M. Maďarič, minister kultúry SR: (2008-11-05):
Samozrejme, fond nie je nová myšlienka. Ani som to nikdy netvrdil. Aj som sa k tomu svojím spôsobom priznal. A to platí aj o iných veciach, ktoré sa dejú v oblasti kultúry. Takisto priznávam alebo si myslím, že v kultúre dôležitejšia ako kdekoľvek inde je kontinuita. Takže tam, ak chcete, prijímam aj vašu kritiku, že niekedy sa pracuje s vecami, ktoré boli jednoducho buď pripravené, alebo predpripravené. Niekde prichádzame aj s novými vecami. Ja to považujem za správne. A dúfam, že aj v budúcnosti bude existovať v tejto oblasti kontinuita. Iná vec je, že, samozrejme, v čase sa tie názory vyvíjajú. A určite dnešný návrh je iný alebo líši sa v niečom ako ten, ktorý sa nepodarilo v roku 2002 presadiť. Čiže je veľmi dôležité v určitých situáciách, aby sa nejaká myšlienka nielen vytvorila a napísala, ale aj presadila. Preto bolo od začiatku mojím záujmom presadiť návrh vzniku Audiovizuálneho fondu. A ak som použil slová, ktoré sa vás dotkli, pán poslanec, ktoré ste teraz tuná spomenuli, tak ale spomeňme si aj korektne, že ten váš postoj v prvom čítaní bol popri vznesení mnohých pripomienok globálne odmietavý, vrátiť naspäť. V tomto zmysle som formuloval ten postoj, ktorý by som si nedovolil povedať dnes. Takže aby to bolo jasné, pretože bojujeme aj politicky. A je x iných tém, kde viem s SDKÚ politicky bojovať a uštedrovať nejaké rany, ale určite pre mňa táto oblasť nie je tá, kde mienim získavať politické body. Bola to jednoducho vtedy reakcia na ten postoj, ktorý bol v zásade odlišný ako ten dnešný. Som rád, že s pánom poslancom Rafajom sme dospeli ku kompromisom. To avizoval už v prvom čítaní, že bude chcieť zmeniť ten postupný úbytok reklamy v Slovenskej televízii. Vnímajte to ako naozaj kontext viacerých zákonov a opatrení, ktoré na ministerstve kultúry vznikajú a ktoré sa priamo alebo nepriamo Slovenskej televízie dotýkajú. Nakoniec, ten úbytok 600 mil. nie je celkom teda dnes už pravdivý, keď sme sa dohodli, ak prejde pozmeňujúci návrh pána poslanca a bude tam ten úbytok o pol percenta v tom roku 2009. Ale čo je hlavné. My dnes hovoríme o tom, že bude zmluva so štátom. A tam by sme možno mohli nájsť aj styčné body s vami, ktorí presadzujete v poslednom období v podstate zavesenie financovania Slovenskej televízie totálne na štátny rozpočet. Takže ja tam vidím v budúcnosti také plynulé vykrývanie na jednej strane úbytkov. A som rád, že pripúšťate aj vy, že je to úplne legitímne, z verejnoprávnej televízie tú reklamu dostávať preč alebo ju redukovať, lebo tým pádom vytvárame úplne iné kritériá aj na vznik programu v Slovenskej televízii. Takže len chcem upozorniť, že je to niekde nejakým spôsobom kompenzované. Konsenzus. No ja som to myslel, že jednoducho bola tu snaha so všetkými hovoriť. To, že niektoré subjekty sa nejakým spôsobom s týmto zákonom nevedeli vyrovnať alebo nevedeli sa vyrovnať s nejakou dikciou niečoho alebo že ministerstvo financií rigidne trvalo na tom, že nejaká formulácia byť nemôže, to ešte ale neznamená, že tento zákon nevznikal v diskusii s tými, ktorí diskutovať chceli. Ale žiadny zákon predsa nikdy nakoniec neprechádza tak, že je tam 100-percentný súhlas všetkých. A nakoniec, toto je taká citlivá oblasť, nie je vôbec náhoda, že tie myšlienky na vznik takéhoto fondu boli od roku 1990 a že v roku 2002 boli zablokované. A nie vždy bola aj tá blokácia vedená len dobrými odbornými argumentmi. Jednoducho tento fond je aj o peniazoch, áno, je to veľmi citlivé. A aj musíme takýmto spôsobom sa dívať na negociovanie v tejto oblasti. Ale súhlasím, čo povedala pani poslankyňa Vášáryová. Je to otvorenie priestoru alebo, ja by som to možno povedal presnejšie, je to vytvorenie podmienok. A, samozrejme, ten priestor sa dá v budúcnosti aj nejakým spôsobom vylepšovať. No ale to podstatné teraz po tom zriadení fondu bude na tvorcoch, áno, ak im vytvoríme podmienky. A my by sme mohli s pani poslankyňou určite viesť dlhé debaty detailné, kto je rozhodujúci v tvorbe, samozrejme, dramaturgovia, samozrejme, scenáristi a tak ďalej a tak ďalej. Ale jednoducho musíme vytvoriť podmienky na to, aby sa títo ľudia mohli realizovať, aby v konečnom dôsledku aj táto oblasť slovenskej kultúry minimálne sa vrátila k tomu, na čo sa dnes pozeráme aj s istou nostalgiou v tých reedíciách tých filmov za tie dekády, ktoré vychádzajú cez filmový ústav. A vidíme, že bolo tam aj veľa kvality, ak si odmyslíme niekde nejaké jednoducho dobové klišé alebo proste daň tomu obdobiu. Chcel by som sa vyjadriť aj k návrhu pani poslankyne Tóthovej. Je to asi dobrý zámer, ktorý sa snažila sformulovať, ale veľmi nešťastne ho sformulovala. A je naozaj do veľkej miery nerealizovateľný. Po prvé, máme dnes zákony, a to aj ona pripustila, ktoré hovoria o tom, ktoré obsahy sú prípustné alebo neprípustné. Potom treba zobrať do zreteľa aj to, že proces filmovej tvorby, tvorby filmového diela má nejaké etapy. A na začiatku, keď je námet alebo scenár, my vieme povedať, aká je téma, ale to vyznenie filmu môže byť úplne prekvapujúce a nedá sa jednoducho v zárodku povedať, že výsledkom toho scenára bude film, ktorý zníži sebavedomie národa alebo bude dehonestovať rodinu, alebo zníži citlivosť na neľudské a brutálne správanie. V umení je to vždy veľmi subjektívne a rozhodujúci je výsledok, pretože antické tragédie a shakespearovské tragédie sú plné krvi a plné vrážd a napriek tomu ten výsledok je humanistický a je zušľachťujúci. Ale keby si možno niekto prečítal ten námet, nakoniec Shakespeare často čerpal z nejakých námetov, no tak by povedal, no tak toto ďalej nepustíme, pretože toto tuná bude proste taká brutalita. Čiže aj z tohto hľadiska to nie je šťastný pozmeňujúci návrh. A hovorím, aj tie pojmy, zníženie sebavedomia národa, to je naozaj otázka. Keď vznikne slovenský film mierumilovný, rodinný, ale strašne gýčovitý a nekvalitný, tak možnože vo mne to zníži sebavedomie, že sa budem možno hanbiť za tých tvorcov. A u niekoho iného zníži sebavedomie národa to, keď nejaký filmár pojedná kriticky o niektorých stránkach našej súčasnosti. Tieto veci predsa musia posudzovať diváci alebo, dajme tomu, keď sa dostaneme do polôh naozaj zjavnej nejakej propagácie násilia, no tak jednoducho vysielatelia. Čiže tam by mala byť možno, ak chceme, a na to máme dnešné zákony, daná nejaká červená niečomu. A je pravdou, čo povedala poslankyňa Vášáryová. Ja si to tiež pamätám, že bolo obdobie, keď z našich významných režisérov Dušan Hanák napr. konkrétne zápasil s tým, že jeho filmy, keď boli robené schvaľovacie projekcie, boli kritizované, že tam používa škaredých naturčíkov ako hercov, že tá realita jednoducho je iná a že svojím spôsobom uráža a tak ďalej. Nevracajme sa tam, my dokonca týmto návrhom by sme sa vrátili ešte ďalej, pretože my by sme ani nedovolili ani len nakrútiť ten film. Takže pri všetkej úcte a chápaní toho, ako aj vnímam iné aktivity pani poslankyne, že jej návrh je vedený dobrým úmyslom, nie je dobre sformulovaný a myslím si, že do tohto zákona nepatrí. Ja by som chcel požiadať teda poslancov, aby tento pozmeňujúci návrh nepodporili. To je z mojej strany všetko. Ešte raz chcem poďakovať za veľmi vecnú a korektnú diskusiu o tomto návrhu zákona v druhom čítaní. Ďakujem.