J. Brocka, poslanec: (2003-07-02):
Pokračoval by som tam, kde som v prvom čítaní prestal vo svojom vystúpení. Hovoril som o tom, že odmietavý postoj KDH k interrupciám je výrazom úcty k ľudskému životu, je výrazom citlivého postoja ku všetkým jeho fázam, od jeho vzniku až do jeho prirodzeného konca. Ale náš odmietavý postoj k interrupciám a k predloženému poslaneckému návrhu je zároveň, a to hovorím aj pre pána poslanca Kondróta, je výrazom úcty k ženám, je výrazom úcty k materstvu, ktorého sú nositeľkami. Pri vzniku novej ľudskej bytosti sme svedkami priam zázraku. Muž a žena majú od prírody alebo od Boha podelené úlohy. Žena určite pre svoju väčšiu vnímavosť, citlivosť a iné duševné i telesné vlastnosti je výnimočne disponovaná na to, aby bola nositeľkou ľudského života na jeho začiatku. Jej organizmus v čase tehotenstva prechádza zložitými zmenami, nielen fyziologickými, ale aj psychologickými a jeho prerušenie - interrupcia je brutálny zákrok nielen na novom živom ľudskom plode, ale je to brutálny zákrok aj na organizme ženy. Interrupcia nie je žiadne víťazstvo žien, interrupcia nie je žiadne víťazstvo ženy, naopak, je to jej veľké poníženie zo strany niekedy necitlivej spoločnosti a niekedy zo strany necitlivého muža. Preto ma prekvapuje reakcia niektorých žien, ktoré bojujú za právo na potrat, ako keby sme my boli ich nepriatelia. Naopak, môj postoj alebo postoj aj mojich kolegov k ženám je ako postoj k rovnocennému partnerovi. Partnerovi, ktorý je hodný úcty a ochrany. A nakoniec, veď tak to bolo v minulosti vždy, že výrazom rytierskeho postoja k žene boli prejavy záujmu, úcty, ochrany, lásky a pozornosti a, naopak, necitlivo sa k ženám hrubo správali barbari. A tak si myslím, že sa správajú aj dnes. Moja druhá poznámka k diskusii o interrupciách, ak dovolíte, je k tomu, ako diskusia doteraz prebiehala, a myslím si, že nebola vždy korektná. Napríklad ako jeden za všetky príklady spomeniem komentár alebo príspevok v televízii Markíza v hlavnej spravodajskej relácii na tému interrupčného zákona, keď sme o tomto návrhu rokovali v prvom čítaní. Diváci videli čiernobiele zábery detí, ktoré sa narodili s vážnymi genetickými poruchami. Redaktorka upozorňovala predtým divákov, že „ide o zábery pre silné žalúdky“, citujem. Podľa odborníkov to boli však obrázky mnohé z nich, keďže boli aj čiernobiele, staré niekoľko možno aj desiatok rokov z učebníc medicínskej literatúry. A boli to obrázky z celého sveta a odborníkom je jasné, že tieto narodené deti neboli schopné samostatného života, a preto nezostali na ťarchu ani rodičom, ani spoločnosti, ako sa pokúšala redaktorka presvedčiť nešťastného diváka. Musím povedať, že to bola demagógia, že to bola nekorektnosť, akú táto televízia predviedla, a ak si pamätám, tak veľmi mi pripomínala  relácie v Slovenskej televízii ešte z čias Kapustovín. Podľa môjho názoru, ak by toto spravodajstvo bolo objektívne a vyvážené, tak mali nasledovať zábery z interrupčných zákrokov. A mohli to byť obrázky vo farbe a mnohonásobne početnejšie z našich nemocníc. Len tie, ktoré som ja dostal mailom, predpokladám, že aj vy ako reakciu na našu diskusiu, myslím si, že sú určite ešte pre silnejšie žalúdky, ako upozorňovala pani redaktorka z televízie Markíza. Manipulácia a demagógia ako za čias komunistického totalitného režimu. Dámy a páni, mne zákon o interrupciách pripomína bývalý komunistický režim aj z iného dôvodu, a dovoľte mi, aby som bol teraz trošku osobný. V roku 1986, keď komunistický parlament, vtedy Slovenská národná rada, novelizoval v smere ešte väčšej liberalizácie vtedy platný zákon o interrupciách, tak sme s manželkou čakali naše prvé dieťa, a keď sme sa dozvedeli o tomto zámere komunistickej moci, tak v spolupráci s našimi priateľmi, najmä z kresťanských kruhov, sme sa rozhodli, že zozbierame podpisy ľudí, ktorí nesúhlasia alebo sú proti tomuto zámeru a obrátia sa na Slovenskú národnú radu s protestom. V januári roku 1986 sme začali zbierať podpisy a zozbierali sme ich na tie pomery 6 518. Na tie pomery to bol úctyhodný počet  a myslím si, že to bola jedna z prvých veľkých podpisoviek v bývalom komunistickom režime. V máji roku 1986 boli voľby a je zaujímavé, ako komunistický režim reagoval na vzniknutú situáciu. Pôvodne sa malo rokovať o tomto zákone na jarnom zasadnutí Slovenskej národnej rady, vtedy bývali len dve, jarné a jesenné. Keďže sa však obávali, by som povedal, nerušeného priebehu volieb, tak rokovanie o tomto zákone bolo preložené na jeseň roku 1986 a Slovenská národná rada schválila tento zákon až v októbri. Samozrejme, považujem za dôležité ešte iné súvislosti, lebo ani komunistický režim si nedovolil dať do zákona možnosť interrupcií do 6 mesiacov tehotenstva a urobil to, iba  „formou vyhlášky“. Na jednej strane to bolo rafinované, lebo vtedy nemali Ústavný súd a určite by teda nenamietal možnosť, že je  to v rozpore s ústavou. Ale na druhej strane komunistický režim prejavil predsa len určitú citlivosť, ak to tak môžem povedať, na duchovné, kultúrne a spoločenské pomery v krajine. Vidím tu, dámy a páni, istú paralelu aj dnes pri rokovaní o tomto zákone s atmosférou, ktorá bola pri rokovaní zákona o interrupciách v roku 1986. Ak si to pozriete v Zbierke zákonov, ale ja si to pamätám, tak v tom istom čase Národná rada, respektíve Slovenská národná rada, keď schválila interrupčný zákon, tak zároveň schválila aj novelu zákona o štátnej ochrane prírody. Voľne sa dá povedať, že o ochrane 200-ročných líp na Kolibe. Tam sú zaujímavé ustanovenia. Ak si ten zákon prelistujete, tak vtedy komunistický režim prišiel s veľmi vysokými sankciami voči tým, ktorí zasahujú necitlivo voči prírode, napríklad ak niekto poškodil stromy rastúce mimo lesa, tak mohol dostať pokutu až 100-tisíc korún. Kto si dovolil chytať alebo usmrcovať chránené živočíchy, tak mohol dostať pokutu až do 250-tisíc korún. Až dojemná to starostlivosť o životné prostredie. Ochrane ľudského života sa takej pozornosti vtedy nedostalo. No a tá paralela so súčasnou atmosférou pri rokovaní o tomto zákone? Dámy a páni, ak si spomínate, keď sme rokovali o prvom čítaní tohto zákona, tak nasledoval zákon, novela trestného zákona, ten známy zákon trikrát a dosť. Všetci, ktorí v rozprave vystupovali a, poviem zjednodušene, bránili kriminálnych delikventov, alebo vystupovali proti sprísneniu postihovania násilnej trestnej činnosti, predtým vystupovali, potom hlasovali za liberalizovanie potratov.  Napadajú mi i slová Hviezdoslava, neviem, či myslel, alebo či by tomu odpovedal  jeho výraz „zdivočenie a zosurovenie mravov“. Možno jednou vetou by som povedal aj o medicínskom aspekte problému, ale tu sme si vypočuli oveľa kvalifikovanejšie stanovisko napríklad z úst môjho kolegu Novotného. Ja poviem len jednu, dve vety. Predsa medicína vznikla ako altruistická disciplína zachraňujúca zdravie a život. Dnes v otázke interrupcií sa medicína stáva selektívnou, čo naozaj pripomína prax nacistického režimu s teóriou čistej rasy, či sa vám to, dámy a páni, páči, alebo nie. A ja si myslím, že vykonávanie interrupcií je v rozpore s Hippokratovou prísahou, ktorou absolventi medicíny končili svoje štúdiá. Na záver mi dovoľte zakončiť tromi poznámkami. Život je najvyššia hodnota a má prednosť pred inými hodnotami, dokonca aj pred slobodou. Hranicou slobody jedného človeka je sloboda druhého a vyspelosť spoločnosti sa meria podľa toho, ako sa správa k tým, ktorí sa nevedia brániť alebo ktorí sú v spoločnosti najzraniteľnejší. A ja by som to rozšíril ešte o jedno konštatovanie, že znakom zdravej spoločnosti je maximálna ochrana života pred narodením a maximálne možné obmedzenie interrupcií. Ďakujem za vašu pozornosť. (Potlesk.)