Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2013-10-30):
6. Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, kolegovia, vážení občania, tak a teraz toto všetko prečítam. (Rečník zdvihol hŕbu podkladov.) Ale nie, straším. Ale nenesiem to zbytočne, poviem, prečo to nesiem aj v zmysle toho, o čom tu jednáme. K predkladanému návrhu, predkladaný návrh je dôsledkom toho, kam sme sa to dostali. Pán Škripek, ja jeho úmysel nevyhodnocujem ako taký nejaký že populistický alebo taký. On to tak senzitívne vníma a mám pocit, že toto môže byť riešením. Čiže je to dôsledok, neni to samoúčelné. Čo sa mňa osobne týka, k tomu poviem, ja som v postoji k alkoholu všeobecne a k alkoholu v parlamente konzistentný už štyri roky. Ja som pred štyrmi, to som si tu teraz pozeral, že už tomu budú pomaly štyri roky, čo som lepil nálepku na parlament, že „ľuďom pod vplyvom alkoholu vstup zakázaný“. A ešte spomeniem pána Bugára, že jednu som dal jemu a on mi povedal, že ju nalepí vo vnútri. A pravdou je, stále visí, áno, áno, vážení občania, vidíte, a napriek tomu, že už tam pomaly štyri roky visí, ale oceňujem od pána Bugára, že ju tam nalepil a naozaj tam visí. Pri vchode do bufetu, všimnite si, visí nálepka zo strany, od strany SMER-u, ako vstupujú smeráci do bufetu – správne lokalizované –, je nálepka, že „ľuďom pod vplyvom alkoholu vstup zakázaný“. Čiže nerád by som bol naškrtnutý, čiže v tomto som ja úplne a plne konzistentný a dlhodobo, naozaj. A to tu boli doby, keď tu vládol, vládol človek, s ktorým ste vy vládli, smeráci s ním vládli a ja som vtedy takú obavu vyjadril, že prečo to je potrebné tam nalepiť, aby to tu niekto neogrcal, nepoškodil. Potom to treba opraviť, to stojí peniaze a zase, z čoho by to šlo. Viete, už takúto úvahu som ja, ja som ešte nedal ten rozmer, čo dáva pán Škripek tomu, a ten je, ten je vzhľadom na to, že on je vyjadrením dôsledku, namieste. Viete, ja milujem to, že niekto príde a povie, že dôstojnosť parlamentu a neviem čo. Milujem to, naozaj to milujem. Vám sa podarilo 20 rokov baliť exkrementy do darčekových balení a predstavovať to ľuďom, že ako je to všetko v poriadku, a už sa to rozkrýva. A je dobré, že ľudia to vidia. Koniec koncov, tí, čo, dôchodcovia, čo odišli pred chvíľou, jedna pani to tu dobre poznamenala, že aha, je ich tu trinásť, že to je naozaj ťažká práca. Ono sa to rozkrýva aj činnosťou, teda aktuálne, poslancov aktuálneho volebného obdobia, ale aj nečinnosťou ľudí, ktorí by si mali ustrážiť svojich a zavdávajú príčinu. Príčina vytvorí dôsledok. Aj moje niektoré konanie je len dôsledkom konania niekoho. Ja som na to upozorňoval korektne dopredu, že budem proste dôsledkom niektorých skutočností, že keď chceme, nech sa páči. Viete, potom to naozaj tak dopadne, že ten parlament sa rozkryje, rozkryje sa, že kto všetko tu sedí, čo je schopný povedať, čo je schopný urobiť, respektíve neurobiť, koľko je schopný vypiť pomaly, koľko neni schopný vypiť a už to s ním kýve. To sa rozkrýva. Takže, prosím vás, opatrne s tým, tým krycím manévrom, ktorý tu doteraz fungoval, a vytváraním dojmu, že ako to tu všetko je, ako tu všetci pracujeme v blaho a v prospech národa. Po mojej dlhoročnej skúsenosti cirka, ungefähr tu vám môžem povedať, že to tak vôbec vo veľa prípadoch nie je. A treba ľuďom povedať pravdu. Koniec koncov si ju zaslúžia, koniec koncov si ju aj platia. Oni si tú, túto skutočnosť a toto, čo je vyjadrením, tento parlament aj platia. Pri tejto príležitosti mi znova nedá povedať, že čo skúšate. Čo skúšate? Čo skúšate teraz tu znásilňovať rokovanie parlamentu, uhnať sa k smrti, že rýchlo body, skončime, čo neprejednáme, dáme na november. Čo skúšate? Načo ste sem prišli? Však je program parlamentu, rokujeme podľa programu parlamentu a rokujeme. Kde je odôvodnenie toho, že budúci týždeň sem netreba prísť? Ja neviem, ja naozaj sa na to odôvodnenie teším. A toto si, toto je tá moja pomôcka. Ja neviem, či stihneme napríklad moje body. Ja mám vážny bod, ktorý sa týka tisícov ľudí v tejto krajine, dokonca státisícov ľudí v tejto krajine, Exekučný poriadok. A niekto mi chce povedať, že ho netreba prejednať, že stačí v novembri, nech sa páči, nech to povie tým ľuďom, že ho netreba prejednať, že stačí v novembri. Však koniec koncov aj tak mi zaň nezahlasujete, ale aspoň to chcem odprezentovať. Tak mi, prosím vás, povedzte tu, že áno, netreba, počká to, počkajú. Povedzte tým ľuďom férovo, že počká, exekúcie, vôľa niečo s tým robiť, lebo načo, však vám sa nechce prísť budúci týždeň do parlamentu. O to ide. A aj keby sme čisto teoreticky stihli tie moje body, určite nestihneme toto. (Rečník zdvihol hŕbu podkladov.) Prosím vás, vám garantujem, 95 % z vás ani nevie, čo držím v ruke. Je to správa o pôdohospodárstve a potravinárstve v Slovenskej republike a správa o lesnom hospodárstve v Slovenskej republike. (Reakcia spravodajcu.) Ja som povedal 95 percent. Pripúšťam, že sú tu ľudia, ktorí si to pozrú. Niekto povie: Načo. Veď ja viem, že niekto povie načo. Viete, keby niekto si pozrel, tak povie, že čo klesá, jak to ide zle a neviem čo. A príde možno, ponúkne nejakú alternatívu, vytvorí sa tu nejaká atmosféra, budú sa hľadať riešenia. Nie, vy to chcete zahlušiť, vy to chcete uzavrieť. Načo, ideme domov, budúci týždeň sem neprídeme. Správa o poľnohospodárstve, že to, že klesá, dovoz stúpa, zamestnanosť v odbore klesá, koho by to tu trápilo, však my ideme domov. (Obrátenie sa na navrhovateľa.) Braňo, prosím ťa, nauč sa to, pochop to už konečne, že o čo ide častokrát v tomto parlamente. A už, ešte budem, poviem, už úplne milené bude to, že tam ešte bod, ktorý chcete presunúť, je predikcia vývoja a to posuniete, tak už aspoň premenujte, lebo ten bod sa nemôže tak volať, lebo však už ten vývoj vlastne už skončí. Viete, to je, to nám len dokazuje tú našu úbohosť. A ja vám poviem, čo sa týka tohto návrhu, tam ak naozaj vyhodnotíme, a to keby bola skutočná rozprava, skutočná rozprava skutočne pripravených ľudí a že vyhodnotíme, že áno, vzhľadom na stav, v ktorom sme, je toto už len dôsledkom a možno dôsledkom je mierne ofenzívnym. Ale to by som chcel počuť, to by som chcel počuť, zvážiť a v druhom čítaní, neviem v tejto chvíli povedať, že či naozaj je to tak zlé, že treba prísť k týmto už mierne ofenzívnym nástrojom, ako to riešiť, či ešte nemá zmysel apelovať na predsedov poslaneckých klubov. Hej, či nemá zmysel apelovať na samotných poslancov, niektorých nemá, to je úplne zbytočné. Ale že či v ich pravici, ich test schopnosti, autority, že si ich vedia upratať alebo nevedia upratať. Tu minule, nebudem menovať, jeden, ja už som len čakal, keby hodí, s prepáčením, tyčku, pardon. Tu bol jak zdurený moriak a sme len pozerali, že kedy to príde, pardon, nebudem menovať. Viete, a to je presne to, že nájdime tie mechanizmy, ktoré, samoregulačné mechanizmy u vás v kluboch. Ja verím, že ešte niektorí požívate časť autority takú, že si to viete možno uložiť vo vnútri, aby ste nevysielali tento zbytočný signál, lebo toto je zbytočný signál. My tu riešime, prosím vás, o to, aby sa tu dalo v tejto krajine žiť. A tratíme energiu na tom, že tu niekto je jak zdurený moriak a za chvíľku si to hodí. Takže nie som úplne presvedčený, ešte by som možno po diskusii, keby bola, čo nebude, by som zvážil, ako by som pristúpil. Ale možno mi nechýba veľa k tomu, že možno sme naozaj tak na tom zle, že toto môže byť riešením. Ale to by musela byť diskusia nejaká v tomto parlamente. Prosím vás, dovoľte mi ešte povedať jednu vec. Ja neviem, či budem mať tú možnosť to povedať. Keď ste sa rozhodli takto znásilniť program tejto schôdze, keď ste sa rozhodli odsúdiť správy o pôdohospodárstve, v potravinárstve, lesnom priemysle, predikciu vývoja verejných financií, ÚRSO, keď ste sa rozhodli, že načo, že vám to netreba, lebo vám sa sem nechce budúci týždeň prísť, tak ja vám hovorím, že ja v utorok o deviatej tu budem. Ja v utorok o deviatej tu budem a v tom bode, v ktorom sme prestali, budem pokračovať. Z úcty k tomuto parlamentu. Ďakujem pekne.