Remišová, Veronika, poslankyňa NR SR (2016-09-23):
Ďakujem veľmi pekne. Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne poslankyne, vážení kolegovia poslancovia, pokračujeme v schôdzi, ktorú svojvoľne a bez akéhokoľvek právneho základu prerušil predseda parlamentu Andrej Danko. Andrej Danko a Robert Kaliňák zdieľajú jednu spoločnú slabosť, a síce lásku k totalite. Obaja si spravili zo svojej funkcie, z verejnej funkcie, svoje mocnárstvo, kde si chcú proti všetkým pravidlám a zákonom presadzovať svoje mocenské chúťky a ambície. Doteraz sme hovorili väčšinou iba o tom, ako pán Kaliňák obchodoval s pánom Bašternákom, ako obhajoval platbu 12 mil. eur v hotovosti, o jeho dobe kešu, ale nehovorili sme o tom, aký je vlastne Robert Kaliňák minister vnútra. Robert Fico na obhajobu pána Kaliňáka v zásade povedal len jednu vec a povedal toto: „Kaliňák je historicky najlepší minister vnútra, akého Slovensko malo.“ Pozrime sa však teraz na to, ako vyzerá ministerstvo vnútra za ministrovania Roberta Kaliňáka. Túto tému načal na minulej schôdzi Daniel Lipšic a ja budem pokračovať citáciou jedného z mnohých mailov a listov, ktoré dostávame od samotných policajtov. A ten policajt píše: „Dovoľte mi, aby som vás informoval o dianí v slovenskej polícii po voľbách v roku 2012, keď sa vrátil do ministerského kresla pán Kaliňák. Po svojom nástupe odvolal policajného prezidenta a takmer všetkých krajských riaditeľov, samozrejme, bez uvedenia dôvodu. Vymenoval si potom svojich a tí robili čistky ďalej. Nemuselo by byť na tom nič neobvyklé, ak sa však postupuje podľa odbornosti, praxe a nejakých konkrétnych dôvodov, čo však za Kaliňáka neplatilo. Policajti sú platení z verených financií a pánu Kaliňákovi bolo jedno, koľko táto čistka bude stáť štát. A veru stála a stojí dodnes. Veľa policajtov v produktívnom veku za takýchto nedôstojných podmienok muselo odísť alebo pracovať, avšak chceli tam ostať, avšak pracovať bez poníženia. Naopak, Kaliňák zobral späť tých, čo boli v minulosti k nemu lojálni. Vo svojich súkromných firmách by spomínaný pán takúto čistku nikdy neurobil, neposadil by na stoličku niekoho len preto, že kamoš a splní mu každé želanie. Avšak čo? Zo štátneho krv netečie. Polícia je dlhodobo napadnutá rakovinou a vyliečiť to bude ťažké. Podstata je, že pán Kaliňák rakovinu nelieči, ale naopak, mal dosť času na to, aby niečo s tým urobil. Jeho však viac zaujíma biznis a potrebuje keš, lebo si uvedomuje, že raz bude tomuto koniec a už také možnosti nebudú. Radšej na pozícii neschopný blbec, ale poslušný, ktorý zadá nezmyselné úlohy, aby sa nestihlo urobiť to, čo je podstatné, ako človek, čo chce vidieť, počuť, riešiť skutočný zločin. Preto nemôže rakovinou napadnutá polícia nič vyšetriť, pretože keď sa nejaká, v úvodzovkách, bunka v Policajnom zbore zobudí, alebo zotaví, okamžite ju zožerú staré metastázy.“ Toľko list policajta. Ďalší policajti nám hovoria o tom, ako to je o situácii a kariérnom postupe na ministerstve vnútra. O tom, ako sa funkcie nezískavajú za „pomáhať a chrániť občanov“, ale za vernosť alebo služby ministrovi Kaliňákovi. A teraz tu budem dokumentovať na niektorých konkrétnych príkladoch. Najlepšou ilustráciou klientelizmu a kamarátkšeftov sú posty policajných pridelencov. Policajný pridelenec je niečo ako diplomatická pozícia. Plat policajného pridelenca je vyšší ako plat policajného prezidenta, skladá sa z domácej a zahraničnej zložky, a policajný pridelenec má mnoho príplatkov za hodnosť, údržbu, za riadenie vozidla, prídavok za výsluhu rokov a tak ďalej atď. Tento plat sa môže vyšplhať až na 9-tisíc eur, čo je porovnateľné, ak nie vyššie ako plat veľvyslanca. Na posty policajných pridelencov do zahraničia by mali ísť teda šikovní, bezúhonní a jazykovo dobre vybavení pracovníci, aby nám, samozrejme, v zahraničí nerobili hanbu. Pozrime sa na to, aká je skutočnosť. Minister vnútra sa údajne nechal počuť, že tieto posty sú výlučne za odmenu. Nerobia sa na ne konkurzy. A letmý pohľad na mená policajných pridelencov, ktorí sú v súčasnosti vyslaní do zahraničia, nám napovie, že skutočne ide o ľudí, ktorí si to „zaslúžili“. A teraz konkrétne. Na poste policajného pridelenca v Belehrade je Henrich Forai. To meno je vám určite známe, áno, je to brat Marcela Foraia, bývalého riaditeľa Všeobecnej zdravotnej poisťovne, ktorý podpísal slávne zmluvy s tetou Ankou. Na poste policajného pridelenca vo Veľkej Británii je pani Andrea Stromčeková, asi aj toto meno je vám povedomé. Áno, je to sestra štátneho tajomníka pána Viktora Stromčeka, ktorý je zodpovedný za plánovaný obchvat Bratislavy, ktorý pôvodne počítal s miliardovým predražením. V prípade pani Stromčekovej, ktorá ešte pred pár rokmi vybavovala personálne záležitosti na Prezídiu Policajného zboru, ide skutočne o taký kariérny postup, o akom bežný policajný dôstojník nemôže ani len snívať. Policajným pridelencom v Moskve sa stal pán František Posluch, človek, ktorý bol v minulosti vyšetrovaný v kauze podozrenia zo zneužitia právomoci verejného činiteľa. Uniknuté policajné záznamy z tohto prípadu sú ďalším príkladom, akým zvláštnym spôsobom sa dá riadiť polícia, keď ide o záujem niektorého nášho človeka. Na novovytvorenom poste policajného pridelenca pre Čiernu Horu v Podgorici je bývalý policajný viceprezident Michal Kopčík. Asi aj jeho meno vám je povedomé, o ňom sa totiž v nedávnom článku v Trende písalo toto, citujem: „Stíhaný Milan Chovanec do najmenších podrobností porozprával, ako prevádzkoval svoju fabriku na výrobu vratiek DPH. Fungovala dlhé roky preto, lebo mu potrebné krytie poskytovali traja ľudia: Stanislav Kubánek, regionálny šéf SMER-u – SD v Prešove, Jozef Buček, štátny tajomník na ministerstve vnútra, a policajný viceprezident Michal Kopčík.“ Môžeme si klásť otázku, načo máme na Balkáne až troch policajných pridelencov? Jedného v Záhrebe, druhého v Belehrade a tretieho v Podgorici. Špeciálne vyhadzovať 
100-tisíc eur ročne na policajného pridelenca v Čierne Hore, v štáte, ktorý má len o trochu viac obyvateľov ako Bratislava, mi príde úplne absurdné. V Českej republike, ktorá má dvakrát toľko obyvateľov ako Slovensko, stačí na celý Balkán jeden jediný pridelenec. A takto by som mohla pokračovať ďalej. Ozývajú sa nám policajti, ktorí sú znechutení, frustrovaní, majú toho plné zuby a ostávajú v Policajnom zbore len preto, že ich drží viera v zmysluplnosť ich poslania a v to, že sa raz pomery zmenia. Ak je toto najlepší minister vnútra, akého kedy malo Slovensko, tak ďakujem pekne. Vizitkou dobrého ministra je transparentné ministerstvo, motivovaní policajti, ktorí sú vo výkone svojich služobných povinností slobodní, a policajti, ktorým nikto nediktuje, kto je náš človek, kto je nedotknuteľný a kto je len obyčajný občan. (Reakcia z pléna.) Pán Kaliňák, vy síce... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)