R. Kaliňák, podpredseda vlády a minister vnútra SR: (2009-06-18):
Myslím si predovšetkým, že po obdobie 5 rokov mali možnosť všetci trinásti bez ohľadu, alebo všetci štrnásti teda donedávna, bez ohľadu na stranícku príslušnosť pôsobiť v médiách len veľmi obmedzene. Myslím si, že mnohé zaujímavé témy rôznych bulvárnych tém boli na stránkach omnoho aktívnejšie ako akákoľvek zaujímavá informácia priamo z Bruselu. To znamená, to, čo sa nepodarilo a, samozrejme, ani vláda, ale ani koalícia, ani opozícia nemajú príležitosť ako požiadať médiá, aby dostali priestor aj témy, ktoré občanov bezpochyby zaujímajú a všetci, ktorí sa politike intenzívne venujeme, vieme, že v Európskom parlamente sa rozhodujú veľmi závažné veci. Osobne si veľmi dobre pamätám, keď sme bojovali, aby Slovensko nebolo vylúčené zo vstupu do schengenského priestoru, akú dôležitú úlohu zohrali slovenskí europoslanci. Z času na čas médiá konfrontujú ministrov, ktorí sú na zasadnutí v Radách ministrov Európskej únie, ale veľmi obmedzene európskych poslancov. Potom sa nemôžeme čudovať, že občania Slovenskej republiky nemajú dostatočnú predstavu o tom, čo presne europoslanec robí. Za to niekoľkonásobne majú možnosť dočítať v novinách, koľko presne zarába, aké sú jeho výhody, aké sú ďalšie benefity z toho, že každý týždeň minimálne dva – trikrát cestuje z Bratislavy do Bruselu alebo teda zo Slovenska do Bruselu a naspäť. Myslím si, že nemáme ani do ďalších 5 rokov väčšiu šancu presvedčiť médiá, že v Bruseli sa často dejú naozaj veci mimoriadne dôležité a vplyvné pre Slovenskú republiku a možno to súvisí aj s rozhľadom práve novinárov, ktorí pôsobia či už v Bruseli, alebo sa snažia informácie z Bruselu získavať. Naozaj, keby sme sa podrobne venovali či už vystúpeniam, a zas stále hovorím, všetkých europoslancov bez ohľadu na stranícke tričko, mnohokrát zazneli informácie zaujímavé, mnohokrát sa sami podieľali na výsledkoch, ktoré priamo občania v Slovenskej republike cítia, či už na svojich peňaženkách, alebo na zlepšení svojho života. Napriek tomu sa, samozrejme, vláda Slovenskej republiky snažila urobiť všetko pre to, aby voľby do Európskeho parlamentu boli úspešné. Som veľmi rád aj za svoj rezort, že aj predsedníčka Ústrednej volebnej komisie, ktorá bola za opozíciu, v tomto prípade za Stranu maďarskej koalície, vyslovila ministerstvu vnútra uspokojenie nad priebehom volieb. Treba povedať, že občania Slovenskej republiky napriek počtu, ku ktorému sa ešte dostanem, prišli do eurovolieb a veľmi rýchlo sa od roku 1989 naučili využívať svoje právo a veľmi kultivovaným spôsobom vždy voľby na Slovensku prebiehajú. Napriek tomu, že medzi politickými stranami je cítiť veľký súboj, to je súčasť demokracie, tak sme si to pred 20. rokmi vybrali, ale pri samotných voľbách, si myslím, že nedochádza k žiadnym incidentom a bezpochyby patria slovenské voľby do akýchkoľvek orgánov k tým najhladším. Posledné voľby do Európskeho parlamentu boli druhými európskymi voľbami a napriek tomu, že sme boli vystavení kritike, že bola najnižšia účasť opäť na Slovensku, rád by som pripomenul, že pokiaľ v celej Európskej únii priemerne klesala účasť o 3 %, v Slovenskej republike o 3 % účasť vzrástla od posledných volieb. Nemyslím si, že je to dostatočné percento, ale rozhodne sme urobili krok dopredu a môžeme sa radiť k jednej z mála krajín, u ktorej účasť stúpla. Keby sme sa všetci posnažili lepšie osvetľovať prácu Európskeho parlamentu, možno o 5 rokov budeme mať väčšiu možnosť hodnotiť lepšie čísla. Myslím si, že nevolenie, resp. slabá volebná účasť rozhodne nebola a nie je výsledkom nespokojnosti občanov Slovenskej republiky s členstvom Slovenska v Európskej únii alebo nedôverou k Európskemu parlamentu. Práve naopak, je to jedna z úvah. Na nízkej účasti sa mohla podpísať aj pretrvávajúca vysoká podpora Európskej únii zo strany našich občanov, čo však v konečnom dôsledku mohlo pôsobiť demotivujúco na ochotu ísť voliť. Čím je občan spokojnejší, tým menej pociťuje potrebu meniť zabehnuté veci. Slovenská spoločnosť je charakterizovaná vysokou podporou členstvu v Európskej únii a priaznivým hodnotením jeho dopadov. Obyvatelia Slovenska sú vo vzťahu k Európskej únii nadmieru spokojní, ale aj, bohužiaľ, nadmieru ľahostajní. Na tomto vzorci sa za päť rokov takmer nič nezmenilo, akurát tie 3 %, o ktorých som pred chvíľou hovoril. Pozitívne hodnotenie pretrváva, aj v otázke dôvery k Európskej únii a Európskemu parlamentu je slovenská verejnosť na prvých miestach celoeurópskeho rebríčka. Európskemu parlamentu dokonca dôveruje viac ako 70 % ľudí, čo je najvyššia hodnota v rámci celej Európskej únie. Informovanosť, záujem a účasť je trojčlenka, ktorá však zďaleka nefunguje ako lineárna aplikácia a informácie samotné nestačia. Ľudia musia mať o ne záujem. A keď vo výskumoch rezignovane konštatujú nedostatočnú mieru informovanosti, často je to dôsledok a výsledok ich nezáujmu ich vôbec získať alebo informácie sú k dispozícii, ale nie tie, o ktoré majú ľudia záujem. Ako motivácia účasti vo voľbách do Európskeho parlamentu ľuďom nestačia iba informácie alebo zmysel tohto hlasovania. Kritika by teda mala, ako som už povedal, smerovať na obe strany, ako na občanov, tak na médiá, ale aj na nás politikov. Všetci sa tvárili, že vedia, kde je problém, avšak nikto ho nakoniec nechcel riešiť. Asi naozaj u všetkých pretrváva pocit, že Brusel je predsa len od Slovenska veľmi ďaleko. Je pravda, že počet poslancov za Slovensko sa od ostatných volieb znížil o jedného na trinásť a možno to vyvolávalo dojem, že ich váha v 700-člennom parlamente je zanedbateľná. Informácia, že hlavnou úlohou poslanca sú jeho aktivity a vystupovanie v politických kluboch, a nie hlasovanie v pléne, asi sa nedostala ku každému voličovi. Obzvlášť zarážajúce je, že voľby medzi mladou generáciou tak, ako ho indikoval jeden z predvolebných prieskumov Európskej komisie, bol naozaj mimoriadne nízky. Svoj podiel na nízkej účasti, a tým zakončím aj svoje stanovisko k účasti, možno majú aj niektoré politické strany a ich spôsob výberu kandidátov, pretože nie vždy bolo zohľadnené ich zorientovanie sa v európskej problematike, resp. rozvojový potenciál pre úspešné pôsobenie v európskej politike. Neúmerný vplyv malo niekedy aj postavenie kandidáta v straníckej hierarchii a v mnohých stranách sa nakoniec ukázalo, vrátane našej, aby som nikoho neobviňoval, že európski kandidáti a európski poslanci, ktorí mali priestor a dokázali niekedy odprezentovať svoje myšlienky, nakoniec v týchto európskych voľbách aj v samotnej straníckej súťaži zvíťazili. Dovoľte mi, aby som povedal pár slov ešte aj k samotným výsledkom volieb. Nuž, podľa toho, čo som sa dočítal z tlačových konferencií jednotlivých strán, by sa snáď patrilo konštatovať, že Smer získal 5 mandátov, SDKÚ 2 mandáty, KDH 2 mandáty, ak sa dobre pamätám, SMK 2 mandáty, HZDS a SNS po 1 mandáte. Z tohto čísla jasne vyplýva, že Smer prehral voľby. Viete, pripomína mi to jeden starý, veľmi ošúchaný, ale dobrý vtip, ktorý, tuším, hlásilo Rádio Jerevan, kde sovietsky bežec Plačenko bežal proti známemu československému bežcovi Emilovi Zátopkovi a títo dvaja súperili na obľúbenej trati. Výsledok bol, samozrejme, jednoznačný, ale adekvátna propaganda odkomentovala, že Plačenko bol na vynikajúcom druhom mieste, kdežto Zátopek skončil až predposledný. Čiže, myslím si, že takto by sa dali hodnotiť jednotlivé vystúpenia na tlačových konferenciách politických strán. Pochopil som z týchto vystúpení, že vlastne neprehral nikto. A nebolo možné porovnávať výsledky s ničím. Nuž, ja si myslím, že porovnávať bolo s čím a to predovšetkým s predchádzajúcimi výsledkami do Európskeho parlamentu. Myslím si, že ak niekto získa o 120 % viac hlasov ako v predchádzajúcich voľbách do Európskeho parlamentu, možno to považovať za úspech. Možno považovať za úspech, ak niekto má o dvoch poslancov viac ako doteraz. To znamená, svoju pozíciu v Európskom parlamente posilnil. Ak niekto stratil jedného alebo jeden mandát, alebo dva, musí sa to zákonite hodnotiť ako neúspech. Ak pravicové strany, ktoré sa spočítajú dokopy, hovoria, že teda ony sú vlastne jedna strana, lebo v Európskom parlamente patria pod jednu stranu Európskej ľudovej strany, v tom prípade im je úplne jasné, že predsa dva mandáty stratili z pôvodných, ak sa nemýlim, z 8 na dnešných 6, čo sa teda za úspech vydávať nedá. Ak by sme prijali aj tézu o tom, že aj SMK je čisto pravicová strana, potom SDKÚ má zásadný problém. Pretože najpravicovejšie miesto na Slovensku je Dunajská Streda, kde je až 84, tuším, pravicových voličov. A malo by sa SDKÚ zamyslieť nad tým, kde vlastne v skutočnosti voličský potenciál pravice je. Čiže vydávať SMK za čisto pravicovú stranu, samozrejme, je pre mňa trochu nie úplne objektívne. (Potlesk.) Ale bezpochyby zdieľa v mnohých okolnostiach spoločné hodnoty s ďalšími stranami v opozícii, čo, samozrejme, nás niekedy možno trochu vyrušuje, ale v každom prípade je to tak. Môžeme teda skonštatovať, že k výsledkom volieb do Európskeho parlamentu sa naozaj vyjadroval každý a napriek tomu, že vznikol pomerne výrazný rozdiel medzi politickými hlasmi odovzdanými jednotlivým stranám, prečítal som si v jednom z komentárov, že veľká časť slovenskej populácie pravdepodobne stratila zdravý rozum. Musím sa priznať, že začína tu bujnieť jedna vec, ktorá ma mimoriadne vyrušuje. Nemyslím si, že by sa niekedy, vládna koalícia bola aj v čase, kedy bol Smer v opozícii, vyjadrovalo o voličoch vtedajšej vládnej koalície ako o ľuďoch, ktorí stratili zdravý rozum. Ľudia, ktorí píšu takéto názory, majú DNA starých komunistických „kádrovákov“ a ide z nich smrad „eštebákov“ z 50. rokov. (Potlesk.) Niekto, kto nemá názor totožný s jeho, je automaticky chorý? To si pamätám, že v tých časoch naozaj fungovalo. Niekto, kto nesúhlasí, predovšetkým niekedy novinárom sa to stáva, že náhodou je iný názor ako jeho, to, že je automatický zlý, to je v poriadku, ale stále nepochopili, že iný názor, je len iný názor. Nie lepší, nie horší, iný. A veď o tom bol rok 1989, dnes máme 20 rokov pomaly od neho, že máme právo na iné názory a že nehodnotíme, či je niekto chorý, zlý, lepší, horší, ale je proste iný a v tom je tá výhra, ktorú sme v roku 1989 získali. A práve takéto vyjadrenia sú útokom na niekoho politický názor. (Vystúpenie prerušené predsedajúcim schôdze.)