M. Záhumenský, poslanec: (2010-03-03):
Z dôvodu vývoja na trhu podporeného politickým presadzovaním vyhraneného ekonomického liberalizmu došlo prakticky na celom svete za posledných približne 25 rokov k mimoriadnej koncentrácii sektora veľkodistribúcie potravín. V dnešnej dobe v jednotlivých vyspelých západoeurópskych krajinách kontroluje zhruba 5 veľkých obchodných spoločností rozhodujúcu časť trhu. Na strane dodávateľov potravín je tento vývoj omnoho pomalší. Citeľné je to v potravinárskom priemysle, kde ale popri väčšom množstve malých a stredných podnikov existujú viaceré významné nadnárodné spoločnosti, a ešte viac u poľnohospodárov v poľnohospodárskej prvovýrobe, kde podnikateľský sektor ostáva veľmi rozdrobený. Táto nerovnováha ekonomickej sily sa nemôže neprejaviť na úrovni obchodných vzťahov. Vzhľadom na to, že dodávatelia potravín sa pri realizácii svojich výrobkov nemôžu zaobísť bez obchodných reťazcov, cez ktoré sa u nás predáva až 90 % potravín, je ich vyjednávacia pozícia veľmi slabá. A ak chcú dodávať, a teda naďalej existovať, musia pristúpiť na všetky podmienky odberateľov. Z tohto dôvodu je zmluvná sloboda iba formálna a podpis dodávateľa pod obchodnú zmluvu aj dodatok znamená iba to, že chce dodávať svoj tovar, ale vôbec nie je uznanie vyváženosti takejto zmluvy a vzájomnej výhodnosti zmluvných podmienok. Takýto prejav dominantného postavenia nie je pritom postihnutý tradičnou protimonopolnou legislatívou, pretože v žiadnej európskej krajine nekontroluje jeden obchodný reťazec rozhodujúcu časť trhu. Na druhej strane všetky obchodné reťazce uplatňujú voči dodávateľom potravín veľmi podobné zmluvné praktiky a podmienky, ktoré sú jednoznačne krajne neetické a zneužívajúce. Ako príklad sa dajú uviesť tzv. fakturácie za nič, kde dodávateľ ak chce i naďalej dodávať, zaplatí tam jednorazový vysoký poplatok za niečo, keď si iba veľmi ťažko možno predstaviť nejakú reálnu protislužbu alebo protihodnotu. Dodávatelia takto dostávajú faktúry, nazvime to napr. fixný bonus, sezónny bonus, poplatok za stabilnú spoluprácu, ale aj poplatok za vystavenie faktúry a podobne. S týmto stavom, ktorý má tendenciu sa zhoršovať, sa stretávame u nás viac ako 10 rokov a v západných krajinách ešte dlhšie. Vzhľadom na to, že z hľadiska akéhokoľvek ponímania spravodlivosti, etiky a zdravého podnikateľského prostredia sa deje niečo absurdné a v konečnom dôsledku i škodlivé pre ekonomiku ako takú, hľadajú jednotlivé členské krajiny a samotná EÚ adekvátnu odpoveď. Vo väčšine členských štátov existuje legislatíva, ktorá sa problém nerovnováhy v potravinárskom reťazci pokúša nejakým spôsobom riešiť. Ako je známe, na jeseň minulého roku bol napr. v Českej republike prijatý zákon o mimoriadnej trhovej sile. Najkomplexnejšiu a najúčinnejšiu legislatívu ale má Francúzsko, na základe ktorej podal v októbri 2009 francúzsky štát súdnu žalobu na 9 obchodných reťazcov za uplatňovanie zneužívajúcich praktík voči dodávateľom. Vo Francúzsku sú totiž neprimerané podmienky v obchodných vzťahoch považované za ohrozenie ekonomického záujmu štátu a ich logický iniciátor je postihnutý bez ohľadu na to, či sa priamo dotknuté subjekty sťažujú alebo nie. Na základe mnohých podnetov, o. i. zo strany Európskeho parlamentu a Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru vykonáva v súčasnosti Európska komisia vyšetrovanie stavu obchodných vzťahov medzi dodávateľmi i odberateľmi potravín. A jeho výsledkom by malo byť prijatie adekvátnej európskej legislatívy. Slovenský zákon č. 172/2008 Z. z. bol v porovnaní s predchádzajúcim zákonom o obchodných vzťahoch nepochybne krokom vpred, pretože jasne pomenoval najpálčivejšie neprijateľné obchodné praktiky a ustanovil orgán kontroly a sankcie, ktoré sa mali ukladať logicky iniciátorom neprimeraných zmluvných podmienok. Zákon teda predpokladal, že zmluvná strana je donútená podpísať zmluvné klauzuly, ktoré sú pre ňu zjavne nevýhodné. Napriek tomu má zákon niektoré slabé stránky, ktoré obchodným reťazcom umožňujú i naďalej uplatňovať zakázané praktiky bez obáv zo sankcií. Zámerom nového zákona je ich odstránenie. Za najvážnejší nedostatok sa dá považovať podmieňovanie uplatňovania zákona preukazovaním existencie ekonomickej závislosti medzi dodávateľom a odberateľom. Ekonomická závislosť ale nie je nie exaktne zadefinovaná tak ako napr. v Českej republike alebo v Maďarsku, kde mimoriadna trhová sila, resp. dominantné postavenie je zadefinované výškou obratu. A preto preukazovanie existencie je iba subjektívne. Eventuálne obvinené subjekty môžu takto oprávnene požadovať dokázanie ekonomickej závislosti, čo je na základe uvedeného obtiažne. Na vyriešenie tohto problému navrhujeme inšpirovať sa francúzskym príkladom a v novom zákone sa zamerať iba na potieranie neprimeraných podmienok a nepodmieňovať to preukazovaním ekonomickej závislosti mimoriadnej trhovej sily alebo dominantného postavenia. Napokon zmluvná strana, ktorá si dokáže do zmlúv presadiť pre ňu jednoznačne a jednostranne výhodné podmienky, sa logicky nachádza v dominantnom postavení. Ďalej navrhujeme obmedziť uplatňovanie nového zákona iba na potraviny. Argumentácia v prospech takéhoto riešenia je uvedená v dôvodovej správe. A ja si na tomto mieste dovolím iba zdôrazniť, že predmetné problémy sa preukázane vyskytujú iba v dodávateľsko-odberateľských vzťahoch týkajúcich sa obchodovania s potravinami, a preto nie je potrebné takýmto spôsobom regulovať iné komodity. Následne logicky prechádza zodpovednosť za dozor nad uplatňovaním zákona iba na ministerstvo pôdohospodárstva, kde potraviny kompetenčne patria. Na základe doterajších skúseností som si dovolil o niečo rozšíriť i zoznam neprimeraných podmienok, aby sa tak ďalej obmedzili možnosti na obchádzanie nového zákona. Ďalej sme považovali za potrebné v zákone opätovne zdôrazniť, že zodpovednosť za existenciu a uplatňovanie neprimeraných podmienok nesie výlučne iba iniciátor, teda strana, ktorá má z neprimeraných podmienok prospech, a nie druhá strana, pre ktorú sú nevýhodné a ktorá bola zjavne donútená, aby podpísala zmluvu. Čo je vlastne cieľom zákona. Cieľom zákona je zamedziť neprimeraným podmienkam v obchodných vzťahoch a sprehľadniť tok peňazí, aby bolo jasné, aká marža sa nachádza v prvovýrobe, u spracovateľa a v obchode, aby zadná marža bola maximálne 3 % a každý vedel, kto na potravinovom reťazci akým spôsobom si delí benefit, aby sa nezakrývali benefity obchodu na úkor dodávateľov a poľnohospodárov. Snáď by som ešte vo svojom vystúpení reagoval na pár často medializovaných informácií alebo informácií o zákone, ktorý predkladáme. Veľmi často v médiách sledujeme, že navrhovaný zákon znemožní akciové ceny. To, samozrejme, nie je pravda. Všetky akcie, ktoré doteraz boli, sa budú môcť naďalej uplatňovať. Pochopiteľne, je ako na dodávateľoch, tak na obchodných reťazcoch, akým spôsobom si zmluvne zadefinujú maržu dopredu. Zadná marža môže byť 3 %, ale zo všetkých akciových cien, ktoré sa aj dneska realizujú, drvivá väčšina na pultoch v obchode sa predáva nad nákupnú cenu, nie pod nákupnú cenu, ale nad nákupnú cenu. V pozmeňujúcich návrhoch sme zadefinovali aj možnosti predaja tovarov pod nákupné ceny, ako sú sezónne výpredaje, ako sú výpredaje pred ukončením záručnej doby, ako je predaj poškodeného tovaru, alebo v prípade, ak obchod mení svoje zameranie. Takisto sa často prezentuje, že tento zákon je namierený proti slovenským dodávateľom. Nemyslím si, že by na pultoch bolo menej slovenských výrobkov v dôsledku tohto zákona. Ale v dôsledku činnosti obchodných reťazcov sa postupne vytrácajú slovenské potraviny z domácich pultov nie preto, že bude platiť tento zákon, ale preto, že obchodné systémy, obchodné reťazce si dokážu dojednať také podmienky, ktoré likvidujú najmä domácu prvovýrobu a spracovateľský priemysel, ale chcem zdôrazniť, že tento zákon vôbec nemá za úlohu riešiť otázku množstva potravín, či už domácich alebo zahraničných, na pultoch, je to otázka konkurenčného prostredia a je to otázka odberateľsko-dodávateľských vzťahov medzi odberateľom a dodávateľom. Chcem povedať, že na podporu tohto zákona prišiel do Národnej rady aj list zo Slovenskej poľnohospodárskej a potravinárskej komory, kde jasne zdôrazňujú potrebu prijatia navrhovaného zákona a vyslovujú mu plnú podporu, kde popisujú praktiky, ktoré sa dejú vo vzťahu medzi dodávateľom a odberateľom, a kde definujú, že sú vlastne v nevýhodnom postavení a tento systém sa stále zhoršuje. Tento list podpísali okrem Slovenskej poľnohospodárskej a potravinárskej komory aj Slovenské združenie výrobcov piva a sladu, Slovenský mliekarenský zväz, Slovenský zväz pekárov, cestovinárov a cukrárov, Únia hydinárov Slovenska a Slovenská spoločnosť mlynárov. Preto mi dovoľte ešte predložiť jeden pozmeňujúci návrh k danému zákonu. V § 4 ods. 3 sa vypúšťa znenie písmena a), kde znenie „peňažné plnenie, ktoré nie je spojené so žiadnou reálne poskytnutou službou“ sa nahrádza novým znením: „peňažné plnenie za služby, ktoré neboli poskytnuté“. Odôvodnenie. Navrhované znenie upresňuje neprimeranú podmienku tak, aby bol jednoznačný výklad, že dodávka tovaru nemusí byť spojená aj s nejakou službou. To znamená, že za neprimeranú podmienku sa považuje len peňažné plnenie za služby, ktoré neboli poskytnuté. Ctené kolegyne, kolegovia, k predkladanému návrhu asi toľko. Chcel by som požiadať o podporu tohto návrhu zákona. Ďakujem pekne za pozornosť.