S. Janiš, poslanec: (2007-02-07):
Po prvé, chcem sa zamerať..., o stupni zlučiteľnosti s právom Európskej únie. Pán minister v dôvodovej správe pre istotu ani ten stupeň zlučiteľnosti s právom EÚ neuviedol, asi vedel, prečo ho neuviedol. Podľa stanoviska úseku legislatívy Kancelárie Národnej rady novela nie je úplne zosúladená. To úplne stačí, viac to už netreba ani rozvíjať, ale ja pre ilustráciu z 8-stránkového materiálu posúdenia tohto zákona legislatívou Národnej rady pár citácií: „Predkladateľ neuvádza stupeň zlučiteľnosti návrhu zákona s právom Európskej únie, predkladateľ sa rovnako opomenul vyjadriť ku skutočnosti, že Európska komisia zaslala Slovenskej republike odôvodnené stanoviská vo veci porušenia implementácie niektorých ustanovení smernice Európskeho parlamentu a Rady o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrickou energiou a vnútorný trh so zemným plynom s tým, aby Slovenská republika prijala požadované opatrenia do 15. februára 2007.“ My máme otvorený zákon regulácie v sieťových odvetviach, potom sa pýtam, prečo v zákone nie je riešené to, čo riešiť musíme a prečo riešime v zákone to, čo riešiť nemusíme a čo je na škodu. Pôjdem ďalej a znova budem citovať z legislatívy Národnej rady: „V rozpore s uvedenou právnou úpravou sa navrhuje taká právna úprava regulačného úradu a regulačnej rady, ktorých postavenie ako nezávislých orgánov štátu je problematické.“ Alebo ďalej: „Z hľadiska právnej úpravy regulácie úradom je ďalej neprípustné, aby regulačný úrad rozhodoval aj o regulácii iného tovaru alebo služieb, najmä ak tovar nie je v právnom poriadku s výnimkou colného zákona pre jeho účely definovaný.“ To sú iba 3 citáty z 8-stránkového elaborátu, kde tá časť, ktorú legislatíva Národnej rady dáva, že doplňte, vymeňte, odporúčame, vôbec nie je preto, lebo ten zákon je nenapraviteľný, ten zákon je zrelý ho vrátiť iba späť. A keď hovoríme o zlučiteľnosti s právom EÚ, tak ak bol tento návrh zákona prekonzultovaný s Európskou komisiou a pripomienky boli zapracované, bolo by dobré tieto pripomienky vidieť, aké Európska komisia dala, ale keďže ich nikto nevidel, no tak v pohode sú zapracované. O tom som vravel včera, že to protirečí s dokumentom, ktorý Európska komisia zverejnila 10. januára 2007. Po druhé, potrebujem povedať alebo pripomenúť, ako na novelu reagovali odborné kruhy zamietavo s odkazom, že návrh by bolo najlepšie vrátiť späť, je neopraviteľný. Dvakrát sme sa stretli v silnom zložení v energetickej komisii a taký stručný alebo výstižný záver som pred chvíľkou pomenoval. Preto ani veľké pozmeňujúce návrhy nemajú veľký zmysel. Navrhovaná novela nie je o ničom inom ako o odchode od systému, od pravidiel v energetike, ako do nich práve naopak kontaminovať politickú moc. Ministerstvo v rámci pripomienkovania síce pristúpilo na niektoré zmeny, v priebehu rokovania napríklad vypustilo neštandardné a silným lobizmom zavádzajúce nominovanie členov regulačnej rady zo zástupcov odberateľov energií. V skutočnosti pustenie odberateľov do cenotvorby, ale sofistikovane si to ošetrilo v § 9, kde štatutári týchto organizácií môžu byť nominovaní do regulačnej rady, kde navrhovatelia vstupujú do ústavného zákona o konflikte záujmov. A občania, o tých sa v médiách len vraví, aké to bude mať na nich perfektný dosah. A ja sa dotknem práve tej veci, tých hlavných cieľov zákona. Podľa mňa hlavný cieľ zákona je odvolať stoj čo stoj regulačnú radu dňom účinnosti zákona a ten druhý cieľ je mať politický vplyv na výšku ceny a zriadiť si na ministerstve svoj vlastný politický regulačný úrad. Súčasný úrad dostať tým pod politický tlak ministerstva, a to spôsobom odvolávania predsedu úradu spôsobom odvolávania členov regulačnej rady, vyjadrovaním sa ministerstva k cene a dokonca účasťou ministerstva pri cenovom konaní. A vôbec ministerstvu, teda štátu nevadí, že je súčasne aj akcionárom v regulovaných subjektoch, a to nevytýkam len ako opozičný politik, ale aj legislatíva Národnej rady vo svojom stanovisku to spomína ako konflikt. Ak chce niekto v škole použiť príklad, čo je to konflikt záujmov, tak toto je doslovný príklad z praxe. Škoda, že tento príklad dáva ministerstvo, lebo ministerstvo by malo byť to, ktoré proti konfliktu záujmov bude bojovať, a nie ho podporovať a dokonca ho ešte aj sofistikovane navrhovať v zákone. Je pravda, že ošetrujete trošku konflikt záujmov regulačnej rady, ale ja som spomínal, ako to je v tom § 9, ale to, že konflikt záujmov vťahujete do zákona je pravda, a to už nie je v poriadku. Ministerstvo, teda štát je účastníkom trhu, lebo vykonávate akcionárske práva, beriete dividendy, beriete podiel na zisku, ale súčasne je aj regulátorom ceny pre regulovaný subjekt, v ktorom sedí ako akcionár. Krásny konflikt, učebnicová schizofrénia postavenia ministerstva hospodárstva. To, že v správnom konaní, a cenové konanie je správne konanie, platí zásada rovnosti účastníkov konania, ministerstvu navrhovateľovi nič nehovorí. Záujem navrhovateľa regulovať všetko a všetkých a čakať, kým na Slovensku nastane nejakým zázrakom trh je absolútne nepochopenie veci, absolútne nepochopenie veci. Týmto zákonom robíte pravý opak, robíte všetko preto, aby sa Slovensko a jeho energetika uzatvárala do seba, aby sa robili hranice, aby sa komplikovali a zneisťovali investície do energetiky. A potom je úplne namieste otázka. Myslíte to vážne s energetickou bezpečnosťou Slovenska? Nie je jasné, ako chcete zabrániť, ja som to včera spomenul, aby výrobcovia, ktorým sa stanoví prinízka cena, aby nevyviezli energiu von. Alebo ako chcete diktovať dovoznú cenu plynu, cenu ropy? Máte ju možnosť regulovať, ale ako to chcete robiť, to sa tu už nepíše. A čo je úplne fascinujúce v tomto zákone a vôbec v komunikačnej stratégii  ministerstva, to je neustále pripomínanie, že novela je pre občanov. Tak sa bližšie pozrime, či je to ozaj tak. Ako to vyzeralo v minulosti a kam to smeruje aj touto novelou sme všetci zažili a chvalabohu to máme za sebou. A to bolo prvé regulačné obdobie, kedy sa muselo do energetiky investovať, aby sme čiastočne odstránili technický hendikep a dodávky boli bezpečné. Občanom sa v minulosti nehovorila pravda, štát dotoval ceny tepla, elektriny, plynu z daňových peňazí a všetci sme sa tvárili, že je to úplne o. k. Chudobní síce doplácali aj na vykurovanie bazénov bohatých, všetci sme doplácali napríklad aj na plyn aj napriek tomu, že sme ho nemali zavedený a všetko bolo akože v poriadku. A dnes navrhujeme týmto zákonom podobnú cestu do prekonanej minulosti a tvárime sa, ako pomáhame občanom. A niektorí túto nepravdu prijímajú, však nech štát dotuje, lebo podľa nich to nemá na nich žiadny dopad, ale toto ich uvažovanie, že sa ich to netýka, keď štát dotuje ceny, platí len dovtedy, kým nepríde na tému zdravotníctvo, školstvo, dôchodky, sociálne dávky atď., kým sa nenadáva, že na potrebné aktivity štátu v týchto sférach nie je dostatok peňazí. Toto uvažovanie, „však sa ma to netýka“, platí dovtedy, kým sa nepríde na tému výšky daní, výšky odvodov, ktoré chceme, aby sa znižovali, a nie zvyšovali. Teda jednou rukou bombasticky občanom akože dávam dotovaním cien, ale druhou rukou im v skrytosti beriem. Beriem im zo zdravotníctva, zo školstva, beriem im z dôchodkov, z diaľnic, ciest. V dôvodovej správe váš minister financií to odhadol na 5 mld. ročne, a to si dovolím povedať, že tento odhad je dosť opatrný, konzervatívny, že dopad na štátny rozpočet bude viac ako 5 mld. ročne. A toto je koaličné číslo vášho ministra, číslo, a nie naše opozičné. Tých 5 mld. korún je dosť. Koľko je to nových ciest v mestách, v obciach, čo by zdravotníci dali, kebyže dostanú 5 mld. do rezortu. Ak by v minulosti neboli občania klamaní dotovanými cenami, ináč by sa rozhodovali pri svojich investíciách do zabezpečenia si vykurovania do prípojok a do kotlov. Ak bol boom v minulosti na elektrické vykurovanie, tak bol preto, lebo elektrina bola umelo lacnejšia. Keď ľudia zainvestovali zo svojich peňazí do kotlov, do prípojok, do stavebných úprav, tak zdražela a dnes je elektrické vykurovanie jedno z najdrahších, ak nie najdrahšie, a príprava teplej úžitkovej vody detto. Myslíte si, že občanom sa pomohlo, keď sa im v minulosti nehovorila pravda? Takto to bolo aj s plynom, ťahali sme ho aj do hôr, lebo bol tzv. lacnejší. Takýto postup považujete za dobré riešenie pre občanov? Ja nie. A ešte jednu tému spomeniem a je tiež akože pre občanov vo vašom zákone. A to je návrh výšky pokuty trom distribučným spoločnostiam vo výške 600 mil. korún oproti súčasnej 50-miliónovej pokute. Nie je to, pán minister, táto pokuta práve preto, že nepríde k unbundlingu, t. j. rozdeleniu a založeniu distribučnej spoločnosti, ktorá bude za regulovaný poplatok prepravovať elektrickú energiu od všetkých dodávateľov na trhu? To jest oddelenie komodity od elektriky, od jej prepravy? K zákonnej povinnosti k ambandlingu nepríde preto, že to brzdíte vy ako akcionár na valných zhromaždeniach. A pokutu v tomto zákone využívate ako donucovací prostriedok a zvyšujete ju z 50 mil. na 600 mil. plus 400 mil. penále za každý deň omeškania. Pekne to znie, pekne sa to marketingovo predáva, ako potrestáme tých privátnych spoluvlastníkov, na východe Nemcov, v strede Francúzov, na západe opäť Nemcov, však my im ukážeme. Pekne to znie. Lenže občanom treba povedať aj b. A to, že 50  % tej pokuty – 300 mil. zaplatí štát zo svojho, teda sám sebe, lebo je 51-percentný akcionár a o tých druhých 300 mil. plus úroky môže prísť, keď ho 49-percentný akcionár zažaluje pre zneužitie práv akcionára, lebo vinou akcionára štátu nebude unbundling. Pekný stret záujmov, pekný konflikt záujmov. Zabránim unbundlingu a potom ten istý štát za nezavedenie unbundlingu uloží pokutu. A takto to môže fungovať pri všetkých distribučkách. Ako rozmýšľam, tak rozmýšľam, ale občanov tu nikde nevidím. A ak bude pravda to, že nám hrozí pokuta z Európskej únie, tých 600 mil. korún, no tak potom my posunieme 600 mil. korún daňových peňazí Únii. Ako logiku v tom úplne nevidím. A ešte jeden príklad pomoci občanom v súvislosti s týmto zákonom. Na základe veľmi dlhého rokovania o tomto zákone a mnohých diskusií prichádzam na odpoveď, prečo tento zákon, prečo teraz a prečo taký, aký je? Pán minister na energetickej komisii v súvislosti s odvolaním členov regulačnej rady dňom účinnosti zákona spomenul aj rozhodnutie Ústavného súdu voči úradu. Tak som sa troška bližšie pozrel, o aký prípad ide. V hospodárskom výbore (ruch v sále) to pán minister zopakoval a doplnil, že ide o miliardy korún a aj o mimosúdne vyrovnanie, rozumej dohodu s druhou stranou, teda dohodu štátu s podnikateľskými subjektmi na odškodnom. Len na okraj, aby sme vedeli, o čom sa bavíme, bavíme sa o miliardách. Čo bolo predmetom rozhodnutia Ústavného súdu? Predmetom rozhodnutia Ústavného súdu bolo to, že prijal sťažnosť podnikateľských subjektov, že úrad im porušil základné práva a slobody ustanovené v ústave, a to tým, že úrad nevydal pred cenovým rozhodnutím všeobecne záväzný predpis upravujúci podmienky a postup pri regulácii. Týmto mal úrad porušiť základné ľudské práva sťažovateľov –  právnických osôb, ja si ich dovolím vymenovať: Železiarne Podbrezová, Slovenská paroplynová spoločnosť Ružomberok, Duslo Šaľa, Slovenské magnezitové závody Jelšava, Slovmak Lubeník, Novácke chemické závody. Či zákon splnomocňoval úrad, aby takýto všeobecne záväzný predpis mohol vydať, to sa neskúma, to je úplne bokom. Ja si myslím, že nemohol preto, lebo definitívne sme túto problematiku vyriešili až v novele zákona v roku 2004, takže ÚRSO konal v tom čase podľa vtedy platného zákona. No ale čo je podstatné, čo je podstatné na tomto rozhodnutí Ústavného súdu, že na základe tohto rozhodnutia podali sťažovatelia, tieto právnické osoby žalobu o náhradu škody, ktorá im vznikla zvýšením cien. Zdá sa vám to absurdné? Podali žalobu na štát, že zvýšením cien im bola spôsobená škoda a žiadajú náhradu. Takéto rozhodnutie Ústavného súdu ja považujem za úplne absurdné. Namieste stojí otázka, že chráni ústava podnikateľa pred konkurenciou? Nechráni. Zaručuje ústava podnikateľovi, že bude mať úspech v podnikaní? Nezaručuje. A preto argumenty sťažovateľov nasvedčujú, že im ide viac o dosiahnutie ekonomických výhod ako o transparentnosť normotvorby. A za rovnako absurdné považujem aj definovanie ujmy škody, ktorá týmto súkromným spoločnostiam vznikla. Použijem alebo pomôžem si s dôvodnením sťažovateľov, že zisk je priamo závislý od ceny energií, keďže ceny energií úrad nastavil vysoko, ani nemôžu dosahovať zisk. A túto ujmu im má nahradiť štát. Absurdné a neskutočné. Ak som na začiatku povedal, že ste si navolili politicky len vlastných nových ústavných sudcov a dáme to do súvislosti napríklad s rozhodnutím tohto senátu Ústavného súdu, ktorý o tomto rozhodoval, tak ak sme my pri voľbe ústavných sudcov apelovali na profesionalitu, odbornosť a morálnosť, tak sme vedeli prečo. A to preto, aby občania na základe aj takýchto rozhodnutí Ústavného súdu sa nemuseli skladať právnickým osobám zo svojich daňových peňazí na ich zisk. Som veľmi zvedavý a veľmi ma zaujíma, ako sa budú sťažovatelia na všeobecnom súde brániť a vyčísľovať túto ujmu, keďže ich firmy nešli do likvidácie a dosahovali zisk. Som veľmi zvedavý. Poznámka na mimosúdnu dohodu so sťažovateľmi v súvislosti s touto novelou dostáva v súvislosti s rozhodnutím Ústavného súdu a s tou žalobou úplne iný rozmer a úplne inú podobu. Prečo sa mimosúdne dojednávať o miliardách korún? Na základe akých dokumentov chce vláda Roberta Fica sa mimosúdne dohodnúť so súkromnými spoločnosťami? Tým, že sa vláda bude tváriť a tvrdiť, že ak sa nedohodne mimosúdne, môže prehrať viac? Ak môže vláda prehrať, tak prečo sa sťažovatelia chcú mimosúdne dohodnúť na oveľa menšej sume, akú si vyčíslili? Tých spomínaných 2,7 mld. korún v liste predsedovi vlády Robertovi Ficovi od právneho zástupcu sťažovateľov doktora Fogaša je už po zľave od sťažujúcich sa. Už dali zľavu, už nechcú 17 miliárd, už chcú iba 2,7. Ja byť na ich mieste, ja byť na mieste sťažovateľov, tak sa súdim a vysúdim viac. Ale toto by som urobil len vtedy, ak by som mal šancu vyhrať a mimosúdne by som sa chcel dohodnúť vtedy, ak nemám šancu vyhrať. A oni zjavne nemajú šancu vyhrať, keď sa tlačia do mimosúdneho vyrovnania. Som presvedčený, že ten, kto sa chce brániť na súde, to je práve súčasná regulačná rada. A ten, kto sa chce dohodnúť, je súčasná vláda. A nie náhodou § 19a vo vašej novele, pán minister, že dňom účinnosti tohto zákona sa končí funkčné obdobie súčasnej regulačnej rady, nie je náhodou o tomto? O tomto si myslím, že je práve návrh tejto novely a § 19a a myslím si, že jedným z cieľov tohto zákona je dostať týchto ľudí preč, odstaviť ich, a keď nemáte zákonné dôvody, tak to jednoducho zmeníte, ako ste napríklad zmenili zákon o Úrade na dohľad nad zdravotnou starostlivosťou. A preto otázka, čo získa občan tým, že privátnym spoločnostiam vyplatíte zo štátneho rozpočtu 2,7 mld. korún je úplne namieste. A ak uvažujete na odškodnení časti právnických osôb, tak očakávam, že vláda odškodní aj každého jedného občana, lebo aj on utrpel ujmu tým, že sa zdvihli ceny energií. Je to predsa voči občanom neférové, ak odškodníte súkromné právnické osoby alebo 6 právnických osôb a občanov nie. Čo povedať na záver? Dámy a páni z koalície, skúste sa nad týmto zákonom zamyslieť. Zamyslieť sa nad jeho podstatou, zamyslieť sa nad tým, prečo sa vláda s ním tak ponáhľa, dokonca sme ho mali prerokovať aj v skrátenom legislatívnom konaní. Prečo sa tlačí na prijatie zákona, ktorý je v rozpore s vnútornou legislatívou, dokonca s ústavným zákonom, ktorý je v rozpore s legislatívou Európskej únie a ktorý uzatvára slovenskú energetiku do hraníc, spochybňuje investície do nej a jednoducho ohrozuje bezpečnosť, energetickú bezpečnosť na Slovensku. Pán podpredseda, dámy a páni, to je všetko, čo som chcel vo svojom príhovore povedať. Ďakujem vám. (Potlesk.)