T. Rosová, poslankyňa: (2009-12-09):
Možno sa vám zdá čudné, že teraz tomu tak nie je, že pedagogická prax nie je súčasťou ďalšieho vzdelávania pedagógov. Je to čudné. A je to pre mňa ďalší dôkaz, že mám pravdu, ak tvrdím, že tento zákon nie je o tom, aby sme lepšie odmeňovali lepších učiteľov, ale o tom, aby sme vedeli odlíšiť nie to, kto z učiteľov je lepší alebo horší, ale to, kto z učiteľov je lepším alebo horším žiakom. Ide teda o to, že doposiaľ sa naozaj kladie iba dôraz na teoretickú stránku ďalšieho vzdelávania pedagógov. Odkedy existujú medzinárodné porovnávania výstupov vzdelávania, ako je napr. PISA alebo TIMSS, riešia výskumníci na celom svete veľmi intenzívne otázku, v čom sú vlastne rozdiely medzi kvalitnými a efektívnymi vzdelávacími systémami a tými druhými, čím sú dané rozdiely medzi kvalitnými a efektívnymi školami a inými školami. Skutočne od Pensylvánie po Soul alebo Singapur existuje vo výsledkoch takéhoto výskumu alebo bádania pomerne vzácna zhoda. Ukazuje sa, že viac než čokoľvek iné, než ktorýkoľvek iný faktor, najdôležitejšiu úlohu zohráva kvalita učiteľov. Napr. pri rovnakom zložení triedy sa pri dobrom učiteľovi deti naučia trikrát viac ako pri učiteľovi slabom. Stanfordský profesor Eric Hanushek, ktorý sa zaoberá efektívnosťou vzdelávacích systémov, inak je ekonómom, dokonca tvrdí, že na to, aby sa Spojené štáty v rebríčkoch medzinárodných porovnaní dostali z podpriemernej pozície na úroveň úspešných krajín, stačilo by vymeniť 6 až 10 % najslabších učiteľov priemernými, čiže nie vynikajúcimi, stačilo by vymeniť ich priemernými, to by spôsobilo takýto ohromný skok v efektívnosti systému. Naozaj téma pridanej hodnoty učiteľa je témou dňa. A ukazuje sa, že kvalitný učiteľ je pre výsledok vzdelávania dôležitejší než napr. počet žiakov v triede dokonca. Aj my chceme mať, samozrejme, v našich školách dobrých učiteľov. Myslím, že to bol dôvod, prečo ministerstvo školstva pripravilo zákon o pedagogických zamestnancoch, pretože deklarovalo, že cieľom tohto zákona je motivovať pedagógov k tomu, aby boli stále lepšími, motivovať ich tým, že budú motivovaní neustále sa vzdelávať, aby držali krok s novými poznatkami tak vo svojej špecializácii, ako aj v pedagogike, v pedagogických technológiách. Lenže platné znenie zákona v skutočnosti kladie akcent na získavanie teoretických poznatkov. A tie nemusia prispieť k lepšiemu výkonu práce pedagóga. Ja som presvedčená, že keby sa boli tí, ktorí zákon pripravovali, ozaj dôsledne usilovali o naplnenie cieľa „lepších učiteľov odmeňovať lepšie“, nemohli by ostať pri takomto povrchnom riešení. Ukazuje sa totiž, že otázka, kto je dobrý učiteľ, zďaleka nie je taká jednoduchá, ako sa to javí na prvý pohľad. Výskumy, ale aj prax v oblasti ľudských zdrojov sa dopracúvajú stále jasnejšie k zaujímavému poznaniu, k poznaniu, že existujú niektoré oblasti ľudskej činnosti, medzi nimi aj niektoré povolania, pri ktorých prakticky nie je možné zo žiadnych testov, zo žiadnych skúšok a dokonca ani na základe osobných charakteristík nijako predikovať, ako úspešný alebo neúspešný bude ten-ktorý adept v praxi. A jedným z takýchto povolaní, možno tým, kde to má najväčší spoločenský dopad, je povolanie pedagóga. O jeho skutočných kvalitách sa dá hovoriť až na základe výkonu jeho pedagogickej praxe. Považujem preto za celkom prirodzené, aby praktická časť bola pri ďalšom vzdelávaní učiteľov jeho neoddeliteľnou súčasťou. Rovnako by malo byť, myslím, prirodzené, že zvládnutie tej časti, teda schopnosť premietnuť teoretické poznatky do práce so žiakmi, by mala byť aj súčasťou záverečného hodnotenia. Prosím vás len o to, aby sme v tejto snemovni ukázali, že nám záleží na tom, aby schopní a dobrí učitelia boli motivovaní ostávať v našich školách, aby mali možnosť prejaviť svoje majstrovstvo a aby boli na základe tohto majstrovstva aj odmeňovaní. Ďakujem.