Huba, Mikuláš, poslanec NR SR (2015-02-03):
Ďakujem pekne za slovo, pani predsedajúca. Vážený pán minister, vážená pani spravodajkyňa, vážené kolegyne, kolegovia, určite sa nemusíme navzájom presviedčať o tom, že povodne predstavujú na Slovensku reálny problém a globálna zmena klímy, ktorej sme svedkami, tento problém bude s najväčšou pravdepodobnosťou len ďalej zväčšovať a prehlbovať. Preto je aj namieste skutočnosť, že súčasťou právneho poriadku Slovenskej republiky je aj zákon o ochrane pred povodňami. Chyby a nedostatky v protipovodňovej ochrane sú zasa logickým a legitímnym dôvodom na to, aby sme ten existujúci a v súčasnosti platný zákon novelizovali. Ďalším dôvodom na jeho novelizáciu, ako tu už spomenul aj pán minister v úvodnej reči, je potreba dôslednej transpozície príslušných európskych smerníc, najmä smerníc Európskeho parlamentu a Rady 2007/60/ES z 23. októbra 2007 o hodnotení a manažmente povodňových rizík. A napokon dôvod, ktorý pre mňa nie je až taký dôležitý, ale pre predkladateľa o to dôležitejší, je ten, že úloha predložiť túto novelu je zapísaná v pláne Legislatívnych úloh vlády na rok 2014. A to sú zrejme hlavné argumenty za predloženie tejto novely. No a teraz, v čom je problém, aspoň v čom ho vidím ja, a prečo napriek vyššie povedanému navrhujem vrátiť tento návrh zákona predkladateľovi na dopracovanie. Tých dôvodov by sa našlo viac, ale v tejto chvíli sa zameriam iba na jeden, zásadný, takpovediac metaproblém, ktorý sa, žiaľ, v tejto Národnej rade vyskytuje častejšie. A tým metaproblémom je pre mňa to, že týmto zákonom sa snažíme riešiť B, namiesto toho, aby sme najskôr dôsledne vyriešili A. Inými slovami, návrh zákona prináša pomerne konkrétne nástroje na realizáciu niečoho, čo nemáme odborne adekvátne vydiskutované a ako-tak konsenzuálne prijaté v rovine odbornej a koncepčnej. Pán minister tu v nedávnej minulosti viackrát spomínal, že to, na čo poukazujeme, a čo som teraz uviedol, uspokojivo a komplexne rieši Stratégia protipovodňovej ochrany Slovenska do roku 2020, ktorá je vraj verejne ľahko dostupná dokonca na viacerých webových stránkach spravovaných rezortom životného prostredia. Ale skutočnosť je iná a potvrdili mi to aj mnohí iní ľudia, ktorí túto stratégiu na internete neúspešne hľadali a našli nanajvýš málo hovoriacu powerpointovú prezentáciu. V priebehu niekoľkých desaťročí, plus-mínus celú druhú polovicu 20. storočia, sme tu hlava-nehlava aplikovali čosi ako betonársky prístup, ale problém povodní sme napriek vynaloženiu obrovských prostriedkov a obetovaniu mnohých prírodných a iných hodnôt uspokojivo nevyriešili. V záujme objektivity musím povedať, že aj spomenutý prístup bol v niečom úspešný a časť územia Slovenska, vrátane niektorých dôležitých sídiel a objektov, uchránil pred ničivými následkami povodní známymi z čias, keď slovenské toky neboli vôbec alebo takmer vôbec regulované. Zároveň tiež chcem povedať, že nespochybňujem ani potrebu investovať do údržby a rekonštrukcie už jestvujúcich protipovodňových zariadení. Avšak na druhej strane chcem jednoznačne povedať, že je to cesta z hľadiska budúcnosti neperspektívna, ktorá často so sebou prináša, a v prípade, že v nej budeme pokračovať, aj bude prinášať viac škody ako úžitku. Takže to, čo je z mojej strany naďalej sporné, o čom je treba diskutovať a čo je treba zásadne zmeniť, to je celková filozofia, dlhodobá koncepcia a konkrétne zámery protipovodňovej alebo tzv. protipovodňovej ochrany. Čiže všetky tie plánované Slatinky, Tiché Potoky a podobne. V prílohe zákona, konkrétne v tabuľke zhody, sa síce sľubuje splnenie požiadavky nepripustiť také protipovodňové opatrenia, ktoré by zvýšili riziko povodní na iných úsekoch daného toku, ale pri pokračovaní pretrvávajúceho chápania protipovodňovej ochrany u nás je to prakticky nesplniteľný záväzok, lebo riziko povodní na jednom mieste toku sa s obľubou rieši tak, že sa presunie na iný úsek toku. Spomeniem aspoň zvyšovanie hrádzí, betónovanie korýt, redukciu výmery prirodzených inundačných území, odpájanie ramenných sústav od hlavných tokov a podobne. Na druhej strane tu máme, nahlas či potichu, súčasnou mocou odmietané alternatívy voči doterajším prístupom. Za všetky spomeniem prístup založený na integrovanom manažmente celých povodí, ktorý sa trochu nesprávne stotožňuje len s budovaním prehrádzok na horských tokoch, hoci na ne mala byť vyčlenená len menšia časť peňazí určených na realizáciu celého projektu. Tento prístup si, ako vieme, osvojila predchádzajúca vláda a v záujme jeho realizácie zriadila dokonca post splnomocnenca vlády pre túto problematiku. Napriek všetkej kontroverznosti, ktorú si uvedomujem a ktorá sa prejavila najmä v realizačnej rovine tohto projektu, si ho dodnes väčšina starostov tých obcí, kde sa stihol či už úplne, alebo čiastočne realizovať, pochvaľuje. Bez ohľadu na všetky nedostatky išlo, aspoň na slovenské pomery, o čosi ako revolučnú antitézu voči predchádzajúcim desaťročiam rýdzo technokratických prístupov. Navyše išlo o prístup, ktorý je oveľa bližší bruselským predstavám o zelenej infraštruktúre v porovnaní s vývojovo prekonanou a Bruselom neodporúčanou tzv. sivou alebo, zjednodušene, betónovou infraštruktúrou. To, že predkladatelia neprikladajú adekvátnu váhu integrovanému manažmentu povodí a reakcií na zmenu klímy, dokazuje aj fakt, že medzi príčinami vzniku povodní sa práve tieto dve vôbec nespomínajú, o čom svedčí tabuľka zhody na strane 1 a 2. V tej istej tabuľke zhody na stranách 14 a 23 sa tiež konštatuje, citujem: „Ministerstvo zabezpečuje zapracovanie výsledkov konzultácií s verejnosťou a pripomienok k návrhom plánov manažmentu povodňového rizika.“ Na strane 17 sa spomína aktívna účasť verejnosti. O práci ministerstva, a zvlášť jeho sekcie vôd, s verejnosťou si myslím svoje a trvám na tom, že sa musí podstatne zlepšiť, resp. od základu zmeniť, lebo v súčasnej podobe môže slúžiť nanajvýš len ako odstrašujúci príklad. Ako jeden z dôkazov na podporu svojho tvrdenia si dovolím odcitovať z listu verejnej ochrankyni práv. Dňa 8. januára 2015 podali zástupcovia a zástupkyne zainteresovanej verejnosti podnet na preskúmanie zákonnosti konania Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky voči občanom Slovenskej republiky, osobitne ohľadom účasti verejnosti na rozhodovacom procese prístupu občanov k spravodlivosti a informáciám o životnom prostredí. Uvádza sa v ňom celý rad veľmi znepokojujúcich informácií vychádzajúcich z konkrétnych skúseností a dokumentujúcich skutočnosť, že ministerstvo, a najmä jeho sekcia vôd, sa snaží, ako sa len dá, vyhnúť diskusii s verejnosťou, utajovať dokumenty, ku ktorým sa má verejnosť vyjadriť, poskytovať doslova šibeničné termíny 4 až 5 dní na prerokovanie a spripomienkovanie rozsiahlych a zásadných rozvojových dokumentov, situovať termíny prerokovania do obdobia medzi vianočnými a novoročnými sviatkami, premenúvať strategické dokumenty v snahe vyhnúť sa povinnému posúdeniu ich vplyvu na životné prostredie procedúrou SEA, ignorovať hromadné pripomienky predložené v zákonnej lehote a predpísaným spôsobom a podobne. Iný okruh problémov namietaný zástupcami a zástupkyňami zainteresovanej verejnosti je subjektivizmus a netransparentnosť napríklad pri prideľovaní profilov na výstavbu tzv. malých vodných elektrární. Ako sa uvádza v spomínanej sťažnosti, citujem: „Tento postup ministerstva naznačuje porušenie viacerých európskych právnych dokumentov (príkladom Rámcová smernica o vode, Aarhuský dohovor a ďalšie predpisy, resp. dohovory o zabezpečení účinného, včasného a primeraného informovania verejnosti), ako aj čl. 46 Ústavy Slovenskej republiky, ktorá každému občanovi priznáva právo na včasné a úplné informácie o stave životného prostredia a o príčinách a následkoch tohto stavu. Princíp otvoreného vládnutia a participácie verejnosti je obsiahnutý vo viacerých koncepčných materiáloch Slovenskej republiky. Postup pripomienkovania a účasti verejnosti na tvorbe legislatívnych aj nelegislatívnych materiálov garantujú legislatívne pravidlá. Minulý rok vláda Slovenskej republiky schválila pravidlá zapájania verejnosti do tvorby verejných politík, na tvorbe ktorých sa podieľalo a má sa nimi riadiť aj ministerstvo životného prostredia. Postup sekcie vôd ministerstva preto vzbudzuje podozrenie, že konkrétni úradníci berú povinnosť verejného prerokovania a konzultácií iba ako obťažujúcu „povinnú jazdu“, pričom systematicky zhoršujú prístup verejnosti k pripomienkovaniu, vytvárajú časový stres, znemožňujú prístup k materiálom na pripomienkovanie. Navyše, podľa skúseností mimovládnych organizácií z predchádzajúcich mesiacov „nejde o jednorazový omyl či zlyhanie sekcie vôd na ministerstve životného prostredia pri prerokovávaní jedného materiálu“. Ako príklad nekomunikácie so zainteresovanou verejnosťou zo strany ministerstva sa tu uvádza proces posudzovania vplyvov strategických dokumentov na životné prostredie SEA, ktorý je významným krokom pred ich schvaľovaním: „V procese SEA by sa mali zvážiť varianty riešenia, zhodnotiť prínosy, negatíva a navrhnúť opatrenia na minimalizáciu dopadov na životné prostredie. Oznámenie je prvým a najdôležitejším krokom pri posudzovaní, pretože na základe doručených pripomienok sa stanoví, čo sa bude ďalej hodnotiť. Aj preto by malo dať ministerstvo dostatočný čas všetkým na získanie informácií, konzultácií aj pripomienkovanie oznámenia. Samozrejmosťou by malo byť zverejnenie posudzovaných dokumentov spolu so začatím ich hodnotenia. Vlastné hodnotené dokumenty zverejňuje ministerstvo často iba dodatočne a na iných miestach, a nie na enviroportáli, ako by to štandardne malo byť. Aktualizácia koncepcie využitia hydroenergetického potenciálu nebola dokonca zverejnená vôbec. Ide o zásadné dokumenty, ktoré ovplyvnia vodné hospodárstvo na dlhé obdobie a sú podkladom aj pre čerpanie prostriedkov zo štrukturálnych fondov Európskej únie. V októbri 2013 predstavil minister životného prostredia Program protipovodňovej ochrany Slovenskej republiky do roku 2020. Program (niekedy označovaný aj ako Stratégia), vraj obsahuje zoznam takmer 600 plánovaných opatrení na ochranu pred povodňami, pričom stavať sa majú hrádze, poldre, vodné nádrže, čerpacie stanice, majú sa upravovať vodné toky a podobne. Tento dokument však nebol spracovaný v súčinnosti so samosprávami, odborníkmi či verejnosťou, neprešiel pripomienkovaním ani procesom posúdenia vplyvov na životné prostredie, nebol de facto nikým schválený a dokonca nie je ani verejne prístupný, a to ani na základe žiadosti o sprístupnenie informácií. Informácie a materiály sú prístupné iba vo forme powerpointovej prezentácie, ako som už spomínal. „Vlastná Stratégia ani zoznam opatrení nie je sprístupnený, a to ani na základe opakovaných žiadostí o informácie, ani interpelácie poslanca Národnej rady.“ Pritom minister životného prostredia opakovane tvrdil, že verejne prístupný je. Tieto skutočnosti si môžte overiť aj na webovej stránke Národnej rady. „V priebehu roka 2014 žiadalo niekoľko združení sprístupnenie informácií ohľadom vodného plánovania, žiadali sme sprístupnenie podkladov pre spracovanie tzv. vodného plánu Slovenskej republiky (na ktoré máme právo podľa Rámcovej smernice o vode). Odpovede zo sekcie vôd boli väčšinou v takomto duchu, citujem: „Údaje a informácie sú verejne dostupné na webovom sídle ministerstva životného prostredia.“ Sekcia vôd ministerstva niekoľko rokov nesprístupňuje informácie o tom, kto a na základe akých pravidiel rozhoduje o tzv. pridelení profilov na stavbu malých vodných elektrární na Slovensku. Na vysvetlenie: Tieto profily sú miesta, kde dovoľuje strategický materiál Koncepcia využitia hydroenergetického potenciálu vodných tokov Slovenskej republiky do roku 2030 umiestňovať malé vodné elektrárne. „Na výber zhotoviteľov a prevádzkovateľov týchto stavieb však nikdy nebola urobená seriózna súťaž, nikdy neboli zverejnené pravidlá toho, ako a kto rozhoduje, ktorej súkromnej firme bude udelený súhlas na umiestnenie malej vodnej elektrárne a ktorej nie. Máme odôvodnené podozrenie z klientelizmu a korupcie, pretože ministerstvo odmieta sprístupniť informácie o procese a kritériách rozhodovania aj dnes. Rovnako nie je dostupné rozhodnutie o vzniku tohto poradného orgánu“, teda poradného orgánu, ktorý o tomto celom, keď nie rozhoduje, tak má tam významné slovo, „zápisnice či informácie o kompetenciách. O nezákonnosti nesprístupnenia informácií o činnosti tejto komisie rozhodla už aj rozkladová komisia, ale sekcia vôd ich opäť nesprístupnila a poučila nás, že jej rozhodnutie môžeme dať opäť preskúmať rozkladovej komisii.“ Úplne na záver: ja som teda necitoval ani zďaleka celý tento list verejnej ochrankyni práv, iba vybrané časti, takže už len záverečné konštatovanie, citujem: „Z týchto dôvodov by sme vás chceli požiadať o prešetrenie postupu Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky, a najmä jeho sekcie vôd, pri informovaní verejnosti pri prerokovaní strategických materiálov so zainteresovanou verejnosťou pri sprístupňovaní relevantných informácií a pri komunikácií s verejnosťou vo všeobecnosti.“ Toľko teda k spomínanej sťažnosti, ktorá plasticky dokumentuje predstavu ministerstva o zabezpečovaní aktívnej účasti verejnosti. Možno sa vám zdalo, že som hovoril príliš dlho k tejto časti, ktorá sa nakoniec v tej novele zákona spomína pomerne okrajovo, ale je to veľmi podstatná vec, pretože my v tom zákone sľubujeme Bruselu, čo všetko urobíme v spolupráci s verejnosťou, ale dlhodobá skúsenosť je práve opačná. A dokonca ten trend sa zhoršuje. Takže aby sme sa zase nedostali do toho, že tu schválime niečo, čo síce bude krásne na papieri, ale v praxi to nebude vôbec fungovať. No a napokon to, čo je podľa niektorých ekonómov až na prvom mieste, a to je finančná stránka realizácie nových povinností a úloh, ktoré so sebou prináša návrh tohto zákona. Všetky tie prognostické modely, mapy povodňového ohrozenia i povodňového rizika a napokon i plány manažmentu povodňového rizika musí predsa niekto vypracovať a priebežne aktualizovať, a to si žiada dodatočné zdroje. Čuduj sa svete, práve vo chvíli, keď vláda schválila tento návrh zákona, sme my tu v Národnej rade schválili budúcoročný rozpočet, a to aj rozpočet odborných príspevkových organizácií ministerstva, ktoré by mali toto všetko zabezpečovať. A ten rozpočet nielenže nie je vyšší, ako bol v roku 2014, ale je výrazne nižší. Tak kto si to tu z nás opäť robí bláznov, vážení?! No, to, čo som povedal, boli naozaj len stručne hlavné dôvody, pre ktoré navrhujem vrátiť tento návrh zákona predkladateľovi na dopracovanie, čím by sa zároveň vytvoril dostatok priestoru na odstránenie vyššie uvedených deficitov. Zároveň konštatujem, že po zohľadnení týchto mojich požiadaviek si viem predstaviť, že takýto návrh zákona v budúcnosti podporím, pretože naozaj prináša mnohé pozitívne opatrenia a v zásade je žiaduce ho, v prípade, že sa zmení tá celková filozofia k riešeniu protipovodňovej ochrany a k spolupráci s verejnosťou, tak naozaj bude žiaduce tento zákon prijať. Ďakujem za pozornosť.