T. Galbavý, poslanec: (2007-07-02):
Isteže súhlasím aj s pripomienkami pána poslanca Lipšica, ktorý hovorí o tom, že musíme sa pozrieť na to, kto je za tento stav zodpovedný. Ale nemyslím si, že teraz je na to tá vhodná chvíľa. Tých ľudí, ktorí stoja vonku, v obavách, že prídu o strechu nad hlavou, nezaujíma momentálne, kto za to môže. Potrebujú istotu, že neprídu o to, čo nespôsobili, a že existujú v našej spoločnosti ľudia, spoločnosti, čo sa snažia zákony vykladať v rozpore s morálkou a slušnosťou. Tým, ktorým nie je jasné, ako sa celý proces vyvíjal, pokúsim sa ozrejmiť v piatich minútach, ako vôbec tento problém vznikol. Už po prvý raz relatívne v krátkom čase sa musíme zaoberať problémom koncesionárskych poplatkov, lepšie povedané, problémom, ako ochrániť tisícky občanov pred pôsobením spoločnosti, s ktorou uzavrel v roku 2005 Slovenský rozhlas zmluvu, na základe ktorej táto firma vymáha koncesionárske nedoplatky. Isteže tu je prvý problém amorálny bývalého vedenia generálneho riaditeľa pána Rezníka, že predal, surovo predal koncesionárov súkromnej spoločnosti, do dnešného dňa nepoznáme rámcovú zmluvu, nepoznáme dodatky až na to, že súčasná generálna riaditeľka jasne na prvé prečítanie povedala, že ide o zmluvy nevýhodné, netransparentné, v neprospech koncesionárov a v neprospech verejných zdrojov. Teraz táto firma oslovuje občanov a ponúka im výhodný obchod, aby jej zaplatili 1 000 korún, príp. 5 000, 10 000 či 20 000 korún, pričom od nich nebudú vymáhať státisíce. Táto firma sa pritom oháňa tvrdením, že na teraz oslovovaných ľudí sa nevzťahuje generálny pardon, ktorý prijal predchádzajúci parlament vo februári 2006. Aký je na to dôvod? Svoje podlžnosti voči spol. s r. o. si uhradili už v októbri či novembri 2005. Pre ilustráciu vám prečítam súčasne platný návrh zákona. Osobne som presvedčený o tom, že nemusí byť právnikom nikto z vás na to, aby ste pochopili, že dikcia zákona nie je vágna, ale je veľmi jasná a presná. A v § 10 budem čítať to ustanovenie, ktoré hovorí, kto spadá pod generálny pardon: „Na platiteľa poplatkov podľa § 3, ktorý zaplatí,“ upozorňujem, „najneskôr do 60 dní po nadobudnutí účinnosti tohto zákona všetky nedoplatky na poplatkoch, ktoré mu vznikli do nadobudnutia účinnosti tohto zákona, ak ho na ich zaplatenie vyberateľ poplatku alebo príjemca poplatku podľa § 4 vyzval, podľa § 8 ods. 2 ustanovenie v § 9 sa neuplatní.“ Čiže nemôže sa uplatniť sankcia voči týmto ľuďom. Nikto nehovorí v tomto ustanovení, že na tých, ktorí zaplatili skôr, sa generálny pardon nevzťahuje. To je ad absurdum. Predsa nie je možné, aby bol ten, kto si splní svoju povinnosť, zaplatí istinu, v horšom právnom postavení, ako sú tí, ktorí si zaplatia neskôr. To je nehoráznosť. Ak si niekto takto vysvetľuje zákon, to sú ľudia, ktorí zákon a priori nechcú rešpektovať. Na pochopenie tejto absurdnosti sa treba vrátiť do polovice roka 2005. V tom čase bývalé vedenie rozhlasu uzavrelo so spoločnosťou BSP LP rámcovú zmluvu, ktorou postúpil tejto firme svoje pohľadávky voči koncesionárom. Neskôr sa k zmluve prijali dodatky, ktoré mali upresňovať spôsob vymáhania týchto nedoplatkov. Na ozrejmenie, že nešlo o maličkosť, treba povedať, že celkovo šlo o vyše štvrť milióna ľudí a firiem, čo mali voči spol. s r. o. podlžnosti vo výške takmer 100 mil. korún. V rámci plnenia tejto zmluvy poslala v polovici októbra 2005 spol. s r. o. svojim dlžníkom oznámenie o uzavretí zmluvy s firmou BSP a výzvy, aby si vyrovnali svoje podlžnosti. V tomto dokumente sa píše: „Ak neuhradíte vyššie uvedený nedoplatok v stanovenom termíne, bude nedoplatok vymáhaný súdnou cestou s úhradou trov súdneho konania a zároveň bude prikročené k vymáhaniu poplatkov z omeškania.“ Ďalej je pokračovanie: „Uhradením nedoplatku v stanovenom termíne sa vyhnete jeho súdnemu vymáhaniu.“ Čiže už v roku 2005 boli týmto ľuďom rozposlané výzvy, kde bol podpísaný Slovenský rozhlas aj súkromná spoločnosť: „Zaplaťte si istinu, podlžnosti, ktoré voči nám máte, a my už nikdy v živote sa nevrátime k vymáhaniu koncesionárskych nedoplatkov čiže k penále, už nikdy sa nevrátime k vymáhaniu pokút.“ Podľa medializovaných informácií vyše 100 000 ľudí na výzvu zareagovalo a dlžné koncesionárske poplatky si uhradili a teraz sa práve títo ľudia stali terčom vymáhačských praktík firmy LP, nástupníckej spoločnosti BSP LP. Vážené kolegyne, kolegovia, tu sa musím dotknúť generálneho pardonu, ktorý v roku 2006 prijal parlament. Urobil tak po zistení, že firma BSP LP začína vymáhať nielen dlžné koncesionárske poplatky, ale aj penále a pokuty z omeškania. Často išlo pritom o prípady, keď občania v roku 2005 dostali prvú výzvu od spol. s r. o. a koncesionárske poplatky uhradili, ešte častejšie išlo o prípady, keď občania takúto výzvu ani nedostali. A o tom, že sú dlžníci, sa dozvedeli, až keď im prišla výzva na zaplatenie likvidačných pokút a penále. Pritom výška dlžných koncesionárskych poplatkov dosahovala 40 až 80 korún, príp. 120 korún. Ako vrchol absurdity uvediem príklad panej, ktorá nemala a nemá rozhlas ani televízor. Napriek tomu jej v roku 2003 raz omylom strhli v SIPO príslušné poplatky. Pretože sa nechcela hádať kvôli 40 korunám, nechala to tak, a to najmä, aby sa situácia viac neopakovala. V podstate rozhlasu darovala 40 korún. Ako sa vraví, za dobrotu na žobrotu. Začiatkom minulého roka jej prišla výzva, aby zaplatila penále z omeškania vo výške 5 mil. korún. Zasa aby bol zrejmý rozsah akcie firmy BSP, uvediem, že podľa dostupných informácií sa výzvy na zaplatenie pokút z omeškania týkali desiatok tisíc ľudí a celkový objem týchto pokút sa odhaduje na niekoľko miliárd korún. Dôsledky tejto akcie by sa rovnali dôsledkom cunami, pri súdnom alebo exekučnom konaní by postihnutí ľudia prišli o majetky, pravdepodobne aj o strechu nad hlavou. Našťastie tomu sa podarilo zabrániť. Parlament si osvojil môj návrh, aby sa paušálne odpustili pokuty, penále každému, kto do určitého termínu vyrovná svoje podlžnosti voči spol. s r. o. Viacerí poslanci, ktorí za tento návrh vtedy hlasovali, sedia teraz v rokovacej sále. A ja im za to ďakujem. Spoločnosť LP, nástupnícka firma BSP LP, teraz tvrdí, že tzv. generálny pardon sa netýka ľudí, ktorí svoje podlžnosti vyrovnali pred prijatím príslušného zákona. Som presvedčený, že tento názor neobstojí. Je to názor právnikov, s ktorými sme otázku konzultovali. Podobne sa vyjadrili aj iní experti. Vyplýva to aj z textu zákona. V ňom sa udáva len konečný termín, do ktorého musia byť vyrovnané dlžné koncesionárske poplatky. Je preto absurdné tvrdiť, že generálny pardon sa týka len a len tých, ktorí si dlhy vyrovnali v časovej lehote od vyhlásenia zákona a nasledujúcich 60 dní, a nie tých, ktorí si svoju povinnosť splnili takpovediac v predstihu. Navyše, opakujem, urobili tak na základe výzvy zo strany rozhlasu, v ktorej sa im sľubuje to isté, nevymáhanie pokút z omeškania, ak zaplatia dlžné koncesionárske poplatky. Terajšie konanie firmy LP preto považujem za porušenie prísľubu koncesionárom spol. s r. o., ktorí svoje podlžnosti vyrovnali. Zároveň ho však považujem za zneváženie, ba výsmech jasne prejavenej vôle parlamentu, ktorý schválil generálny pardon. V tejto súvislosti chcem odmietnuť všetky tvrdenia a náznaky, že terajšie problémy koncesionárov spôsobila nedokonalá legislatíva, konkrétne nedokonalý zákon o generálnom pardone. Opakujem, ľudia ktorých teraz oslovuje spoločnosť LP, sú zastrešení a chránení už výzvou, ktorú dostali od Slovenského rozhlasu. Tí generálny pardon nepotrebovali, aj keď sú ním krytí. Skutočným zdrojom problémov koncesionárov je fakt, že Slovenský rozhlas v roku 2005 uzavrel zmluvu so spoločnosťou BSP LP, ktorou jej postúpil svoje pohľadávky a tým do jej rúk vydal státisíce občanov a ich rodín. Motívom toho mohla byť snaha prispieť k riešeniu nepriaznivej finančnej situácie spol. s r. o., teda vymôcť dlžné poplatky vo výške niekoľkých desiatok miliónov korún. Lenže spôsob, aký si vedenie spol. s r. o. zvolilo, treba označiť prinajmenšom za veľmi nešťastný. A dôkazom je fakt, že v prípade STV neprišlo k škandálu. Televízia si zvolila iný spôsob vymáhania dlžných koncesionárskych poplatkov. Zriadila si vlastnú spoločnosť a rešpektuje generálny pardon. Verejnoprávna inštitúcia sa podľa môjho názoru nesmie voči občanom, svojim klientom správať tak, ako to urobil rozhlas. Je preto obzvlášť pikantné, ak slová o nedokonalosti zákona o generálnom pardone počúvam z úst predstaviteľov bývalého vedenia Slovenského rozhlasu, teda signatárov a obhajcov zmluvy, ktorú podpísali. Tu chcem zdôrazniť, že text tejto zmluvy nepoznám, nemal som ho nikdy k dispozícii. Nemôžem preto povedať, ako a či sú v nej zakomponované ustanovenia upravujúce činnosť alebo súčinnosť spol. s r. o. a firmy BSP LP pri vymáhaní dlžných poplatkov a príp. penále. Pri spôsobe, akým sa tieto peniaze distribuujú medzi tieto dve inštitúcie a ako sú v tomto systéme chránení koncesionári na základe medializovaných informácií, však viem, že celý objem vybraných dlžných koncesionárskych poplatkov mala firma BSP LP poslať rozhlasu. Jej ziskom malo byť to, čo vyberie navyše, teda penále z omeškania. Odtiaľ vedie priama cesta k terajším pokusom firmy LP. Ak chce dosiahnuť nejaký zisk, musí tlačiť na koncesionárov. Vážené kolegyne, kolegovia, pretože spol. s r. o. je verejnoprávnou inštitúciou, musíme sa terajšou situáciou zaoberať, najmä preto, že postihuje desaťtisíce občanov. Sú zastrašovaní, stresovaní, dostávam informácie o zdravotných kolapsoch. Ako som už uviedol, som presvedčený, že generálny pardon sa týka každého koncesionára, občana, ale aj firmy, čo k 22. aprílu 2006 uhradili tak všetky svoje podlžnosti voči Slovenskému rozhlasu. Napriek tomu som pripravený podporiť návrhy, ktoré zmysluplne prispejú k riešeniu problémov koncesionárov a dajú im istotu, že ich nikto nebude neoprávnene atakovať finančnými požiadavkami. Ďakujem pekne.