Žitňanská, Lucia, poslankyňa NR SR (2012-06-26):
Pekný deň prajem. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, vážená pani predsedajúca, ďakujem pekne za slovo. Teraz nemám žiadne, nič zásadné som neobjavila, ale keďže ide o ďalší zákon z toho tzv. ozdravného balíčka, tak si myslím, že to je pre tento rok tak vážna téma, že okrem eurovalu a toho, čo sa deje v Európe, neexistuje dnes na Slovensku vážnejšia téma, ako je ozdravný balíček a spôsob, akým ho vláda urobí, pretože v podstate to, akým ho vláda urobí aj s nadväzujúcimi krokmi bude ovplyvňovať život tejto krajiny na možno 10 rokov dopredu. A preto si myslím, že to je príležitosť aj pre nás neekonómov sa vyjadriť a zaujať politický postoj, pretože z tohto pohľadu je to výsostne politická, a, alebo aj politická téma a politická debata. A ja pozorujem, akým spôsobom sa pripravuje tento ozdravný balík, pozorujem veľmi vyrovnané rokovania a konsenzuálne výstupy Rady rozvoja a solidarity, ale zároveň som teda videla aj, že včera na tripartite ste sa tuším nedohodli, pán minister. A preto cítim potrebu povedať znova, že ma znepokojuje vláda, ktorá sa rozhodla znižovať deficit v podstate iba cez likvidáciu druhého piliera a súčasne ťahaním peňazí z ideologicky presne vybraných cieľov. Minulý týždeň to boli banky, teraz sú to regulované subjekty a vraj bohatí a živnostníci, tých ešte nemáme na stole, tí ešte len prídu a tí poslední na to asi aj najviac doplatia, pretože zjavne sú slabší vo vyjednávaní ako napríklad banky. Znepokojuje ma premiér, ktorý sa schováva za rady solidarity, za okrúhle stoly a áno, a celkom úspešne aj za „neschopnosť opozície dodať alternatívne návrhy“. Áno, znepokojuje ma premiér a vláda, ktorá za zatvorenými dverami, kde sedia ľudia zastupujúci a obhajujúci každý svoj parciálny záujem, sa dohodne so správcovskými spoločnosťami na nových parametroch druhého piliera bez tých, ktorých sa to naozaj týka, bez tých, ktorí zastupujú ľudí, ktorých sa to naozaj týka. A znepokojuje ma, keď sa najdiskutovanejšou témou ozdravného balíka stáva počet štátnych sviatkov, resp. ktorý štátny sviatok padne za obeť, pretože, myslím, že podstata tej témy je inde. A podstata tej témy v je v tom, že áno, nie je to o hľadaní nejakých všeobecne platných zázračných a neideologických riešení. Verejné financie sa dajú ozdraviť buď cez vyššie príjmy, alebo cez nižšie výdavky. Bodka. Medzitým nič nie je. A áno, je len a len na vás, aby ste vybrali pomer, v akom to urobíte. Je len a len na vás, aby ste šetrili, alebo si vybrali, či zvýšite dane, schválite rôzne mimoriadne odvody, vybrakujete druhý pilier, alebo či zvýšite DPH. Aj keď toto bolo ideologicky odmietnuté hneď na začiatku, aj keď je to úplne legitímna diskusia. Áno, nie je to o hľadaní zázračných všeobecne platných riešení. Také neexistujú. Ale je to o prevzatí politickej zodpovednosti za tie riešenia, pre ktoré sa rozhodnete – s plusmi, s mínusmi, s politickými nákladmi, áno, aj s nahnevanými voličmi. A preto treba o tom hovoriť, pretože schovávate sa za rady, najradšej za Radu rozvoja a solidarity, ktorá nie je žiadnym orgánom. Ničoho. To nie je poradný orgán vlády. To nemá svoj štatút. To je skupina ľudí, ktorí boli pozvaní za okrúhly stôl neformálne, kde každý obhajuje naozaj len svoj parciálny záujem, lebo lepšie sa dohodnúť, ako nechať valcovať „83-ku“, ako ukazuje príklad bánk. Áno, vystúpila som prvýkrát na túto tému, keď sme prerokovávali jeden z prvých návrhov zákonov ozdravného balíka, a cítila som potrebu vystúpiť znova. A prídu ďalšie zákony z tohto ozdravného balíka a vystúpim znova a znova, pretože naozaj som presvedčená o tom, že to nie je len ekonomická téma, ale je to politická téma, či sa to niekomu páči, alebo nepáči, či sa chceme tváriť, že to nie je pravda, či sa chceme schovávať za rôzne rady, alebo nie. A áno, je to najdôležitejšie alebo jedna z najdôležitejších tém tohto roka. Vadí mi, že nerokujeme o ozdravnom balíku v parlamente ako o celku. Povedala som to minulý týždeň a hovorím to dnes. Áno, poznáme ho. Strany ho dostali. Prečítali sme si ho v novinách, ale čítam aj to v novinách, že ste sa ešte nedohodli so všetkými záujmovými skupinami. Čítam aj to, že aj tento zákon, o ktorom teraz rokujeme, napadli zamestnávatelia, že nebol konsenzus na tripartite, ani ohľadom tohto zákona, o ktorom dnes rokujeme, a to je oficiálny orgán – tripartita – na rozdiel od Rady rozvoja a solidarity. A musím pripomenúť, že tieto zákony sú spojené nádoby. To znamená, ak sa dohodnete na niektorom zo zákonov inak, niekde vám možno budú chýbať peniaze, niekde prebývať, tak sa to dotkne spätne aj iných zákonov. A ja si myslím, že nemôžeme preto rokovať o týchto jednotlivých zákonoch samostatne, pretože to dopadne potom tak, že tu budeme v júli alebo septembri riešiť totálny chaos v rámci druhých čítaní so siahodlhými pozmeňujúcimi návrhmi, ktoré bude reflektovať tú naozaj finálnu dohodu, ku ktorej dospejete niekde na tripartite alebo Rade rozvoja a solidarity. Alebo je to všetko zásterka – aj Rada solidarity a rozvoja, aj tripartita a vy viete, ako ho chcete v konečnej podobe mať. Postupne nám ho predkladáte tento ozdravný balík a v konečnom dôsledku si ho v tejto podobe schválite. Iný záver z tohto spôsobu predkladania ozdravného balíka nevidím. A znova môžem len povedať, že vidím aj prázdne rady opozície, a znova môžem povedať, že ma veľmi mrzí, keď o téme, ktorá je naozaj asi nosnou, téma tohto roka a naozaj ovplyvňuje Slovenska na nasledujúcich možno až desať rokov neprebieha v parlamente jedna riadna ekonomická, ale aj politická diskusia. Ďakujem pekne. (Potlesk.)