V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-09-27):
Ľ. Navrátilová, poslankyňa: Ďakujem za slovo. V súvislosti s dôchodkovou reformou odznievajú názory od úplne zatracujúcich až po názory, ktorí ju nekriticky chvália. Ale čo ma veľmi ruší v tejto debate sú názory, ktoré nie sú podložené nejakými odhadmi alebo nejakými princípmi z poistnej matematiky. Ak dnes hovoríme o tom, že máme zásluhový systém a každý, kto prispieva vo forme svojej poistky odvodov do tohto systému, tak má z toho systému dostávať vlastne adekvátne k tomu,  na čo sa vlastne poistil. Môžeme to vnímať ako poistku, síce povinnú poistku, ktorej výšku si určuje občan, respektíve určuje mu zákon, a je to odvod z výšky jeho platu.  Ale to je len jedna stránka mince. Druhá stránka mince je, koľko ten občan z toho systému dostane, a tu zaznievajú také pre mňa rušivé momenty. Pán profesor odišiel v 76 rokov do dôchodku, to znamená 16 rokov nadrábal a nepoberal dôchodok. Stredná doba dožitia mužov je dnes 77 alebo 78 rokov. Štatisticky ten človek má dva roky pred sebou. Keď má aj 40-tisícový dôchodok, tak rozdiel, čo z toho systému vybral človek, keď išiel do dôchodku v 60 a 76 rokoch je zásadne iný. Preto prosím pri posudzovaní týchto konkrétnych nespravodlivostí, nepozerajme len na výšku dôchodku, ale pozerajme aj na dobu poberania, a teda celkový výnos toho človeka z takéhoto systému, lebo potom dochádzame k riešeniam, ktoré chcú odstrániť niečo, čo vlastne spravodlivosť nie je a dokonca prostriedkami, ktoré sú na hranici ústavnosti. Takže v tomto ja  budem pána ministra veľmi brániť, že neskoršie odchody do dôchodku nemusia byť dôchodky príliš výhodné. Ony dokonca môžu byť veľmi, veľmi nevýhodné. Človek, hovorím muž, ktorý ide do dôchodku päť rokov po 62 rokoch už dnes, v 67 rokoch bude štatisticky poberať ten dôchodok necelých desať rokov. Žena, ktorá odchádza vo veku 55, 56 rokoch bude ten dôchodok poberať 25 rokov. A to je celý problém, ktorý v tomto systéme je, že pozeráme len na výšku dôchodku a nepozeráme na dobu poberania. V kontexte toho, čo je dnes vlastne predmetom prerokovania, ma dnes veľmi zarazil článok v Pravde, asi ste ho čítali aj vy. Múdro vraví Miklošov rezort, len analyzovať už stačilo, kde ministerstvo hospodárstva vydalo správu o stave podnikateľského prostredia, ktoré navrhuje i päť ľahko a šesť ťažšie  uskutočniteľných opatrení v oblasti odvodov. A na moje veľké prekvapenie ako šiesty bod je zrušenie zásluhovosti v prvom pilieri. Pokiaľ ma pamäť neklame, tak teraz je ministrom hospodárstva pán Mikloš, takže je pre mňa naozaj prekvapujúce, ak jeden člen vlády hovorí o tom, že budúcnosť priebežného  systému nie je v tom, že bude zásluhový, ale bude v tom, že  bude ten systém iba solidárny. Otázka toho, či tento systém má byť solidárny, alebo má byť zásluhový je úplne legitímna. Ale na druhej strane my sme tu v roku 1993, myslím si, že to bolo v novembri 1993 veľkou väčšinou hlasov súhlasili s tým, aby priebežný systém bol zásluhový. Spomeniem len tie argumenty, ktoré hovorili v prospech zásluhovosti. Bola to motivácia ľudí platiť odvody. Predovšetkým u živnostníkov, ktorí si nastavovali svoju dôchodkovú stratégiu na desať najlepšie príjmových rokov pred dôchodkom. To boli evidentné výpadky príjmov Sociálnej poisťovne. A druhá vec, že tento systém má zabezpečiť to, aby sa znížili redistribučné procesy v celom systéme. To znamená, aby tam bol vzťah medzi tým, čo do systému dáme a čo do systému dostávame. Pán minister, teda moja prvá otázka znie. Vy máte konzultované zrušenie zásluhovosti v prvom pilieri?  Alebo ako máme vnímať tieto vyjadrenia pána ministra Mikloša a či ide o riešenie dlhodobé, a potom o ňom diskutujme, alebo ide už o volebný program na budúce obdobie, a potom ďakujem pekne za reformu, ktorá sa bude meniť každých päť rokov. K tým veciam, ktoré navrhuje pán minister a ktoré majú zmierniť určité negatívne dopady len na úvod jednu poznámku. Každý reformátor, pokiaľ začína reformu, musí analyzovať stav a musí definovať, do akého stavu ten konkrétny spoločenský jav chce dostať. Ale nikdy nemôže opomenúť, že medzi jedným stavom a druhým stavom je prechodné obdobie. Na to je vždy vytvorená nejaká expertná fáza reformy, ktorá má práve odhadnúť, aké dopady to bude mať na obyvateľstvo v prechodnej fáze. Nie je v moci poslancov, naozaj nie je v moci poslancov, aby dokázali z týchto lavíc nahradiť túto expertnú skupinu a my sme vždy odkázaní na to, čo nám experti v danej oblasti hovoria. Istá vec je, a toto zase nejde na hlavu pána ministra, ale ide na hlavu minulých vlád, že bolo potrebné začať s reformou priebežného systému tak, ako to urobili v Čechách. Totiž otvoriť tú hranicu 10-tisíc korún na posledných 10 percent vymeriavacieho základu na nejakú hranicu možno 20-tisíc. Je isté, že dnes by tie rozdiely neboli. Boli by sme v oveľa jednoduchšej situácii. Lenže toto tí experti vedeli. A preto dnes stojíme vlastne pred problémom, ktorý objektívne existuje. Tí ľudia majú pocit nespravodlivosti a každé riešenie, ktoré prijmeme, bude na hrane ústavnosti. A teraz si musíme položiť otázku, či ideme zatvoriť oči a povieme, nejako rozchodíme tento problém, alebo či si povieme, že ideme tento problém riešiť a musím konštatovať, že tak, ako je tento návrh predložený, nie je to veľmi riešenie toho problému. Čítam v opatreniach navrhovaných na odstránenie negatívnych dôsledkov. Účelom navrhovaného valorizačného mechanizmu je postupné zmierňovanie rozdielov v sume dôchodkových dávok poistencov, ktorým bol priznaný dôchodok v starom zabezpečovacom dôchodkovom systéme a v novom poistnom systéme. Nuž pozrime sa, či naozaj prichádza k postupnému zmierňovaniu rozdielov. Obrátila som sa na Slovenskú akadémiu vied a začala som pracovať s číslami, ktoré prognózujú tempo rastu spotrebiteľských cien, čo je vlastne inflácia a ako sú prognózované rasty nominálnych miezd. Čiže pracovala som s údajmi, ktoré  vypracovali experti. Nebol to žiaden môj odhad. Ak sa použije ten mechanizmus, ktorý navrhuje pán minister, tak v roku 2005, ak je dôchodková dávka 5-tisíc korún, v roku 2010 bude 6 178 korún. Pekný nárast 23,56  percenta. Ak má niekto dnes 20-tisícový dôchodok, v roku 2010 bude mať 21 971 korún. Rozdiel bol v roku 2005 15-tisíc korún, v roku 2009 bude 15 793 korún, a to, prosím, pri tom, že som uvažovala, že inflácia bude, a teraz si vezmete oficiálne čísla, že bude v roku 2006 tempo rastu spotrebiteľských cien 3,1; 2,1; 1,5; 1,4; 1,4, pričom rast nominálnych miezd sa predpokladá na úrovni 7,6; 6,5; 6,5, čiže vidíte, že je to päťnásobné rýchlejšie tempo rastu nominálnych miezd od tempa rastu inflácie a ešte ani takýto mechanizmus pri takýchto číslach nestačí, aby sa zabrzdil rast tých dôchodkov. Čiže vlastne celý tento mechanizmus spôsobí len to, že nožnice sa nebudú tak prudko otvárať. V podstate sa zmierni tempo rastu rozdielov. Nie rozdiely, ale tempo rastu rozdielov. Aké vidím ja východisko z tohto celého. Myslím si, že by bolo najlepšie na prechodnú dobu zachovať tie rozdiely, ktoré sú založené pri priznaní dôchodkov. To znamená, že zásluhovosť, ktorá sa premieta do tých dôchodkov, by mala zostať konštantná, a teraz si myslím, že možnože na obdobie desať rokov to môže byť predmetom diskusie. V praxi by to znamenalo, že každý poberateľ starobného dôchodku by dostal pri valorizácii rovnakú sumu peňazí. Spôsobilo by to, že pri tých nízkych príjmových skupinách, hovorím, myslím dôchodkové príjmy, by to tempo rastu  nebolo 23 percent, ale možnože 40 percent, možnože 30 percent. Neviem to odhadnúť, neprepočítavala som to. Ale istá vec je, že tie rozdiely by zostali konštantné, lebo ak by sme ich mali znižovať, my by sme vlastne museli nechať rásť len tie nízke dôchodky a pri ostatných zastaviť valorizáciu. Nuž ale obávam sa, že by bol porušený článok 12 ústavy, že tadiaľto asi cesta nevedie. Teda ja odporúčam začať sa zaoberať a navrhujem, aby sme začali diskutovať aj o tom, že aj toto je možná cesta, že nielen cesta, ktorá bude diferencovať výšku valorizácie, existuje aj cesta toho konštantného zvyšovania pre každého poberateľa dôchodku. Druhé opatrenie, o ktorom treba tiež upozorniť, ako to vlastne bude fungovať. Zjednotenie zvýšenia dôchodku za obdobie vykonávané po vzniku nároku na dôchodok. Ja si tiež myslím, že pravidlá musia byť dané jednotne, že nie je možné, aby v roku 2005 dvaja dôchodcovia vykonávali nejakú prácu a jeden dostával dôchodky podľa nejakej normy a iný podľa nejakej inej normy. Nie je to správne. Ale aby bolo jasné, čo to spôsobí.   Dôchodok   vo výške 6-tisíc korún, to je osobný mzdový bod asi 0,36, bude zabezpečovať zvýšený dôchodok o 35 korún. Podľa starého to bolo asi 110 lebo 112 korún. Dôchodok vo výške 8-tisíc korún, to je osobný mzdový bod 0,48, bude 47 korún. A výhodný bude tento mechanizmus pre dôchodcov, ktorí poberali, respektíve bude výhodný pre tých, ktorí majú dôchodky od osobného mzdového bodu asi 0,62, to je 10,5-tisícový dôchodok. Ale zároveň musím pripomenúť, že 10,5-tisícový dôchodok, po 10,5-tisícovom dôchodku je 654-tisíc poberateľov dôchodkových dávok. Čiže dá sa povedať, že väčšina tých poberateľov starobných dôchodkov, ktorí budú pracovať a z toho titulu budú mať zvýšené dôchodky, pre týchto bude ten nový mechanizmus ako nevýhodnejší. Posledná poznámka, čo by sa podľa mienky malo okamžite riešiť a čo je určite nespravodlivosť a táto nespravodlivosť by vyriešila podľa mojej mienky, pán predseda, aj niektoré tie prípady, o ktorých zrejme spoločne vieme. Totiž najmä u vysokoškolských pedagógov prichádzalo v dôsledku Magvašiho novely Zákonníka práce k tomu, že bol zakázaný súbeh dôchodku a poberania mzdy. Keďže pre týchto ľudí, ktorí boli, keď si to tak  môžem dovoliť povedať tak v exkluzívnom postavení a s pomerne dobrými platmi, bolo výhodnejšie pracovať, tak prichádzalo k tomu, že platili poistné na udalosť, ktorá nenastala. Čiže im navŕšenie toho dôchodku z dôvodu toho, že platili poistné pred rokom 2003 by jednoducho nenastalo. To je podľa mňa flagrantné porušenie toho, čo je dnes v tomto zákone. Ja si myslím, že keby sme započítali tým ľuďom, ktorí pracovali pred rokom 2003, nepoberali dôchodok  tým istým mechanizmom, ako sa to robí dnes, tak by sa tie rozdiely vo veľkej väčšine týchto prípadoch vyrovnali, pretože to by išlo o zvýšenie dôchodkov podľa mojej mienky o nejakých 40 percent. Ide o niekoľko 100 ľudí. Tu nejde o desaťtisíc ľudí. Rozhodne by to zdroje Sociálnej poisťovne nezničilo a odstránilo by to ten pocit u tejto skupiny obyvateľov. Otázka teda ešte znie, čo ďalej s tými starodôchodcami. Lebo povedzme tento jeden problém odstránime. Ak by sa boli valorizovali dôchodky tak, ako sa valorizujú dnes, tak potom by vlastne priemerný dôchodok musel byť asi polovica priemernej mzdy. Ak si vezmete, že máme priemerný dôchodok niekde okolo 7-tisíc korún a priemerná mzda sa nám už šplhá k 17-tisícom, tak je zrejmé, že ten výpadok v priemernej mzde je tak 1 500 korún. No a otázka teda je, či táto spoločnosť má zdroje na to, aby sa paušálne jednorazovo zvýšili tieto dôchodky. Pán Vajnorský hovoril včera na jednej akcii o tom, že by to predpokladalo asi 7 miliárd korún. Je to naozaj v tomto okamihu už politická otázka pre jednotlivé politické strany, lebo 7 miliárd korún je veľmi veľa peňazí. Ale na druhej strane, ak počúvam, že vo vláde už bol schválený návrh, aby sa nemocenské poistenie presunulo do zdravotného poistenia a tam je 5-miliardový prebytok, mohli by sme sa teda dohodnúť na tom, že tých 5 miliárd sa použije nejak inak. Ďakujem.