Osuský, Peter, poslanec NR SR (2015-10-21):
Ďakujem za slovo, pán predseda. Vážená predkladateľka, vážený spravodajca, vážený pán minister, o zvyšku vlády ťažko hovoriť, každopádne by som povedal, že som netušil, keď som pred istým časom bol ako jeden z málo poslancov účastníkom aktivity, ktorú vyvinul kolega Beblavý s mladými talentovanými, mysliacimi ľuďmi a ktorej akýmsi, by som povedal, oficiálnym účastníkom bol pán terajší minister Draxler, že sa tu stretneme v týchto pozíciách. Vtedy som si povedal, majúc pred očami ministrovanie pána ministra Mikolaja i môjho cteného kolegu Čaploviča, že predsa možno svitne na lepšie časy. Kolega Draxler pôsobil dojmom bystrého mladého jupíka, ktorý hádam viac ako jeho ctený predchodca tuší, kde je sever. No, dnes je tretím bežcom štafety, a ak rátame Mikolaja neblahej pamäti, tak štvrtým, a sme v tejto pozícii. Keď ste sa stali ministrom, tak môj vzácny priateľ Martin Mojžiš zanalyzoval vaše blogy. Asi vám tú veľkú radosť neprinieslo. Ani mne neprinieslo radosť to, čo som si prečítal, že ste napísali o pomenovaní Ruzynského letiska. Ale možno je to vekom, však som o generáciu starší ako vy, tak som si povedal, no dobre, uvidíme. A tak som predsa len v nádeji, že bude inak a lepšie, si povedal, no uvidíme. Viackrát sa tu dnes objavilo, že ste krátko v úrade. No, ono je to tak, a teraz sa vám bude možno zdať, že vám ja, starý chlap, dávam tu a tam rady a rozumy. Samozrejme, že ich nemusíte brať. Naši najstarší bratia vo viere, ktorých sme z väčšej časti odviezli v dobytčákoch, by na to, čo ja teraz budem robiť, dalo vám úst vetu: „Mit Exzess bin ich besorgt.“ Teda „rozumu mám dosť, nepotrebujem jeho rady“. Napriek tomu by som vám nejaké dal. Začnem zostra hneď tou prvou. Teda ono sa to rozbité zrkadlo celkom zlepiť nedá. Ale ak by sa na miesto štrbiny v tom zrkadle vložil osud občana Kováča, urobíte nielen dobrý skutok, lebo predtým sa stal zlý skutok, ale pokúsite sa o reštitúciu veci. Áno, správne môžte povedať, preboha, čo mi to hovoríš, však ja som Kováča nevyhodil. No nevyhodili ste Kováča, to je pravda, ale vyhodila ho osoba, ktorá sama predtým vyhodená pre podobné brutálne personálne rozhodnutie, na ktoré nemala nárok. Tá bola vami osvojená a postavená do funkcie, kde svoje výrazné zlyhanie nechala odniesť na bedrách svojho zamestnanca. Teda musím vám povedať, že keby som bol na vašom mieste a chcel by som spokojnejšie spávať, tak pani riaditeľke Kapucianovej poviem, aby vzala späť svoje rozhodnutie, a keď tak urobí, tak by som ju po tomto kroku okamžite vyhodil. Pretože napriek všetkému tieto dva kroky by boli tie, čo by mohli, pokiaľ ide o vás, napraviť túto kauzu. Problémom u nás na Slovensku je to, že nádej na cúvnutie je viazaná na viaceré parametre. Jeden z nich, ten je teraz v plnej silne, je blízkosť volieb. Väčšia je nádej na cúvnutie mocných, ak sa blížia voľby. A ďalším dôležitým parametrom je počet nahnevaných. Ak učiteľ Žarnay kdesi v Košiciach zistí neuveriteľné nakladanie so zdrojmi, tak, samozrejme, minister to nemá, ani ste vtedy neboli ministrom, nemá bezpodmienečne čo riešiť. Ale bolo príznačné, že zriaďovateľ tej školy nevyvodil nijaké dôsledky pre tých, na konanie ktorých Žarnay upozornil, ale spokojne, so záujmom pozoroval, ako bol Žarnay zlikvidovaný ako trieda. Prípad Dr. Pechočiakovej už bol trošku háklivejší, ale ako hovorí Henry Ford a Josif Vissarionovič Stalin, „kádre rozhodujú všetko“. Osoba, na ktorej počin Dr. Pechočiaková, následne šikanovaná, upozornila, sa stala hlavnou odborníčkou pre neonatológiu. Vôbec kolegyňu nezľahčujem v jej odbornosti. Nie som neonatológ, ale je možné, že je dobrý neonatológ. Otázka je, že či osoba s touto anamnézou je najlepší možný káder na hlavného odborníka ministra zdravotníctva. Ale prosím, kádrová politika je istý problém všeobecne. Závisí teda, ako som povedal, od termínu volieb a od počtu nahnevaných mužov a žien. A keď ich je viac ako jeden, dokonca aj viac ako legendárnych 12 rozhnevaných mužov, tak sa cúvne. Typickou ukážkou bola, dá sa povedať, postupná cúvačka z toho, že občania nemusia pri vstupe svojich detí do školy priznávať prípadne i absolvovanie modelárskeho krúžku, pretože do komplexu údajov je aj toto veľmi potrebné. Vzbudilo to istú nevôľu, a tak ste ticho vycúvali. Ku cti pána ministra môžem povedať, že som bol ešte ako člen výboru pre vzdelanie, vedu, mládež a šport svedkom toho, že mal dobrý úmysel čeliť brutálnej požiadavke ZMOS-u o právo veta pri rozhodovaní rád škôl. Skutočne som mal pocit, že sa pokúša nájsť akúsi strednú cestu. To, čo potom z toho vyšlo, bolo to, čomu by Vladimír Iľjič povedal „zhnitý kompromis“, ale aspoň tú snahu mal. Samozrejme, ZMOS je sila, pred ktorou sa ustupuje. A tak ustúpil. Sám som v dvoch radách škôl ako poslanec Starého Mesta a musím povedať, že si neviem predstaviť, že by tí, s ktorými v tej rade škôl sedím, teda rodičia, pracovníci a iní účastníci, chceli pre školu zle a dali jej takého riaditeľa, ktorý by mohol byť len ochránený požiadavkou ZMOS-u na jeho vetovanie. Skôr naopak, to vyzerá tak, že je záujmom ZMOS-u dať svojim silným mužom a ženám právo rozmiestniť kádre. A tu sme u toho, že tie kádre vždy nie sú tie najlepšie. Téma bazénu, zvaného Mičurin. Musím povedať, že Ivan Vladimírovič Mičurin, milý starý ujo v záhrade pod jabloňou by sa iste divil, koľkokrát dnes po mnohých rokoch, hádam po 60 rokoch od jeho smrti, sa dnes tu spomína. No, každopádne bol ideálnou figúrou, ktorú aj zohral, teda takou tou figúrou milou starčekovskou s jabĺčkami. Na rozdiel od vyslovených podvodníkov, ako bol Trofim Denisovič Lysenko alebo Lepešinská, ktorí boli grázli a na konto ktorých je pripísateľný nepochybne i tragický osud Vavilova. Mičurin nebol asi konfliktný a dnes ho spomíname v súvislosti s bazénom. Ale prečo o tom hovorím v súvislosti s vami, pán minister? No opäť vy ste asi zaručene, to som ochotný dať ruku do ohňa, neurčili podmienky, ktoré má riaditeľ IUVENTY určiť ako podmienky na tento tohoročný letný prenájom toho bazéna. Toho som ďaleký, aby som vám toto dával do topánok. Ale v momente, keď tie podmienky vyšli na svetlo sveta, tak, buda vami, siahnem po telefóne alebo poviem sekretárke, ak som pohodlný, a poviem, zavolajte mi toho riaditeľa, nech do hodiny príde. A potom po desiatich minútach by ten riaditeľ vychádzal, cúvajúc z vašej ministerskej pracovne, a okamžite by tie podmienky zmenil. Pretože to, čo vytýčil ako podmienky, boli absolútne vybrané podmienky na to, aby to nikto nemohol splniť. Takže ja viem, že to nerobíte vy. Vy nevyhadzujete Kováča, ale vy môžte vyhodiť ľudí, ktorí vyhadzujú Kováčov a stanovujú takého podmienky. A to už je vaša zodpovednosť. To nie sú ľudia volení Národnou radou, s ktorými nepohnete. To nie je Harabin. To sú ľudia, ktorí sú na povel. Takže akokoľvek si myslím, že boli i v mojich očiach s vašou osobou spájané isté nádeje, nemám pocit, že ste využili to, v čo som dúfal, že sa tým líšite od cteného kolegu Čaploviča alebo, nedajbože, od exministra Mikolaja. Tie veci, o ktorých hovorím, sa nedajú pripísať tomu, že ste krátko v úrade. Inštalácia pani riaditeľky Metodicko-pedagogického centra nebolo dedičstvo, to bol váš osobný personálno-rozhodovací akt. A samozrejme, že ste sa, ako som povedal vo faktickej pri vystúpení mojej milej kolegyne Lucie Nicholsonovej, tvárili ako prechod medzi Pontským Pilátom a Nikim Laudom. Ale jednoducho takto celkom naľahko sa to vidieť nedá. Za viaceré veci, ktoré tu boli prednesené, nesiete politickú zodpovednosť. A ja už len znova, hádam naposledy v tomto volebnom období, pripomínam, že keď sa začiatkom 60. rokov britský minister obrany John Profumo spúšťal s call girl, zvanou Christina Keelerová, tak to viedlo k rezignácii premiéra Harolda Macmillana, ktorý mal hádam 72 rokov a rozhodne nijako neuvažoval o spúšťaní sa s call girls. Ale na rozdiel od toho to zrejme v krajine tradičnej britskej demokracie bolo považované za akt politickej kultúry. My, žiaľbohu, od vás nechceme, aby ste odstupovali len na základe politickej kultúry, ale predsa len i na základe nezanedbateľnej osobnej zodpovednosti. Ďakujem. (Potlesk.)