J. Rydlo, poslanec: (2008-04-02):
Po prvý raz od roku 1989 Národná rada Slovenskej republiky dostáva do rúk ucelený právny dokument, ktorý má substanciálne zmeniť a nahradiť zákon č. 29/1984 Zb. Je to obdivuhodný krok ministra školstva, ku ktorému blahoželám a za ktorý mu ďakujem, pretože slobodné Slovensko dosiaľ nemalo šťastie na svojich ministrov školstva. Z dôvodovej správy vieme, že problematiku, o ktorej diskutujeme, v súčasnom právnom stave riešia štyri mnohokrát novelizované zákony. Minulorežimový zákon č. 29/1984 Zb. o sústave základných a stredných škôl, školský zákon v znení neskorších predpisov, ústavný zákon č. 460/1992 Zb. o Ústave Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov, zákon č. 279/1993 Z. z. o školských zariadeniach v znení neskorších predpisov a zákon č. 596 Z. z. o štátnej správe v školstve a školskej samospráve a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov. Je nelichotivé konštatovať, že bolo potrebných devätnásť rokov od zmeny politického režimu a pätnásť rokov od obnovenia štátnej samostatnosti Slovenska nato, aby slovenská politická reprezentácia pripravila a predložila do legislatívneho procesu taký školský zákon, čo konečne odráža nielen politické zmeny, ktorými slovenská spoločnosť za uplynulé štvrťstoročie prešla, ale ktorej zároveň reflektuje smerovníky, ktorými sa slovenské školstvo má uberať na začiatku 21. storočia, keď sme ako občianske spoločenstvo nášho národného štátu vystavení výzvam nevyhnutnej európskej spolupráce a surovej transatlantickej globalizácie. Nato, aby sme v súťaži národov obstáli aj ako národ, aj ako štát, aj ako platný člen medzinárodného spoločenstva je potrebné udržať vzdelanosť na najvyššej možnej úrovni, mať kvalitné, ba vynikajúce školstvo. Som veľmi rád, že predložený návrh školského zákona sa prakticky a pragmaticky vyrovnáva s potrebami nášho školstva, či už s potrebami štátotvorného národa, či už s potrebami národností žijúcimi v našom štáte. Teší ma aj to, že navrhovaný školský zákon rešpektuje a nediskriminuje konfesionálne školstvo, ktoré bude aj naďalej financované zo štátneho rozpočtu rovnako ako školstvo štátne. Želám si však, aby toto veľkorysé gesto zo strany slovenského štátu bolo pre konfesionálne školstvo na Slovensku výzvou pre synonymum kvality a riadilo sa benediktínskou paralelou Ora et  labora  (Modli sa a pracuj). Viem, že pre politické sily je školský zákon eminentné politikum, preto tí, čo dosiaľ neuspeli, rinčia, leštia a tasia neraz aj tie najobávanejšie zbrane. Osobne nemám rád politickú, tobôž stranícku revnivosť a konfrontáciu. Školský zákon má predsa slúžiť spoločnému dobru a bonum commune, spoločné dobro, má mať na zreteli každá jedna členka, každý jeden člen zákonodarného zboru, či už na úrovni štátnej, regionálnej, alebo miestnej. Najradšej by som bol, keby návrh školského zákona bol prijatý transverzálne, teda naprieč celým politickým spektrom tejto snemovne. Kvalita politickej kultúry súčasného Slovenska je však, bohužiaľ, taká, ako ju poznáme: hľadáme to, čo ľudí rozdeľuje, nie to, čo ich spája. Vidíme smietku v oku svojho blížneho, ale brvno vo vlastnom oku nevidíme. Keď prerokúvame tento zákon, majme na zreteli najmä to, že naše školstvo má vzdelávať a v harmonickej súčinnosti s rodinou a s konfesionálnymi spoločenstvami vychovávať k úcte voči ľudským a občianskym právam, k bohabojnosti, k racionálnemu národnému povedomiu, k láske k slovenčine, materinskému jazyku, k našej milenárnej histórii a kultúre, k oddanosti voči nášmu slovenskému štátu opretému dnes už, chvalabohu, o demokratické hodnoty, o rešpektovanie blížnych, o rešpektovanie krás a dobier prírody aj životného prostredia, o hospodársku slobodu. Potrebujeme také školstvo, ktoré v súčinnosti s rodinou a opreté o rodinu vychová z každého mladého človeka, čo vstúpi do edukatívneho procesu v Slovenskej republike, schopného občana ovládajúceho perfektne nielen štátny slovenský jazyk, aby sa mohol uplatniť vo svojej rodnej vlasti, ale aj tie jazyky kultúry a vedomosti, ktoré hýbu svetom dneška, ale najmä budú hýbať svetom zajtrajška, aby sa mohol uplatniť a presadiť vo svete, v ktorom budúcnosť malých národov a štátov je neistá. Na to, aby slovenské školstvo bolo kompetitívne, potrebujeme kvalitne vzdelaných, národne uvedomelých, občiansky motivovaných, spoločensky cenených a finančne primerane ohodnotených učiteľov. Štát, ktorý nevie oceniť prácu sudcov, policajtov, kňazov a učiteľov, kope sám sebe hrob. Preto je potrebné, aby učiteľský zbor, učiteľky a učitelia počnúc materskou školou cez základné školstvo, stredné a stredné odborné školy a končiac vysokoškolskými pedagógmi boli hodnotení na špičke platovej stupnice verejných a štátnych zamestnancov, nie na jej chvoste. Ak je to možné v menších a v iných krajinách, nemôže to byť nemožné na Slovensku. Dovoľte mi vzdať úprimnú úctu všetkým paniam učiteľkám, ktoré v tichej skromnosti svojho nedoceneného povolania našim malým deťom otvárajú svet písmen a číslic, tajomstvá písaného i hovoreného slova, vyjadriť vďaku všetkým pánom učiteľom, ktorí vedia našich dorastencov správne nasmerovať na cestu do života, vzdať rešpekt tým vysokoškolským pedagógom, v rukách ktorých je budúcnosť našej vzdelanosti. Sám si pamätám na svojich excelentných učiteľov, či to bola pani Zlatica Horváthová, keď som bol prvák, Elena Rybová, Oľga Juríčková a Rút Jónová, Ladislav Hanajík, Zoltán Kiss, Alexander Húščava, Milan S. Ďurica, Michal Lacko, Giulio Batelli, Niccolo del Re, Lajos Pásztor či Miklós Molnár. Spisovateľ Jozef Cíger Hronský zvykol opakovať: „Najkrajšie slová sú skutky.“ Nuž ani ten najlepší školský zákon, ktorý prijme naša snemovňa, nebude stáť za veľa, ak sa pekné slová, ktorými je napísaný, nestanú skutkami. Ministrovi školstva, kedysi aj mládeže a športu žičím, aby sa mu na rozdiel od jeho početných predchodcov podarilo dosiahnuť konsenzus slobodných politických síl zastúpených v Národnej rade Slovenskej republiky a lex rerum scholasticarum, čiže školský zákon bol prijatý nielen v prvom, ale aj v druhom i treťom čítaní. A nám všetkým v tejto snemovni prajem, aby nás pri rokovaní aj o tomto návrhu zákona Pán Boh pri zdravom rozume zachovať ráčil. Vďačím sa vám za pozornosť, ktorú ste venovali týmto mojim slovám – čo sa vám páčilo, povedzte iným, čo sa vám nepáčilo, povedzte mne. Ďakujem.