J. Jasovský, poslanec: (2002-01-30):
M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. V rozprave ďalej vystúpi pán poslanec Husár. Pripraví sa pán poslanec Kanka. S. Husár, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, kolegovia, už mi je skoro trápne vás, niekoľkých statočných, unúvať svojimi rečami, ale prepáčte, musím. Privatizácia je nesmierne bolestivá operácia. Na rozdiel od tých chirurgických sa totiž celá odohráva pri plnom vedomí. Počas nej musia byť ľudia pri vedomí, musia žiť, ba dokonca musia aj prežiť. A preto tento proces je skutočne procesom bolestivým. Jej dôsledky poznajú nielen teoretici, ale, bohužiaľ, už aj radoví občania, vedia o nich aspoň tak dobre ako my, preto ich nebudem spomínať. Treba objektívne povedať, že privatizácia je skutočne základným a nevyhnutným prostriedkom transformácie, do ktorej sme sa pustili, a preto popredu a na začiatku pre pána Tatára a ďalších vyhlasujem, že som veľmi rád, že Slovensko v procese privatizácie dospelo do tej fázy, v ktorej sa nachádza. Avšak, vážení priatelia, ak budeme pokračovať touto cestou, tak veľmi rýchlo skončíme. Privatizácia okrem toho, ako ju vnímame a na čo sme ju používali, sa stala najväčším politickým baranidlom a kyjakom, ktorý navzájom proti sebe používame. Zopakujem to, čo všetci veľmi dobre viete, rétoriku minulých a týchto dní. Raboval Mečiar a HZDS spolu, s pomocou robotníkov a Slovenskej národnej strany, rabuje Dzurinda a spol. a chystá sa rabovať podľa pána premiéra, Róbert Fico so Smerom a Koncoš s SDĽ. Doteraz neboli vymenovaní z politických strán iba pán Tatár a pán Budaj, ale to predovšetkým preto, že tí, čo vykrikujú, sú realisti a vedia, že oni šancu rabovať nebudú mať. (Hlasy v sále.) Vážení priatelia, ak budeme týmto spôsobom pokračovať, tak na Slovensko, keby som bol významnejší investor, ma nedotiahnete ani na reťazi. Ani na reťazi! Do spoločenstva, kde kradne každý, by som namojdušu nešiel ani triezvy, ani opitý. A zdôrazňujem, že tieto veci nie sú zanedbateľné. Všetky argumenty pána premiéra, keď si ich veľmi objektívne premeliete, sú nielen účelové, sú prinajmenšom nesmierne naivné. A pokiaľ spomenul pán Tatár vo svojom vystúpení aj niečo také, že takým a onakým spôsobom rozprávajú ľudia, ktorí veci nerozumejú, ja si dovolím teraz sa pokúsiť vám dokázať, že predovšetkým pán premiér a tí, čo si osvojili jeho rétoriku, veci nerozumejú. Ja som sa, ako viete, nie je to pre vás žiadne tajomstvo, aktívne zúčastňoval ako jeden z aktérov na procese privatizácie. Privatizácia nemôže byť nikdy ani spravodlivá, ani čestná. Každá vláda, ktorá musí privatizovať, nesie na pleciach obrovské bremeno a zaplatí daň, ktorá je skoro nevyhnutná. Bol to Horn v Maďarsku, ktorý bol slušný a schopný premiér, ktorým bolo Maďarsko dlho nadšené, bol to libling Európskej únie v Prahe, Klaus, bola to poľská vláda, dokonca ešte aj symbol poľskej revolúcie, pán prezident Walesa. Všetci museli odísť z jedného jediného dôvodu – ako dôsledok procesu privatizácie, ktorú museli urobiť. Vážení priatelia, v čom je pes zakopaný? Áno, veľmi správne povedal vo svojom úvodnom vystúpení pán Fico, že Slovenský plynárenský priemysel, to nie sú cukrárne, holičstvá, ktoré boli takisto vo vlastníctve tohoto štátu. To nie sú ani konzervárne a fabrika na výrobu prezervatívov, ktorá bola vo vlastníctve tohoto štátu. To je niečo úplne, úplne iné. A ak sme sa pred chvíľou z iniciatívy KDH bavili o tom, ako by mohlo Slovensko zaštrngať v Európe a vo svete, tak práve SPP je jeden veľmi vážny a veľmi zvučný zvonček, ktorým Slovensko môže veľmi dlhodobo serióznou a cielenou politikou upevňovať svoje strategické postavenie aspoň v Európe. Táto vláda nedokáže túto šancu a svoje postavenie alebo postavenie tohto štátu vďaka takejto danosti, ktorá nám doslovne padla v tomto čase do rúk, ako dar od Boha, nielen využiť, ale nedokáže dokonca ani pri jeho správe zabezpečiť jeho vyťaženosť a efektívnosť. Pripomína mi to všetko jednu starú židovskú anekdotu, keď sa prišiel Kohn sťažovať rabínovi, že mu je Sára neverná, a Kohn sa ho pýta: „A prosím ťa, aký máš problém? Vyhoď Sáru.“ Kohn odpovedá: „Nemôžem, je to moja žena, ktorú stále milujem a matka mojich desiatich detí.“ „A s kým ti je neverná?“ „S Mojšerlem.“ „Tak vyhoď Mojšerleho!“ „Nemôžem, lebo je to môj najlepší obchodný priateľ.“ „A kde ti je neverná?“ „No v kuchyni na diváne.“ „Tak vyhoď diván!“ Naši priatelia, pretože je Kohn v takýchto problémoch, a keďže nechcú vyhodiť ani Sáru, ani sa pohnevať s Mojšerlem, idú vyhodiť diván. Keďže nevieme urobiť poriadok v plyne, nevieme legislatívne a ďalšími krokmi urobiť opatrenia, aby sa tento majetok spravoval efektívne, tak vyhodíme diván. Pán Tatár pred chvíľou hovoril: „A skončí každá korupcia, každé zneužívanie tohoto majetku, atď., atď.“ V čom je celý problém? Celý problém je v jednej bizarnej maličkosti, na prvý pohľad, a teraz vôbec nechcem zobrať z tohoto ani náš podiel viny, a to je skutočnosť, že proces transformácie začal tým, že sa štátne podniky transformovali na obchodné organizácie. Ale legislatívny a vecný rámec správy majetku štátu v týchto organizáciách sa neupravoval. Odtrhnutím vlastníka od reálneho výkonu manažérskych funkcií, či už orgánov akciových spoločností, bez zvýšenia zodpovednosti manažérov sme docielili taký stav, hoci nechcem z toho robiť slona, že generálny riaditeľ podniku, ktorý je v podstate stále štátny, si dovolí sám sebe predať a sám sebe predá byt v miliónovej hodnote za nejakých 150 000. Vážení priatelia, je pre nás, čo sedia v tejto sále, problém, aby sme tento problém spolu s vládou doriešili? Je problém, aby sa tento legislatívny a vecný rámec správy majetku štátu doriešil v priebehu niekoľkých dní? Myslím, že absolútne žiadny. Argumentácia takého druhu je taká úbohá, že v podstate zosmiešňuje, strápňuje celú vládu a tento štát, ktorý nie je schopný ustrážiť ekonomiku a hospodárenie v jedinom významnejšom podniku, ktorý ešte drží v rukách. Za tohoto stavu potom naozaj, ak to nie sme schopní, zbaľme to a darujme to, nieže predajme. Chcem sa ešte vrátiť k niektorým drobnostiam z vystúpenia pána kolegu Fica. Ak si pamätáte a sledovali ste celý vývoj, prvé vážnejšie mediálne vystúpenie pani ministerky Schmögnerovej so svojou predstavou o privatizácii plynárenského priemyslu a prvé vážnejšie vystúpenie šéfa firmy privatizačného poradcu pre Čechy a Slovensko malo veľmi zrozumiteľný obsah. Odporúčame rozsah 18 až 25 % akcií umiestniť na kapitálovom trhu. Doteraz ani pani ministerka, čo by kvôli svojej reputácii mala, a ani privatizačný poradca nevysvetlili ani verejnosti, ani nám, prečo svoj názor tak odrazu a náhle zmenili a prečo sa dnes predbiehajú v zdôvodňovaní toho, že je potrebné predať 49 %. Ja osobne vyhlasujem, že takémuto poradcovi a jeho odbornosti, poradcovi, ktorý je schopný v priebehu niekoľkých týždňov zmeniť svoje zásadné a principiálne stanovisko k spôsobu privatizácie takýmto spôsobom, ako to predviedol, neverím. Ak dnes dokonca ešte aj pán Tatár vyhlásil, že priebeh privatizácie má ďaleko k transparentnosti, tak vás ubezpečujem, že vôbec nič z obsahu zmluvy nebudeme poznať, pretože sa vyhlási to isté, čo sa už niekoľkokrát vyhlásilo: Druhá strana si to neželá a bolo dohodnuté, že obsah zmluvy sa nebude zverejňovať. Ja teda vidím pokus pána kolegu Fica pri tomto veľmi vážnom dôvode prinajmenšom na pozastavenie privatizácie, pretože táto netransparentnosť, taká hlboká netransparentnosť, aká tu už je, nebudem okolo toho „obkecávať“, je sama osebe veľmi vážnym dôvodom na pozastavenie tejto privatizácie. Pán premiér na obrazovke na výzvu pána Fica privatizáciu SPP vôbec nezdôvodnil, okrem rečí o tom, že nebude na to ani na to, ak nezačneme reformu. Nezdôvodnil, prečo 49 %, prečo naraz, prečo v takom rozsahu a takýmto spôsobom. Domnievam sa, že je to tak, ako to tu odznelo. Odpoveď je jednoznačná: Pretože niekto veľký povedal, že to bude 49 %. Ak v takýchto vážnych veciach počúvame niekoho, a nie hlas nášho rozumu a svedomia, tak potom naozaj nech sa deje, čo sa chce, niet inej cesty a možnosti ako návrh pána kolegu Fica podporiť. Ďakujem za pozornosť. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán kolega. S faktickou poznámkou chcú reagovať štyria poslanci. Uzatváram možnosť podania ďalších prihlásení sa. Ako prvá má slovo pani poslankyňa Tóthová. Nech sa páči, pani kolegyňa.