T. Galbavý, poslanec: (2008-02-14):
Veľmi si vážim, že pán minister na záver svojho vystúpenia trošku preformuloval podstatu a základný cieľ tohto návrhu zákona, dnes už len hovorí o tom, že tento návrh zákona má pomôcť zachrániť verejnoprávny systém, tak som tomu asi rozumel. Verejnoprávny systém vysielania, bohužiaľ, nemôžem sa ani s tým celkom stotožniť. No, po niekoľkých mesiacoch, ako som už hovoril, sa vraciame k zákonu, ktorý hovorí o službách verejnosti, ktoré poskytujú verejnoprávne médiá. Dovolím si však hovoriť najmä o filozofii zákona, o tom, čo má riešiť a ako sa s touto úlohou vyrovnáva, teda o tom, čo majú verejnoprávne médiá robiť, aká vlastne má byť tá služba verejnosti, ktorú majú poskytovať. Že je tu veľa nejasného, dokazujú neustále otázky, ktoré nám kladú aj novinári, týkajú sa programovej skladby STV a SRo, toho, či majú tieto médiá konkurovať komerčným staniciam, ak áno, tak do akej miery sa táto snaha súperiť o diváka s komerčnými médiami zhoduje s verejnoprávnosťou médií. O tom všetkom by sme mali začať diskutovať čím skôr a podľa toho zvažovať, aký by mal byť optimálny model financovania. Dovolím si povedať, že tento model, ktorý pán minister predložil, optimálny rozhodne nie je a ani nemôže byť. Je to skôr model, ktorý vyrieši momentálne problémy s financovaním STV a SRo, vyrieši ich však len na veľmi krátku dobu, a to dovolím si podčiarknuť, že nedostatočne. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, pán minister kultúry pri odôvodňovaní návrhu v prvom čítaní tvrdil, že tento návrh zabezpečí skvalitnenie vysielania STV a SRo bez toho, aby ľudia museli za Slovenskú televíziu a za Slovenský rozhlas platiť viac. No ale pravda je opak, v skutočnosti, samozrejme, ľudia budú musieť platiť viac. No a ako ináč by sa do rozpočtu STV a SRo dostalo približne o miliardu viac korún? Nuž tak, že bude musieť platiť viac ľudí vrátane tých, ktorí službu STV a SRo nevyužívajú. Alebo preto, že nemajú signál, a teda ju nemôžu využívať, alebo preto, že ju využívať nechcú, nemajú televízor alebo rádio. Takýchto domácností, možno budete prekvapení, je približne okolo 40-tisíc. Som presvedčený, že to stačí na to, aby sme sa zamysleli nad spravodlivosťou tohto návrhu zákona. Pravda, možno uvažovať nad tým, čo odznelo v nedávnej televíznej diskusii, že k úlohe verejnoprávnych médií patrí aj archivácia vzácnych nahrávok či zvukov, ktoré sú súčasťou nehmotného kultúrneho dedičstva, ale aj výchova redaktorov, ktorí sa neskôr profesionálne uplatňujú aj v súkromných médiách. K prvej úlohe len toľko. Archivácia vzácnych nahrávok a zvukov je potrebná, to nikto nespochybňuje. Ale ak ide o kultúrne dedičstvo, malo by sa platiť v rámci na to vyhradených štátnych prostriedkov a nie v rámci platieb občanov vo forme koncesionárskych poplatkov. Ctené kolegyne, kolegovia, ako som uviedol, vládny návrh rieši momentálne problémy financovania STV a SRo zle a len krátkodobo. Zle ich rieši preto, lebo ani tá miliarda, ktorú médiá dostanú navyše, možno, že dostanú, lebo ani tento zákon to nakoniec nemôže zaručiť. Som o tom presvedčený, že nebude ani toto navýšenie peňazí stačiť na pokrytie finančných potrieb povedzme tak, aby sa skvalitnilo vysielanie. Stačí sa pozrieť na terajší stav STV. Veď v tomto roku ráta schválený rozpočet STV so sekerou 140 mil. korún. Pričom ešte nie je zarátaných 100 mil. na vysielanie tretieho kanála, zdôrazňujem, schválený rozpočet už rátal aj s tým, že sa prijme teraz predložený návrh zákona, ktorý počíta predovšetkým s navýšením finančných prostriedkov pre obidve médiá, Slovenský rozhlas a Slovenskú televíziu. V tejto súvislosti pripomínam, že tak často kritizované bývalé vedenie STV skončilo s vyrovnaným rozpočtom. Samozrejme, cenou za to boli dosť drastické škrty v programe a často kritizovaná komercionalizácia prvého programu. Úprimne priznám, že to tiež nie je tá správna cesta. Ale čo sa zmenilo v poslednom roku pod vedením exriaditeľa Hrehu, zvoleného po účelovej novele zákona o STV? Zlepšila sa, skvalitnila sa programová skladba? Nie. Isteže nie. To skonštatoval nakoniec aj súčasný predseda Rady STV pán Bobocký, keď vyhlásil, že STV stále neplní svoje úlohy, ktoré jej ukladá zákon. Čiže v žiadnom prípade ani dnes nemôžeme hovoriť o kvalitnej verejnej službe, ktorá by mohla zabávať väčšinového diváka a povedzme vzdelávať menšinové, vysielať programy menšinového charakteru. Nemám žiadny dôvod veriť, že po zlepšenom výbere peňazí, ktoré aj tak nebude stačiť na pokrytie potrieb STV, sa naozaj zlepší programová skladba, a že toto verejnoprávne médium naozaj začne plniť svoje úlohy. Verte mi, veľmi by som si to želal a veľmi to chcem. Čo sa týka SRo, ten sa čoskoro môže dostať do podobnej situácie a jeho mediálnu radu si už predsa začali pretvárať, poprosím vás, aby ste sa neurazili, keď použijem výraz, na svoj obraz. Kolegyne poslankyne, poslanci, povedal som tiež, že predložený text zákona rieši financovanie verejnoprávnych médií len krátkodobo. Opäť sa odvolávam na tú televíznu diskusiu, v nej zúčastnení mediálni experti skonštatovali, aby verejnoprávne médiá dokázali plniť svoje úlohy tak, ako ich predpisuje zákon, potrebujú ročne o niekoľko miliárd korún viac. Teda povedzme, že zákon prinesie o 700, 800 mil., bude zlepšený výber? No nebude stačiť. Zároveň viacerí experti upozornili, že výška koncesionárskych poplatkov na Slovensku je jedna z najnižších v Európe, teda skôr alebo neskôr bude verejnosť postavená pred nevyhnutné. Padne návrh na zvýšenie poplatkov už len preto, lebo ekonomické zákony nepustia a inflácia postupne uberá z peňazí, ktoré dostávajú ročne verejnoprávne médiá, či už výberom koncesionárskych poplatkov, prostredníctvom reklamy a niekedy aj cez štátny rozpočet. Teraz predložený zákon môže len o niekoľko rokov oddialiť termín, kedy vláda navrhne zvýšenie poplatkov. A dovolím si povedať, že to je jediný a naozaj skutočný dôvod na predloženie tohto zákona. Oddialenie tohto nepopulárneho kroku, ktorý sa hodí na plecia niektorej z budúcich vlád. Kolegyne, kolegovia, pán minister kultúry tvrdí, že nový systém vyberania poplatkov je solidárny a spravodlivý. Musím povedať, že tá spravodlivosť je naozaj dosť zvláštna. Hoci sa to skrýva za zaplatenie nejakej služby pre občanov, je to v podstate daň, mala by sa definovať ako takmer rovná daň z domácností. Každá domácnosť bude platiť rovnakú čiastku bez ohľadu na to, koľko má členov, aký príjem na člena domácností je a, samozrejme, bez ohľadu na to, či má tri televízory, dve rádiá alebo ani jeden takýto prijímač. Teda 140 korún zaplatí päťčlenná rodina s mesačným príjmom 4-tisíc korún na osobu a 140 korún zaplatí aj trojčlenná rodina s mesačným príjmom na člena 5 ráz vyšším. Čiže veľmi si vážim, povedzme jednou rukou napríklad dávate určitej skupine dôchodcov vianočné príplatky, OK, ale druhou rukou beriete všetkým rodinám 1 680 korún ročne. Jedinou výnimkou budú zdravotne postihnutí a dôchodcovia, ktorí nežijú v domácnosti s iným mladším a zdravým členom rodiny. Podnikatelia. Pre podnikateľov je to v podstate ďalší odvod. Povedal by som, že ide o trest za zamestnávanie, pretože čím viac ľudí zamestnajú, tým viac budú platiť. A bez ohľadu na to, či zamestnanci môžu alebo nemôžu v práci sledovať vysielanie televízie alebo rozhlasu. Dokonca sa môže stať, že podnik, v ktorom budú desiatky ľudí môcť sledovať program televízie alebo rozhlasu, bude platiť oveľa menej ako podnik, v ktorom bude mať prístup k tejto službe pár zamestnancov. Jednoducho preto, lebo jedným z týchto podnikov je veľký hotel a druhým železiarne alebo bane. Nečudo, že tí viac postihnutí sa bránia. Už nehovorím ani o tom, že napríklad podnikatelia, ktorí poskytujú služby, či už reštauračného alebo akéhokoľvek charakteru, musia platiť okrem koncesionárskych poplatkov aj neúmerne vysoké poplatky SOZ-e a Slovgramu. Návrh zákona je podľa mňa hlboko nespravodlivý a nie je ani solidárny. Veď kto sa tu s kým solidarizuje? Je to správne, ak sú ľudia k sebe solidárni, teda zdraví finančne prispievajú na liečenie chorých, to je v poriadku. Ak mladí prispievajú na dôchodky starých. Každý predsa raz môže ochorieť a skoro každý z nás raz zostarne. Podobne je správne, ak bezdetní prispievajú cez daňový systém na školstvo, od vzdelania mladej generácie závisí stav ekonomiky štátu v budúcnosti. Ale kto sa tu solidarizuje podľa predloženého zákona prostredníctvom elektrickej zástrčky? Každý s každým a dokonca v rovnakej výške. To nie je solidarita, to je len obyčajné zbieranie peňazí. Jediní ľudia, ktorí sa naozaj budú solidarizovať s ostatnými, sú tí, ktorí nemajú ani jeden prijímač, či už zo subjektívnych, alebo z objektívnych dôvodov, tí budú platiť a nič za to nebudú dostávať. V tejto súvislosti mimoriadne zábavne pôsobí názor jedného z diskutujúcich, a znovu sa vrátim k tej televíznej besede, že poplatky, či už koncesionárske, alebo zástrčkové, budujú vzťah občanov k verejnoprávnemu médiu. Tomu naozaj nerozumiem. Vzťah možno áno, ale pozitívny určite nie. Najmä vtedy nie, ak sa väčší objem peňazí nepremietne do zlepšenej ponuky programov zo strany STV a SRo. Akú majú predsa koncesionári záruku, že na jednej strane zákon im ukladá povinnosť platiť za službu, ktorú si absolútne neobjednali? A na druhej strane nemôžu ju odmietnuť, nemôžu ovplyvňovať jej kvalitu, nemôžu rozhodovať prakticky o ničom. Takže aké formovanie pozitívneho vzťahu k verejnoprávnosti a jej k opodstatnenosti? Netreba príliš hovoriť o tom, že navrhnutý systém je zložitý a finančne nákladný. Ide opäť o vyberanie malých čiastok, po 140 korún, od veľkého počtu domácností. Systém je naozaj ťažkopádny a je tu riziko, že generuje ďalšie problémy. Každý z nás sa môže dostať do situácie, že naozaj či už znovu zo subjektívnych, alebo objektívnych dôvodov nezaplatí koncesionársky poplatok. Veď nedávno sme tu mali obrovskú kauzu vyberanie koncesionárskych nedoplatkov. Za stokorunové čiastky, vážené dámy a páni, ťahajú do dnešného dňa po súdoch poctivých koncesionárov, ktorí nejakým spôsobom nezaplatili jednu alebo dve čiastky a pod hrozbou státisícových sankcií, aj to sa môže stať v tejto krajine, bohužiaľ, áno. Takže sa nečudujte, že tento komplikovaný systém, iste priznám, že tie sankcie sú podstatne nižšie a že už nehrozí alebo nehrozia státisícové pokuty. To by som bol nekorektný, keby som túto analógiu chcel zneužiť na to, aby som nepovedal pravdu, čo je v tomto zákone a čo vítam. To je naozaj pozitívne. Ale môžu sa dostať do problémov. Čo je teda skutočnou výhodou predloženou návrhu zákona o financovaní STV a SRo, som presvedčený, že sú to dve veci. Predovšetkým vláda sa vyhne problému zvýšenia poplatkov o niekoľko rokov a presunie to jednoducho na budúcu vládu, ktorú bude za to kritizovať. Druhý dôvod je tiež ľahko odhadnuteľný. Vláda si aj takto cez peniaze zariadi, aby ju médiá, môžem použiť taký výraz, „poslúchali“? Je to možno tvrdé slovo, ale predsa, predsa. No nakoniec voľba do mediálnych rád. Veď ja som to nepovedal, že chcete, aby reprezentovali vaše názory, to ste povedali vy. Vláda si aj takto cez peniaze zariadi určitý spôsob alebo mieru lojality. Ani zvýšený tok peňazí cez zástrčkový zákon nezabezpečí, aby STV a SRo mali toľko peňazí, koľko potrebujú na to, aby dokázali plniť svoje úlohy, ktoré im vyplývajú zo zákona. Pán minister kultúry má plán, ako to vyriešiť. Alebo tento problém vyriešiť. Štát uzavrie s verejnoprávnymi médiami zmluvy, na ich základe budú verejnoprávne médiá vysielať určité druhy programov a za to budú od štátu dostávať peniaze. Čo sa teda stane? Štát bude dobrým zákazníkom, klientom pre verejnoprávne médiá a už Tomáš Baťa poznal heslo: „Náš zákazník, náš pán.“ No viem, pán minister už mi odpovedal v minulosti na takto položenú otázku alebo na tieto obavy, že to je systém bežný, ktorý exituje vo Francúzsku a možnože aj v iných krajinách. Pripúšťam, existuje. No ale v tých krajinách vlády nepovedali, že chcú mať svoje vlastné médiá. To som nepočul. Nebola vyhlásená otvorená vojna proti médiám. To sa nestáva. A nie vždy by som si bol istý, či takáto možnosť sa nedá elegantným spôsobom, a ja pevne verím, že vy dokážete užiť aj sofistikovaný spôsob. Nie tak, ako to bolo povedzme do roku 1998. Existujú šikovnejšie spôsoby, ako presadiť svoj záujem prostredníctvom médií, na ktoré sa skladáme všetci. Doslova skladáme všetci. (Reakcia z pléna.) Nie, nie, pán kolega. Dámy a páni, iste každý z vás bude mať možnosť vystúpiť v rozprave alebo vo faktickej poznámke reagovať na moje vystúpenie. Nebudem vám v tom brániť. A kľudne ma aj urážajte, máte na to absolútne právo. Dámy a páni, môžeme sa stotožniť s tým, že služba, ktorú poskytujú verejnoprávne médiá, je verejnou službou. Teda ide o službu nie jednotlivcom, pretože nie každý ju musí odoberať, ale verejnosti ako celku. A v tom prípade ale považujeme za správne, aby verejnosť neplatila ako jednotlivci, ale ako celok. Teda nie cez platby koncesionárskych poplatkov alebo cez zástrčky, ale jednoducho cez štátny rozpočet. Takýto model sme predstavili, jeho princíp je známy. Stanovenie pevného percenta výdavkov štátneho rozpočtu, ktoré by verejnoprávne médiá dostávali. A kľudne sa dohodnime, že to nemusí byť jedno percento, nech je to viac, aby sme posúdili, čo chceme od verejnoprávnych médií, aké služby nám zagarantujú, ale to percento bude pravidelne valorizované. My otvorene priznávame, že náš návrh zaťaží štátny rozpočet. Je to pravda. Napriek tomu sme presvedčení, že ide o správny krok. Jeho dôsledkom totiž bude jednoduchosť, transparentnosť financovania, jeho ľahká kontrolovateľnosť parlamentom. Tento model je naozaj spravodlivý a solidárny. Nepoznám lepšiu formu solidarity, ako je solidarita cez štátny rozpočet. A do neho predsa prostredníctvom daní prispievajú viac bohatí a lepšie zarábajúci. Prostredníctvom tohto prerozdeľovacieho mechanizmu sa naozaj solidarizujú lepšie zarábajúci s tými menej úspešnými zamestnanými, s dôchodcami, zdraví s postihnutými. Navyše nami navrhnutý princíp vyrieši pravidelné zvyšovanie objemu prostriedkov, ktoré budú verejnoprávne médiá dostávať, a to bez rôznych politických diskusií v parlamente. Presne rovnako, ako sa odstránili politické debaty o zvýšení našich platov, potom ako sa ich valorizácia začala odvodzovať od rastu priemerných miezd a presne rovnako, ako sa prestalo každoročne diskutovať o zvyšovaní dôchodkov, keď sa stanovil súčasne platný automatický valorizačný mechanizmus. Nikto z týchto mechanizmov nemôže vytĺkať politický kapitál. Myslím, že je správne, ak sa prestane vytĺkať politický kapitál aj z poplatkov za STV a SRo. Navyše by sa prijatím nášho návrhu zaistilo, že verejnoprávne médiá by dostávali, čo im patrí bez toho, aby museli ich riaditelia chodiť s vystretou rukou s prísľubmi o akejsi lojalite alebo poslušnosti na kompetentné inštitúcie, či už je to minister financií, alebo na ministerstvo kultúry. Ešte tu treba, pardon, ešte je tu tretia okolnosť. Objavil sa návrh na premenu TASR na verejnoprávnu inštitúciu. Aj tá bude financovaná čiastočne štátom. Dokonca sa občas uvažuje o integrácii STV, SRo a TASR. O akomsi verejnoprávnom multiplexe. To bude vyžadovať úplnú zmenu financovania takéhoto mediálneho komplexu. V takom prípade sa nami predložený model priam ponúka. Bude stačiť len upraviť výšku percenta z výdavkov štátneho rozpočtu, ktorý by tento komplex ako celok dostával, a spôsob jeho delenia medzi jednotlivé zložky. Musím spomenúť jednu výhradu, ktorú často spomína jeden môj pán kolega, jedná sa o pána poslanca Jarjabka, ako protiargument, že ministerstvo financií jednoducho bude mať iné priority a v rozpočte nevyčlení zákonom určené peniaze pre potreby STV a SRo. To zásadne odmietam. To je znevažovanie funkcie a významu zákonodarného zboru. Je predsa úlohou parlamentu, aby kontroloval vládu a jej členov, a teda aby ministra prinútil, aby zákon ctil a dodržiaval. A keď to nejde inak, tak uplatnením krajnej možnosti odvolania z funkcie. Milé kolegyne, kolegovia, snažil som sa veľmi kulantným spôsobom artikulovať naše výhrady, prečo nepodporíme, prepáčte za výraz, tento nezmyselný, nespravodlivý návrh zákona o koncesionárskych poplatkoch. Skúsme spolu porozmýšľať o alternatívnom návrhu, ktorý je naozaj transparentnejší, garantuje politickú nezávislosť a každá rodina tejto spoločnosti môže pravidelne dostávať 1 680 korún finančnú podporu. Čiže ušetrí a peniaze môže využiť iným spôsobom. Ďakujem pekne. (Potlesk.)