Jahnátek, Ľubomír, poslanec NR SR (2011-05-17):
Vážený pán predseda parlamentu, vážený pán minister, ctené poslankyne, páni poslanci, ja osobne vítam každú iniciatívu, ktorá smeruje k tomu, aby sme prilákali čo najväčší počet investorov na Slovensko. Slovenská akadémia vied vypracovala v roku 2009 Víziu rozvoja Slovenska do roku 2030 a neskôr túto víziu rozpracovala do Stratégie rozvoja do roku 2020, kde jasne dokázala a preukázala, že rozvoj slovenskej ekonomiky, hlavne rast HDP, nie je možný bez ďalšieho masívneho prílivu zahraničných investorov vzhľadom na to, že výkonnosť slovenskej ekonomiky ešte bude stále na nedostatočnej úrovni na to, aby sa slovenská ekonomika dokázala rozvíjať vlastnou cestou. Čiže je potrebné vytvárať podmienky, ktoré prilákajú investorov, a nehovorme teraz len o zahraničných, hovorme o investoroch ako takých, lebo každý investor má rovnakú hodnotu a má rovnaký cieľ: podnikať, vytvárať hodnoty, vytvárať zisk, a tým vlastne prispievať aj do štátnej kasy formou odvodov a daní. Preto ja vítam aj iniciatívu ministerstva hospodárstva, že chce urobiť nejaké kroky, aby sa investori prilákali na územie Slovenskej republiky. Bohužiaľ, však tento zákon, ktorý ste predložili, je v určitej časti krokom späť, ktorý definuje stav, ktorý tu už bol predtým, a na druhej strane otvára neobmedzený priestor, ktorý jednoducho slovenská ekonomika a štátny rozpočet nebude vedieť utiahnuť. Konkrétne, pán minister, vrátili ste sa naspäť na hodnoty investičnej pomoci alebo povinnej výšky investovania, ako to bolo pred rokom 2007. My by sme si mali v prvom rade ozrejmiť, v akých prípadoch by mal štát vstupovať formou investičnej pomoci ako formou štátnej pomoci do podnikateľských subjektov. V žiadnom prípade si nemyslím, že štát v najbližších rokoch a možno v najbližších desiatich rokoch, minimálne, nebude mať v štátnom rozpočte dostatok prostriedkov, aby vedel vyhovieť každému podnikateľskému subjektu. Preto musí robiť určité separačné kritériá, podľa ktorých jasne vydefinuje a dopredu oznámi investorom, za akých podmienok sa môžu uchádzať o štátnu pomoc. V novele zákona o investičnej pomoci, ktorú sme my, myslím, že v roku 2007 predložili do parlamentu a parlament schválil, sme rozdelili podnikateľov do troch základných skupín. Malí podnikatelia, živnostníci, ktorí mohli dostávať pomoc formou Národnej agentúry pre malé a stredné podnikanie formou štrukturálnych fondov Európskej komisie z tej schémy de minimis a vlastne cez záručné fondy Národnej agentúry. Stredné podniky mali možnosť čerpať pomoc pre svoje podnikanie cez štrukturálne fondy a len veľké investičné projekty mohli ísť cez priamu investičnú pomoc. Tam boli tri formy tej investičnej pomoci, to zachovávate, to je v poriadku. Len my sme úmyselne zdvihli tu latku na vtedajších 800 mil. korún, vy ste to teraz vrátili na 420 a pred našou novelou to bolo 400 mil., čiže ste to vrátili naspäť do tej polohy. A my sme to úmyselne dávali na vyššiu polohu, lebo už vtedy sme mali pocit, že jednoducho nedokážeme tie malé projekty saturovať zo štátneho rozpočtu, lebo tie prostriedky budú použité zo štátneho rozpočtu a jednoducho ten nával bol tak obrovský, že to sa nedalo jednoducho všetko akceptovať, hlavne pre tie malé podniky. Preto je veľmi dôležité, aby si štát ako prioritu postavil, že vstúpi do investičnej pomoci pri veľkých projektoch. Prečo? Jednoducho. Veľký projekt, či je to, to sú vlastne tie známe projekty, či z elektrotechnického, automobilového priemyslu, prichádzajú nielen formou ako jeden investor, ale tento veľký investor ťahá za sebou celú skupinu subdodávateľov, vždy to bolo 6, 8, 10, 12, 14 subdodávateľov, ktorí dávali komponenty do tej finálnej výroby, ktorí museli prísť na Slovensko, museli prísť za tým veľkým investorom, či dostali štátnu pomoc, alebo nedostali štátnu pomoc, lebo dostali to právo byť investorom pre tú veľkú investičnú pomoc. V tom bola určitá tá taktika štátu, že podporme veľkého, ja neviem Samsung Voderady, ale nevieme podporiť všetkých. Samozrejme, tam bol obrovský tlak toho veľkého investora, podporte nám aj tých našich malých subdodávateľov. Ale tam bola vždy vôľa toho štátu, že štát nemusel ísť, a jednoducho sme povedali, nespĺňajú kritériá povinných 800 mil., ktoré museli priniesť do investičného procesu. Preto je veľmi potrebné, aby sme sa sústredili na veľkých investorov, lebo veľkí investori nám tých malých donesú, či štátnu podporu dostanú, alebo nedostanú. Ale vy vo vašom zákone už ste po prvé znížili tú latku 800 mil. slovenských korún, lebo hovorím rok 2007, 800 mil. ste znížili na 420, čiže ste to posunuli celé o jednu triedu nižšie, čiže tým bude oveľa väčší problém to celé uspokojiť. A ja si myslím, že to nie je dobrá cesta. Skutočne, poďme po veľkých a veľkí nám donesú aj tých subdodávateľov. Ďalší problém, ktorý tam máte, je, že ja keď som si ten bod 18 prečítal, a nechcem ho teraz celý citovať, ale len kúsok z neho, že „ministerstvo do desať dní po doručení žiadosti oznámi investorovi, že či spĺňa, alebo nespĺňa kritériá“, a potom, čo je podstatné, „a do 30 dní od doručenia posudku vypracuje návrh na poskytnutie investičnej pomoci, v ktorom uvedie: intenzitu pomoci, formu investičnej pomoci, výšku investičnej pomoci podľa jednotlivých foriem“ atď., nebudem ďalej čítať. Táto formulácia v mojom vnímaní znamená, že v podstate má každý automaticky právo, každý dostane investičnú pomoc. Vy ste si nenechali nejaké separačné kritérium, ktoré by povedalo, ktoré projekty pôjdu, ktoré projekty nepôjdu, hlavne z hľadiska zamerania, lebo štát a vízia Slovenska do roku 2030 jasne hovorila, ktoré oblasti hospodárstva by sa mali preferovať a ktoré oblasti jednoducho nie je potrebné vzhľadom na ten potenciál Slovenska nejak intenzívne podporovať, ale skôr len využívať efekty z niektorých sektorov. Mňa trošku mrzí, že ja som v slovníku súčasnej vlády nikdy nepočul slovo stratégia, vízia do roku 2030, ako keby tento materiál neexistoval. Ba dokonca keď som sa rozprával s autormi tejto správy, lebo to boli všetko renomovaní vysokoškolskí profesori, ekonómovia, ľudia z Akadémie vied, dokonca im bolo vyhrozené, že to si ešte „vypijú“, že urobili za vlády Roberta Fica takúto stratégiu. Je to choré, je to smiešne a hlavne je to kontraproduktívne. A keby sme zohľadnili tú stratégiu, či s výhradami, či bez výhrad, ale aspoň by sme si osvojili, že ktoré sektory máme podporovať v budúcnosti pre rozvoj slovenskej ekonomiky, možno by sme už v tom bode 18 ten § 10 ods. 4 mohli aj zadefinovať, že ktoré projekty majú nárok na uchádzanie sa o štátnu pomoc a ktoré projekty nemajú. Ale takto je to v jednej rovine a vlastne každý, kto príde s hocičím, čo príde, a bude to mať hodnotu 14 mil. eur investovaných v tej najhoršej alebo v tom západoslovenskom kraji, aby som to zjednodušene povedal, a podstatne menej, lebo to sa potom znižuje na 200 a 100 mil. pri tých znevýhodnených regiónoch, jednoducho kto príde, podľa tohto znenia má automaticky nárok na štátnu pomoc. No ja si to neviem predstaviť, ako bude reagovať ministerstvo financií, lebo za mesiac musíte do vlády predložiť minimálne 50 takýchto projektov. Lebo takých projektov je desiatky a desiaty a stovky. A tam máte takisto v tom zákone definované aj štátnu pomoc pre malé a stredné podniky. Síce po notifikácii v Európskej komisii, ale zaradili ste aj túto kategóriu. Kto pôjde investovať pár desiatok miliónov korún a má dostať od štátu investičnú pomoc – ešte raz, nehovorme o finančnej pomoci, lebo na začiatku som povedal, že tá finančná pomoc pre takéto typy podnikateľov bola jasne definovaná v iných zdrojoch, ale cez štatút alebo inštitút investičnej pomoci to je jednoducho nemožné. Mne to celé naznačuje, že chcete urobiť veľký počet investičných projektov, aby to marketingovo dobre znelo, ale na druhej strane ten štátny rozpočet vám to nebude schopný absorbovať. Skutočne, ten štátny rozpočet je napnutý. Veď už myslím si, že po prvom roku vládnutia to viete, a preto zvážte ešte raz tie kritériá, pre ktoré by mali byť investičné pomoci skutočne poskytované. Pán minister, prečo sme my pri nastavovaní štrukturálnych fondov z Európskej komisie povedali, že štrukturálne fondy nemôže čerpať podnikateľský subjekt, ktorý má buď viac ako tisíc zamestnancov, alebo obrat viac ako jeden a pol miliardy korún? No jednoducho z toho dôvodu, že tieto veľké podniky majú dostatočný aparát ľudí, ktorí by vedeli pripraviť oveľa kvalitnejšie projekty ako stredné podniky a tie stredné podniky by boli v nevýhode a vlastne tým stredným podnikom by sa potom nič neušlo. Zas by to zhltli len tí veľkí. A my sme povedali: Nie. Veľkí, vy bojujte o investičné stimuly, investujte minimálne 800 mil. a môžte dostať štátnu podporu v troch formách, na akých sa dohodneme, ale stredných nám nechajte na štrukturálne fondy, na tie tzv. veľké výzvy štrukturálnych fondov. A malých, tam sme znovu limitovali a jasne sme povedali, kto má možnosť čerpať z tej štruktúry de minimis. Tam sme zas nedovolili tým stredným, aby zobrali peniaze tým malým, ten objem peňazí, ktorý bol vyčlenený, aby im ich zobrali, lebo vždy ten slabší ťahá za horší koniec a má vždy menšiu šancu dostať tieto prostriedky. Preto si myslím, že bolo by potrebné tento zákon dopracovať. Vytvoriť tam jasné kritériá, za ktorých je možné, nie je možné, pre koho je možné čerpať tieto investičné prostriedky a nepustiť to na takú voľnobežku, ako je to teraz urobené v návrhu tohto zákona. Ešte raz opakujem, pán minister, ja vítam iniciatívu a určite, pokiaľ budú jasne nastavené pravidlá, budem za každú novelu zákona, lebo aj zákon o investičnej pomoci treba novelizovať, lebo to podnikateľské prostredie sa vyvíja, čiže to, čo platilo v roku 2007, nemusí platiť o rok, o dva, o 10 rokov, určite nie. Ale neurobme z toho úplne voľný materiál, v ktorom sa každý nájde a každý sa potom bude nebodaj súdiť so štátom, že prečo ten dostal investičnú pomoc a prečo som ja nedostal investičnú pomoc. Je to skôr rada, požiadavka ako človeka, ktorý štyri roky v tomto robil, než ako nejaké politické stanovisko. Ale v každom prípade si myslím, že tento zákon treba prepracovať. Ďakujem.