D. Lipšic, poslanec: (2008-02-14):
Ústavný súd v rozhodnutí spred dva a pol roka identifikoval štyri podmienky, podľa ktorých by vyrovnávacie opatrenia mohli byť ústavne konformné. Boli to: podmienka dočasnosti, podmienka rámcového vymedzenia metód, podmienka predmetu a kritéria na vymedzenie obsahu a potom formálna podmienka, ktorú odcitujem: „V ústavnom poriadku Slovenskej republiky sa uznáva ako všeobecne akceptovaný prístup k zabezpečeniu rovnosti v právach len také vychýlenie z univerzálneho chápania rovnosti, ktoré má výslovný ústavný základ.“ To sú mladiství, to sú ženy, to sú zdravotne postihnutí v pracovnoprávnych vzťahoch, lebo to má výslovný ústavný základ. A to nám potvrdil aj Ústavný súd. Aplikujúc tieto kritériá na § 8 a) antidiskriminačného návrhu novely zákona sa dá povedať, že vo vzťahu k dočasnosti je táto podmienka splnená. Pokiaľ ide o cieľ a podmienky, tak môžeme povedať, že rovnako ustanovenie § 8 a) ods. 2 písm. b) a c) sú v poriadku z hľadiska toho, čo požadoval Ústavný súd, aj keď implicitne, každopádne to nevylučuje ústavne konformnú aplikáciu. Rámcové vymedzenie metód je síce sporné, ale nejaké je a zostávajú na polemiku dve veci. Predmet a kritériá a výslovný ústavný základ. A to je snahou riešiť v pozmeňujúcom návrhu, ktorý predloží pán predseda ústavnoprávneho výboru. Ten predmet, samozrejme, bude vždy sporný, pretože výpočet v § 8 ods. 1 písm. a) až c) je demonštratívny a dokonca v jednom z písmen je ďalší demonštratívny. Čiže máme demonštratívny výpočet v demonštratívnom výpočte. Výslovný ústavný základ, ako som spomenul, samozrejme, existuje u žien, mladistvých a osôb zdravotne postihnutých, k čomu smeruje pozmeňujúci návrh pána poslanca Mamojku, aby tam neboli kritériá, ktoré ústava vyslovene zakazuje, ktoré boli v predchádzajúcom zákone a to je etnický a rasový pôvod. Teraz, samozrejme, že zákon dáva len akúsi rovnosť v šanciach. Nedáva rovnosť výsledku a v tomto ja hlboko s pánom predsedom výboru pre ľudské práva nesúhlasím. Vážim si jeho názor, ale nesúhlasím s ním ani len ústavnoprávne, ani hodnotovo. Preto stručne poviem môj názor na otázku tzv. pozitívnej diskriminácie, a potom poviem možno aj návrh riešenia alebo proste snahu vyvolať diskusiu o riešení, ktorá by viedla k zlepšeniu situácie v segregovaných komunitách. Osobne si myslím, na rozdiel možno od niektorých kolegov, že každá diskriminácia je zlom. Každá jedna. Negatívna aj pozitívna. Pozitívna diskriminácia nemôže byť dobrá len preto, že osoby, ktoré sú postihnuté, nepatria k rasovej alebo etnickej menšine, ale patria k väčšine. Navyše, táto tzv. pozitívna diskriminácia posilňuje bežné stereotypy, že určité skupiny nie sú schopné dosiahnuť bez osobitnej ochrany založenej na charakteristike, ktorá nemá žiadnu súvislosť s osobnou hodnotou ľudskej bytosti, akýkoľvek úspech. Tento princíp vysiela signál o podradenosti určitej skupiny, ktorá by sa za rovnakých šancí nevedela presadiť. Nebudem hovoriť o ústavnoprávnych aspektoch a nielen o rozhodnutí spred dva a pol roka, ale aj rozhodnutí v roku ´98, kedy novela zákona o voľbách do orgánov samosprávy ustanovila kvóty pre národnostné menšiny. Kvóty podľa mojej mienky ponižujú ľudskú dôstojnosť a jedinečnosť všetkých, na ktorých sa vzťahujú. Sú nespravodlivé v princípe aj v praxi. Rozdeľujú spoločnosť a vytvárajú kasty. Priznávanie výhod a privilégií na základe farby pleti alebo etnického pôvodu so sebou prináša pocit nespravodlivosti a krivdy. Jednotlivci, ktorým môže byť kvótami odňaté právo rovnakej šance na prístup k zamestnaniu alebo k vzdelaniu, len ťažko pochopia, že je to cena, ktorú musia zaplatiť len preto, že patria k národnostnej alebo rasovej väčšine. Je nespravodlivé požadovať od nevinných ľudí znášať bremeno nápravy domnelých krívd, ktoré, aj keby boli reálne, rozhodne títo ľudia nespôsobili. Problém nápravy diskriminácie, ktorá nastala v minulosti, je zanedbateľný v porovnaní s problémom eliminácie zdroja tejto diskriminácie, našej náchylnosti klasifikovať a posudzovať ľudí na základe farby pleti alebo etnického pôvodu. Riešenie problému diskriminácie v minulosti, ktoré spočíva v zhoršení druhého problému, zhoršení problému našej náchylnosti posudzovať ľudí podľa farby pleti, nie je žiadnym riešením. Navyše, prijatie zvýhodnení pre rasové a etnické menšiny v sebe zahŕňa veľmi nepríjemnú potrebu vytvorenia mechanizmu zisťovania rasy a etnicity. To by sme nemali nikdy pripustiť. Ak aj budeme súhlasiť, že v minulosti prichádzalo k diskriminácii, neboli diskriminovaní Rómovia alebo Maďari, alebo Rusíni, ale boli to jednotliví muži a ženy, ako hovorí naša ústava, slobodní a rovní v dôstojnosti a v právach, ktorí boli obeťami diskriminácie. A riešením je, že už sa to nikdy nemôže stať. Preferenčné zaobchádzanie má za cieľ vyrovnať skóre. Jednotlivci, ktorí boli diskrimináciou poškodení, majú právo na nápravu. Ale neexistuje nič ako veriteľská či dlžnícka rasa alebo etnikum. Určite nie podľa našej ústavy. Cieľ, ku ktorému pôvodný návrh smeruje zavedením pozitívnej diskriminácie, a ku ktorému smeruje aj pozmeňujúci, rozširujúci návrh pána poslanca Nagya, je odstránenie znevýhodnenia marginalizovaných skupín, resp. osôb žijúcich v sociálnej exklúzii. Návrh, o ktorom diskutujeme a postoj pána poslanca Nagya však použil na identifikáciu týchto osôb nelegitímne ústavou priamo zakázané kritérium rasy a etnicity, teda kritérium, ktoré samo osebe nemá priamu súvislosť so znevýhodnením týchto osôb. Preto pozmeňujúci návrh pána poslanca Mamojku ide v smere, ktorý je ústavne akceptovaný, ktorý umožní pomôcť marginalizovaným komunitám a ako kritérium bude zlá sociálna a ekonomická situácia, a nie rasový či etnický pôvod. Dovoľte mi na záver ale povedať aj niečo ďalej v tejto oblasti. Možno niečo, čo nebude úplne politicky korektné. Vieme, že najväčší problém sú segregované rómske komunity. A vymýšľajú sa rôzne programy a niektoré z nich majú určitý efekt, podľa mojej mienky minimálny, ale majú. Podľa mojej mienky najväčší problém, či budú a už sú dnes nulté ročníky, asistenti učiteľov, najväčší problém je, keď sa dieťa z tejto segregovanej komunity vráti po škole naspäť do svojej komunity, do jej návykov, do jej zvykov, po pár rokoch základnej školy ide do špeciálnej školy, nikdy sa nezamestná a je v jednom bludnom kruhu. Zvažoval som, či to poviem verejne, ale asi to poviem, aj keď to nie je politicky korektné. A hovorím to s veľkou ľútosťou, že, žiaľ, v tých segregovaných komunitách je veľká časť strednej a staršej generácie stratená. Ak chceme ten bludný kruh preraziť, musíme to urobiť pri deťoch, pri tej najmladšej generácii, pri jej výchove, pri jej vzdelávaní, a preto sa musíme snažiť vytvoriť mechanizmus, ktorý z tohto prostredia, z tohto bludného kruhu nejakým spôsobom dostaneme. Jedným riešením sú internátne školy. Samozrejme, sú tam mnohé ústavné problémy, a preto by zrejme internátne školy boli možné len so súhlasom rodičov, áno, súhlasím, ale podľa mňa by mal štát mať mechanizmus, dajme tomu, finančného zvýhodňovania rodičov, ktorí by súhlasili s umiestnením svojich detí do internátnych škôl. Možno by to bolo finančne náročné, ale obávam sa, že inak ten bludný kruh nepretneme. A pamätám si, keď pred pár rokmi internátne školy spomenul bývalý veľvyslanec Európskej únie, tak z toho bol veľký škandál. No v poriadku, tak nech sa trošku bruselskí úradníci zdvihnú, ale nevidím iné reálne riešenie ako vytvoriť program, vytvoriť systém, ktorý vytrhne deti, žiakov, mladých ľudí, ale asi najmä deti, z týchto segregovaných komunít. Nikto z nás si nevyberá, kde sa narodí. A keď sa narodí malé dieťa v segregovanej komunite v úplnej sociálnej exklúzii, nie je to jeho vina a nie je to ani jeho vina, že potom je v bludnom kruhu. V bludnom kruhu, ktorý znamená, že nikdy neskončí základnú školu, že nikdy nebude zamestnaný, že možno bude negramotný. A preto, ak chceme reálne pomôcť nielen nejakými verbálnymi deklaráciami, nielen zákonmi. To nevyrieši len zákon. Ale to vyrieši aj to, ako to budeme cítiť v našich mysliach, v našich srdciach, tak jediná možnosť podľa mojej mienky je, finančne možno náročná, snažiť sa mladú generáciu z tohto prostredia vytrhnúť a integrovať ju do väčšinovej spoločnosti. Iná cesta podľa mojej mienky, ktorá bude mať efekt, ktorá je poctivá, zatiaľ predstavená nebola. Bol by som rád, keby v tomto aj vláda po diskusii, samozrejme, širokospektrálnej, podnikla kroky v tomto smere, v dobrom smere. Ďakujem veľmi pekne, pán predseda. (Potlesk.)