má to aj morálnu stránku a ja to len zopakujem. Máme nečestné politické rozhodnutia. Ja nazývam nečestné rozhodnutia tie, ktoré prinášajú všetkým občanom stratu, hoci niektorým málo jednotlivcom možno zisk. Trebárs tým konkrétnym zamestnancom v energetike. Ja sa im nečudujem, že majú na tom záujem. Ale všetkým ostatným v priemere prinášajú stratu, čiže sú to nečestné rozhodnutia. Obmedzujú slobodu všetkých nás, celej populácie na Slovensku. Teda jadrová energetika je pozostatok celého rozhodovania o priemysle a obchode ako právomoc vlády. V slobodných vzťahoch rozhodnutia robia jednotlivci a podniky, nie  nejaké politické strany, ich politickí lídri, ale jednotlivci a podniky, ktorí si slobodne vytvárajú ekonomické vzťahy. (Hlasy v sále.) Teraz treba povedať ekonomicky ešte toto. Ak som hovoril, že ide viac ako 15 miliárd priamych a nepriamych dotácií do energetiky ročne. To sú neviditeľné peniaze, a preto sa tak ťažko o nich hovorí, pretože tie ľudia nevidia. Keby sa vláda rozhodla napríklad zvýhodniť odvetvie energetiky  tým, že zvýši ceny, čo je opak dnešného stavu, to by ľudia videli, takže tam by sa o tom diskutovalo, o tom, aké je to stratové, by sa diskutovalo ľahšie. Druhá všeobecná ekonomická poznámka je tá, že len štátny monopol, v tomto prípade štátna energetika je schopná dlhodobo investovať do straty, súkromný investor by to nikdy neurobil. Teda jadrová energetika môže prežiť a eventuálne lokálne vo svojom vnútri prosperovať a nebodaj vykazovať aj nejaké ekonomické zisky len na úkor straty celej spoločnosti a len na úkor straty všetkých ostatných častí hospodárstva. V normálnom slobodnom trhu a pri slobodnom obchodovaní takéto neefektívne odvetvie, a to je teda to, čo tu hovorím, že sa deje v celom svete, postupne zaniká a nechať stratovú výrobu energie zaniknúť, je rovnako rozumné, ako nechať ziskovú výrobu energie rásť, ale musí sa odstrániť tá falošná regulácia  zvonku. Ak jednoducho raz vyhodím štátny monopol, a to postupne vláda odbúrava, ak jednoducho raz vyhodím štátny monopol, tak sa stane to, o čom som hovoril doteraz. Naozaj dobrý verejný regulátor, a my máme už legislatívny základ na reguláciu aj v energetike, chráni záujmy verejnosti, musí upozorniť na tieto stratové tendencie v energetike a musí skončiť s takouto tendenciou. Jednoducho by som sa na záver opýtal, aké sú to teda záujmy, o ktorých tu dnes vedieme diskusiu. Sú to záujmy istého okruhu, ekonomické záujmy istého okruhu ľudí, ktoré sú zatajene zahmlené a nesprávne interpretované pred celou verejnosťou, preto považujem za také dôležité o tom hovoriť. Jednoducho chcem povedať, že po veľmi jasnom definovaní úlohy, ktorú má vláda pred sebou, aby dotiahla odštátnenie a decentralizáciu, privatizáciu a uvedenie na trhové podmienky v našej energetike, by som veľmi rád vyzval všetky politické strany, aby svoje politické záujmy nezakrývali  verejným záujmom. Teda záujem krátkodobý o zviditeľnenie sa a získanie popularity, ale aj skupinové záujmy a osobné záujmy, a to sú záujmy, ktoré zo zverených peňazí majú záujem na skupinovom alebo osobnom zisku. Jednoducho žiadam, aby politické strany tieto záujmy nezakrývali verejným záujmom a verejnoštátnymi zaklínadlami. Musím preto nahlas a verejne povedať, že v prípade, že niekto bude činiť opak, teda bude okrádať všetkých občanov a vyťahovať im najmenej 1 500 korún ročne z vrecka preto, aby sme mohli živiť takýto stratový priemysel, tak, a to je myslím všetkým politikom dostatočne jasné, tak ide o vedomý zlý úmysel. Ten krátkodobý politický záujem, ako som spomínal, je len  získať popularitu.  Skupinový a osobný záujem je pritom zbohatnúť tak, že brzdíme rozvoj celého ostatného hospodárstva. Takémuto prístupu, ktorý zahmlieva to podstatné, totiž že sa musíme  inak správať k tomuto rezortu, takémuto prístupu by som  chcel vysloviť verejnú hanbu. Ďakujem pekne.