V. Mečiar, poslanec: (2005-03-21):
Čo som ale vrcholne nespokojný, je spôsob odpovede na interpeláciu pána ministra spravodlivosti Lipšica, ktorého právom mnohí považujeme, ja medzi nich tiež patrím, za najarogantnejšieho člena vlády, a pokiaľ ide o kvalifikovanosť, nevyužíva ju v smere zákonných oprávnení, ktoré má. Pán minister zodpovedá za stav väzenstva, dával mi písomnú správu ako poslancovi cez Výbor Národnej rady pre ľudské práva o stave väzenstva, zákon mu dovoľuje držať ľudí vo väzenstve iba na účel vymedzený zákonom, napriek tomu ľudia sú vo väzbe niekoľko rokov s absolútnymi obmedzeniami osobnej slobody, ktorá umožňuje za 24 hodín jednu hodinu prechádzky denne v celách so 7,8-štvorcového metra, v ktorých je súčasne aj záchod bez možnosti používať alebo počúvať rozhlas alebo televíziu, bez možnosti kontaktovať rodinných príslušníkov raz za mesiac na jednu hodinu, takže tu jasne dokazuje, že pán minister spravodlivosti síce rád nadáva na komunistov, ale vo väzniciach, v režime vyšetrovacej väzby zaviedol horší režim, ako bol za komunistov. Za to nesie politickú zodpovednosť i neschopnosť túto zodpovednosť uniesť pred občanmi. Ďalej pán minister veľmi často a rád komentuje úradné rozhodnutia iných orgánov a výsledok je, že napríklad vo veciach, v ktorých je rozdielnosť názorov medzi ministerstvom spravodlivosti a Generálnej prokuratúry bude konať Ústavný súd tak, aby sa veľa vecí vysvetlilo, rozdielne stanoviská vyriešili až cez Ústavný súd, pretože s ministrom nie je možná dohoda, ktorá by sa mala uzatvoriť pri normálnom pracovnom styku ústavných predstaviteľov. Tak ako? Ideme sa súdiť všetci so všetkými a každý proti každému? Ja takisto nemôžem prijať vstupy ministra, a na to som aj interpeloval, do konaní súdov a obviňovať sudcov z činnosti a skutkov, z ktorých sa 90 percent preukáže, že sa nestalo, pričom minister spravodlivosti svojich sudcov označuje mediálne len pre to, aby prezentoval sám seba, vopred za vinných, a kroky, ktoré by mali za tým nasledovať, sú opačné. Ukazujú, že sudcovia boli nevinne osočení. Takisto v prípade, v ktorom pán minister rozhodol o pozbavení sudcu konania, išlo konkrétne o prípad Ivana Lexu, keď sudkyňa upozorňovala, že nie sú dôvody na konanie pred súdom a neskorší rozsudok potvrdil, že tak to bolo, zbavil sudkyňu výkonu právomoci a dodnes je mimo aktívneho výkonu činnosti. To sa tiež nerobí. Arogancia pána ministra išla ďalej nielen voči súdnym orgánom a iným trestným orgánom, kde rád komentuje rozhodnutia, ktorých spisy nevidel a išla aj voči Národnej rade Slovenskej republiky v tom smere, že kým sa pán predseda Národnej rady čuduje, že k nám nepríde pán prezident Bush, tak jeho minister priamo hovorí, že táto Národná rada podporuje mafiánov. Takýto spôsob argumentácie a vzťah k najvyššiemu ústavnému orgánu na Slovensku nemožno prijať. Treba otvorene povedať, že takýto minister nemá čo robiť vo vláde. Nieže sedieť pred nami ako minister a vyškierať sa do očí. A znevažovanie pri parlamentnom systéme parlamentného orgánu nemá tu takéto miesto. Nie je to otázka toho, že by nám, ktorým umožní odpovedať, chýbal ostrovtip. Pán minister, keby som bol rovnako hlúpy, tak sa vás opýtam, či svojím návrhom Trestného zákona, ktorým ste znížili hranicu pre sexuálny styk na 14 rokov, ste chceli podporiť pedofilov. Tiež je to odpoveď hlúpa, ale taká asi ako vaša. Takisto môžem položiť ďalšiu otázku, že ak v Trestnom zákone je hovorené o tom, že osoby, ktoré majú 14 rokov a deň, môžu začať sexuálne žiť, ale ženatí a vydaté len s osobami, ktoré sú staršie ako 18 rokov, môžem sa vás tiež opýtať, či sa preto neženíte. A podobných hlúpych otázok vám možno postaviť viacej. (Šum v sále.) Hovorím, že podobných hlúpych otázok možno postaviť viacej a vzťahovať rovnakým spôsobom viacej, a keď pán minister aplikuje na túto Národnú radu aj na vás, aj na mňa, aj na ďalších, čo tu sedia.