Kaník, Ľudovít, poslanec NR SR (2012-12-13):
Vážená pani podpredsedníčka, vážený pán minister, vážená snemovňa, školstvo práve nie je tá oblasť, ktorej sa nejako tradične venujem, ale školstvo, ako aj mnohé iné otázky sú takisto aj o peniazoch a problémy, ktoré dnes, ktorým školstvo čelí, sú tiež, samozrejme, veľmi závislé od ekonomickej situácie a od peňazí. Koľko sa do školstva dávajú, aké priority, ktorá vláda dá na ktoré oblasti, a či školstvo je alebo nie je prioritou. Asi ťažko by sme našli vládu, ktorá povedala, že školstvo nie je prioritou. Ale je jasný rozdiel, keď sa pozeráme na jednotlivé praktické kroky jednotlivých vlád, sa pozrieme ďalej do minulosti, ktoré rôznym spôsobom k tomuto problému aj reálne pristupovali. Nechcel by som určite ale povedať, že ktorákoľvek z vlád včítane tých, ktorá, ktoré boli pravicové, prijala úžasne dobrý prístup, že nemáme spoluzodpovednosť za ten stav v školstve, ktorý sa dnes nachádza. Áno je to tak, treba si to priznať. Napriek tomu, že sme si neustále uvedomovali vysokú dôležitosť vzdelanosti, vysokú dôležitosť školstva a jeho rozvoja, tie iné problémy, problémy ekonomiky, ktoré, ktorú bolo treba stavať na nohy, spravidla vždy boli prvé na rade, ktoré sa riešili, a to školstvo nedostalo asi až toľko, koľko by možno potrebovalo. Napriek tomu tie rozdiely sú tu jasne viditeľné. Zatiaľ sa spravidla hovorí len o tom nedávnom období, vedie sa polemika, či za pána Jurzycu, ktorý mal naozaj minimum času, rok aj trošku, sa do školstva dalo viac ako teraz, málo. Či 5 %, alebo to nebolo 5 %, ale poďme trošku hlbšie do minulosti, keď toho času bolo viac. V rokoch 2002 až 2006 tu bola druhá Dzurindova vláda a ja som bol ministrom práce, sociálnych vecí a rodiny. Aj keď školstvo, samozrejme, je iný rezort, ale do môjho rezortu spadala úloha zreformovať odmeňovanie vo verejnej službe. A to sa aj udialo v roku 2004 a od roku 2005, ak sa dobre pamätám, začal platiť nový systém odmeňovania vo verejnej službe, ktorý zahŕňal aj učiteľov. A práve vďaka týmto krokom sa vtedy učiteľom zdvihol priemerný plat, keď zoberieme rok 2002 k roku 2006, o 41 %. Je to presne vypočítané, môžete si to overiť, a keď chcete, poviem vám k tomu aj absolútne čísla. Tento nový systém, samozrejme, neskončil spolu s touto vládou, ale fungoval a prinášal to dvíhanie platu, ten systém, ktorý bol zavedený aj počas prvej Ficovej vlády. A preto časť toho percenta, ktoré, mnohokrát sa hovorí, koľko bolo zvýšené za prvej Ficovej vlády, prináleží práve tejto reforme. Reforme, ktorá zmenila systém odmeňovania vo verejnej službe, a, mimochodom, aj keď to nesúvisí priamo nijako s učiteľmi, vtedy sme zahrnuli do tejto tabuľky prvý raz v histórii aj platy duchovných, ktoré dovtedy boli niekde úplne na okraji záujmu, a úplne smiešne almužny to boli a vždy sa na nich zabúdalo, my sme ich zaradili do systému platov vo verejnej službe s pravidelnou valorizáciou tak ako každý iný. Pamätám sa tiež na rokovania s odborármi, keďže sa tu vraj kto a ako rokoval s odborármi, no my sme rokovali s odborármi a vtedajší šéf odborov pán Gašperan, sa pamätám, ako mi povedal, a verejne to povedal a deklaroval to a charakterizoval tieto rokovania ako dobré korektné a férové. Až sa dobre pamätám, zvyšovali sme vtedy tarifu popri tej reforme, ktorú som spomínal, 8 %. Takže aj keď možno to mohlo byť ešte lepšie, ale je tu vidieť prístup, je tu vidieť, že to bola pre nás priorita, že sme naozaj považovali za veľmi vážnu túto oblasť, ktorú treba neustále posúvať dopredu. Dnes počúvame zo strany vlády a pána premiéra predovšetkým, že síce uznáva, že tie platy v školstve sú nízke, ale jednoducho nedá sa, že on by aj chcel, ale nedá sa. Pripomeniem tie známe vety, ktoré sme všetci mali možnosť vidieť z televíznych obrazoviek: „Kde nič nie je, ani smrť neberie! Skúste vytrhnúť z dlane chlp!“ a podobne. A z toho sa odvíja to dnes v rozpočte schválené maximálne 5 %. Ale je to naozaj tak, že tie peniaze nie sú? Alebo je to tak, že peniaze sa mnohokrát na rôznych miestach využívajú zle, neefektívne a v omnoho väčšom rozsahu, ako by bolo potrebné na zvýšenie platov učiteľov, sa nielenže používajú nerozumne, ale používajú sa škodlivým spôsobom, spôsobom, ktorý komplikuje budúcnosť a ktorý zvýrazňuje problémy aj v školstve alebo mnohokrát práve v školstve. Pretože, keby sme tu mali situáciu, že naozaj sú vyčerpané všetky možnosti, že všetky prostriedky, ktoré má štátny rozpočet sú používané racionálne a rozumne, že už naozaj nikde nie je, kde by sa dala nájsť rezerva, nepoviem ani slovo. Pridám sa tiež k tým puristom rozpočtovým, ktorí povedia, no, je ťažká doba, nedá sa. Ale nie je to tak a my sme na to poukazovali pri rozprave o štátnom rozpočte viackrát, že tu tie rezervy sú. Poukazovali sme na viaceré možnosti, ktoré by túto potrebu napĺňali. Spomeniem možno práve tú najviac do očí bijúcu, ktorá je najčerstvejšia, a to je, tie nešťastné arbitráže, ktorým je Slovenská republika vystavená a ktoré budú pribúdať. Ten nešťastný nápad na kúpu alebo zoštátnenie zdravotných poisťovní, ktoré bude stáť stovky miliónov, a neprinesie to nič okrem dobrého kšeftu pre pár vyvolených. Spomeniem napríklad tie spomínané rozdávanie stimulov alebo rozdávanie dotácií pre spriaznené podnikateľské skupiny, výstavbu nových budov v čase krízy, aj keď budov máme požehnane, a určite to nie je tá najväčšia priorita, ktorú by sme potrebovali, ale spomeniem aj to, čo sme v tejto snemovni viackrát navrhovali už vo forme konkrétneho zákona, a ktoré dokumentuje to, ako škodlivo sa niekedy prostriedky využívajú. A to je ozdravenie, nastavenie na múdre používanie prostriedkov v oblasti sociálnej, v oblasti sociálnych zákonov. Mali sme tu viackrát zákony, ktoré sa snažili urobiť v tomto poriadok a ktorých schválením by štát a štátny rozpočet získal 50 až 100 mil. eur, čo by bohato pokrylo problémy alebo bohato by pokrylo potrebu zvýšenia platov na požadovanú úroveň. Tieto návrhy boli odmietnuté, ale o to by ani tak nešlo, ale najhoršie je, že práve vďaka takto nastavenému sociálnemu systému sa dnes učitelia boria s problémom, že žiačky v ôsmej-deviatej triede sú tehotné a považujú za pomaly hendikep, keď tehotné nie sú, pretože sú k tomu motivované sociálnym systémom. Tolerujeme protiústavný stav z hľadiska systému dávok, ktorý tu bol viackrát kritizovaný, a preto sa musím spýtať: Naozaj si myslíte, že by nebolo lepšie, keby tieto peniaze, ktoré sú vodou na mlyn negatívnych javov našej spoločnosti, ktoré sa asi nikomu nepáčia, boli radšej použité na platy učiteľov, ktorí sa s týmito problémami boria? Ale v oblasti školstva a v oblasti týchto problémov, ktoré tu, o ktorých diskutujeme, nejde vždy len o peniaze, lebo nielen peniaze sú tým hlavným problémom a nielen platy sú to, čo učiteľov a školstvo trápi. A, pán minister, dovolím si vám teraz dať do pozornosti a, prosím, pozorne počúvajte návrh, ktorý nestojí ani cent, ale výrazne by učiteľom pomohol a pomohol by im v tej oblasti. A nielen učiteľom, ale dnes sa bavíme o školstve a učiteľoch, takže zameriam sa na túto oblasť, pretože jedným z najväčších problémov, a pred chvíľou to tu bolo spomínané, je autorita učiteľa, ktorá dnes nemá veľkú váhu. Problémy, ktorým musí čeliť učiteľ práve preto, že nemá autoritu, práve preto, že je vystavovaný rôznym atakom či už zo strany problémových žiakov, alebo ich rodičov. A jednoducho nevie si poradiť, pretože nemá žiadne nástroje. Vy ste im ponúkli pozíciu povýšiť alebo teda zmeniť ich status na verejného činiteľa. To by ale nebolo dobré riešenie. Veľmi dobre to vieme, veľmi dobre to viete aj vy, pretože učiteľ by sa dostal do horšej situácie a do rizikovejšej situácie. Ale je tu omnoho jednoduchšie riešenie, ktoré je navyše veľmi rýchlo účinné, veľmi rýchlo aplikovateľné a nestojí naozaj ani cent. A dokonca je to už v takej polohe, že na budúcej schôdzi tu máme zákon, ktorý, návrh zákona, ktorý prináša toto riešenie. Takže dovoľte mi ho veľmi stručne popísať. Je to novela zákona o priestupkoch, v ktorom sa zavádza nielen to, že trest za priestupok, pokuta a škoda, ktorá je s ním spojená, pokiaľ daná osoba nemá dostatok prostriedkov, aby ich zaplatila, čo je častý prípad práve u týchto skupín, ktoré sú zdrojom takýchto problémov, sa musí odpracovať. To znamená, zavádza sa trest odpracovania si týchto prác, ale zároveň zavádza objektívnu zodpovednosť u maloletých a už sme v školstve, dúfam, že ma rozumiete, u maloletých vykonávateľov priestupkov, ktorá sa prenáša na ich rodičov. A fungovalo by to veľmi jednoducho. Málokto si možno uvedomuje, že keď problémový žiak vynadá učiteľke nevyberaným spôsobom, keď sa pobije so svojím spolužiakom, keď niečo zničí, ukradne alebo rozbije, že to je všetko priestupok. Akurát dnes to tak nevnímame, pretože čo s tými deťmi môžete robiť. Ste bezmocní. Keby sa zaviedla táto zmena, zodpovednosť za tento priestupok by sa preniesla na rodiča, rodič by, keď by nemal peniaze, musel ísť dajme tomu tri dni pracovať v rámci malých obecných služieb čistiť kanály alebo zametať ulice a verím a som presvedčený, že už by si on doma poriadok urobil so svojím potomkom, aby sa tak nesprával v škole, aby mu to prinášalo takéto problémy, že musí tráviť dni a opakovane na verejných prácach alebo malých obecných službách. Takže ako vidno, niektoré problémy si nežiadajú zložité riešenia, ale jednoduché, racionálne ani nie obsahom rozsiahle novely. Takže, vážený pán minister, vážená snemovňa, budete tu mať tento návrh zákona na stole už na ďalšej schôdzi, už som ho podal, už je podaný. Takže zamyslite sa nad tým, že či nie je lepšie radšej dať hlavy dokopy a nedívať sa na to ideologicky, že to podal príslušník opozície, ale naozaj vidieť tie dôsledky, ktorými sa môže pomôcť aj tomu, aby sa opäť nastolila a posilnila autorita učiteľa, aby sme mu dali do ruky nástroj na to, aby v tej škole opäť zavládol poriadok. A to naozaj nestojí ani cent. Na záver tohto môjho vystúpenia by som už len taký apel povedal. Dnes sa tu bavíme o tom, že či sa dá alebo nedá zdvihnúť platy o 10 %, a o ďalších problémoch v školstve. Ale aj keby sa tie platy zdvihli, a ja si myslím, že to asi budete musieť urobiť, pretože ako som pred piatimi minútami pozeral na monitore počítača, tie protesty sa stupňujú. Mnohé školy už rozhodli sa o tom, že nebudú vydávať polročné vysvedčenia, predseda alebo šéf odborov povedal, že prerušenie štrajku bola chyba. Takže ja cítim, cítim ten tlak a tú narastajúcu nervozitu a odporúčam, aby sa neeskalovalo toto napätie, pretože naozaj zdroje v štátnom rozpočte sú. Ale to by určite nebolo to, čo vyrieši tento problém. Bolo by naozaj dobré, keby sme sa aj vládna väčšina, aj opozícia boli schopní dohodnúť na istej dlhodobej koncepcii, dlhodobej koncepcii, ktorá by hovorila o nejakom systéme, ako sa k tomu školstvu budeme správať bez ohľadu na to, ako sa budú striedať vlády. Aby tí učitelia videli svetlo na konci tunela, pretože naozaj zázraky sa nedajú robiť zo dňa na deň, a vy si môžete povedať, že keď už ste v opozícii, tak hovoríte, čo by ste urobili, a potom, keď sa to vymení, tak zas vy budete hovoriť a my sa budeme brániť. Ale keby sme sa zhodli na nejakej zmysluplnej postupnej koncepcii, ktorá by naozaj reálnymi skutkami povyšovala, oblasť vzdelania dá do vyšších sfér a vyšších úrovní po všetkých stránkach, bolo by to pre Slovensko určite dobre. Pretože naozaj bez vzdelanej, vzdelaného Slovenska a bez vedy takisto, aj keď dnes sa bavíme o užšej kategórii, nebudeme mať modernú spoločnosť ani úspešnú, ani prosperujúcu a ani nebudeme niečím iným ako tou montážnou dielňou, ktorú často kritizujeme. Ďakujem za pozornosť.