B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-11-13):
J. Elsner, poslanec: Ďakujem za slovo. Vážený pán predsedajúci, vážený pán predseda vlády, členovia vlády, vážené poslankyne, vážení poslanci, v úvodnej časti predloženého programového vyhlásenia vlády sa okrem iného uvádza, že „Slovenská republika prešla v predchádzajúcom období veľký kus cesty v rozvoji ústavného systému, garantovania občianskych práv, v trhovej ekonomike a medzinárodného postavenia“. Ďalej sa poukazuje na mandát zo septembrových parlamentných volieb, hovorí sa o novom impulze pre rozvoj našej vlasti a európsku budúcnosť občanov. V programovom vyhlásení sa opäť stretávame s vyjadreniami všetkým občanom už známymi: „historické chvíle pre Slovensko“, „nevyhnutné reformy“, „zabezpečiť lepšie fungovanie štátu“, „podpora občianskej a ekonomickej aktivity v záujme Slovenska, aby sa stalo krajinou, kde sa vypláca slušnosť, poctivosť, zodpovednosť“, „podpora malého a stredného podnikania“, „odstránenie korupcie“ a podobne. Pretože, vážení páni poslanci, otázka vstupu Slovenskej republiky do NATO a Európskej únie je nemenná a naši poslanci sa k tomu kvalifikovane vyjadrili, nebudem tejto časti programového vyhlásenia vlády venovať pozornosť. Musím však zdôrazniť, ako to už tu bolo povedané včera, aby vláda Slovenskej republiky ostala v prvom rade vládou slovenského národa, vládou slovenských národných záujmov. Iba tak to bude vláda s podporou väčšiny slovenského národa. Dovoľte mi, aby som sa vrátil teda k ostatným programovým tézam. Hneď v úvodnom odseku programového vyhlásenia nového vládneho zoskupenia sa zdôrazňuje cieľ vlády a záväzok pracovať v najlepších záujmoch našej vlasti. Ak však od zostavenia nového vládneho zoskupenia ubehne niekoľko dní a toto zoskupenie predloží Národnej rade návrh noviel zákonov všetko s cieľom naplniť prázdnu pokladnicu a na úkor širokej skupiny občanov, ako sudcov, prokurátorov, politických väzňov, nezamestnaných, policajtov a podobne, a toto zoskupenie nepatrne zrekonštruované, t. j. to zoskupenie, ktoré tento stav priamo zavinilo – dá sa hovoriť o najlepších záujmoch našej vlasti? Nemám v pamäti informáciu, aby si v minulosti normy, ktoré si vláda v priebehu svojho volebného obdobia schválila, takýmto spôsobom novelizovala, resp. ináč právne riešila, keď v podstatnej miere na ich zdôrazňovaní získala volebné víťazstvo. Na to, ako sa to v odborných kruhoch a politickej reči hovorí, nech si tvorcovia dajú odpoveď sami. Som presvedčený, že občan ju už má. Aj prebiehajúce vyjadrenia priamo dotknutých, ako aj širšej verejnosti sú odpoveďou na danú politickú kultúru. Aj ja ako novozvolený poslanec tohto parlamentu musím zo zodpovednosti voči svojim voličom vysloviť vážne výhrady voči takému programovému vyhláseniu vlády, ktoré svojím obsahom už v čase jeho prerokúvania odporuje realite, a je veľká pravdepodobnosť, že aj naďalej dlhodobo bude, o čom svedčia aj odborné, aj kvalifikované stanoviská viacerých kolegov poslancov, a to aj z iných politických strán, samozrejme, okrem zahraničnej politiky. Ak som v úvode svojho vystúpenia zvýraznil niektoré politicky omieľané frázy pre nášho voliča občana, tak len preto, aby som zvýraznil ústami predsedu parlamentu reformnú snahu o vysokú mieru zodpovednosti, zákonnosti zákonodarného zboru. Bol som vnútorne presvedčený, že novozvolený poslanecký zbor prinúti vládu Slovenskej republiky, aby v záujme tohto národa, v záujme naplnenia slov predsedu parlamentu prinútila vládu k uplatňovaniu takých ekonomických nástrojov, ktoré prispejú k zvyšovaniu životnej úrovne občanov, a že tie, ktoré budú znamenať opak, na pôdu parlamentu do rozpravy cestou zákonných pravidiel nepripustí. Dnes mám vedomosť o tom, že historickými chvíľami pre Slovensko by bolo podľa môjho názoru, malo byť nastolenie inej, novej politickej kultúry, typickej západným demokraciám. Mala by to byť politika na Slovensku, ktorá musí dosahovať nový politický rozmer. Rozmer občiansko-stranícky, a nie úzko stranícky. Rozmer tolerancie, akceptovania lepšieho návrhu, zdravej politickej súťaže, morálky a etiky. Ak sa vláda Slovenskej republiky nevráti k proklamovaným politicky krokom deklarovaným vo svojom vyhlásení, ak programové vyhlásenie neskonkretizuje, akou to zase vládou bude? Opäť vládou, ktorá nebude povinná urobiť kvalifikovaný odpočet svojho vládnutia za svoje funkčné obdobie, resp. vláda, ktorá za úspech bude považovať to, že po odchode odovzdá novej vláde takú pokladnicu alebo taký počet nezamestnaných, ako je to dnes? Ak by sa vláde v minulom volebnom období nebola poskytla slepá politická podpora, boli by sme plne a preukazne rešpektovali pravidlá parlamentarizmu, nebola by táto ekonomická situácia, aká je tu dnes, a nemuseli by sme dnes v nadväznosti na štátny rozpočet prerokúvať veľmi tvrdé reštrikčné opatrenia. Zastávam názor, že ak sa súčasný parlament opäť dopustí tejto chyby, bude to mať pre Slovensko a jej občanov vážny – nechcem hovoriť existenčný – problém. Neakceptovanie postupnosti v súvislosti s verejnou diskusiou o základných otázkach ekonomických a sociálnych krokov vlády v rámci programového vyhlásenia, mám na mysli odborné kruhy – tripartitu, ZMOS a podobne, môže mať za následok opäť stav, ako som zdôraznil v odseku predtým. Rovnako tak na čo najreálnejšie naplnenie vyhlásenia vlády je potrebná odborná spolupráca s opozíciou, a to aj pred jeho zostavovaním. Ak sa teda mám osobne vyjadriť, ako chápem toto programové vyhlásenie, nedá mi ináč, než povedať, že je to súbor poznámok spísaných na cestách po republike a ktoré našu občiansku spoločnosť dlhodobo trápia. K týmto poznámkam by malo nasledovať vyhlásenie, ktoré by korešpondovalo s podstatou problémov, s konkrétnym formulačným vyhlásením. To znamená, že celý program by mal byť jasne čitateľný, jednoznačný, ale najmä konkrétny. Jednotlivé v ňom obsiahnuté úlohy by mali byť preto naformulované tak, aby bolo možné v ktoromkoľvek časovom období urobiť bez problémov ich odpočet s minimalizáciou možnosti použitia rôznych formulačných výkladov vyhlásením garantovaných úloh. Predpokladané Programové vyhlásenie vlády Slovenskej republiky uvedenú požiadavku nespĺňa. Vyčítať je potrebné najmä značnú všeobecnosť a v mnohých prípadoch až povrchnosť, v dôsledku ktorej niektoré jeho časti majú iba deklaratórny charakter vyjadrujúci iba snahu vlády, napríklad formuláciami „bude venovať pozornosť“, „bude skvalitňovať“, „zváži možnosti“, „vláda prehodnotí“. Za výnimku z tohto konštatovania možno považovať iba časť obsiahnutú pod číslom 4. Bezpečný a efektívny štát, písmeno a) a b). Vzhľadom na svoje špecifiká čiastočne to platí aj na zahraničnú politiku, ako som to už uviedol. V rovine všeobecnej je potrebné negatívne hodnotiť aj absenciu vyjadrení týkajúcich sa pokračovania v už začatých reformách, výnimkou je iba oblasť zahraničnej politiky. V plnej miere sa to napríklad týka dôchodkovej reformy a v tej súvislosti vládou schválenej koncepcie reformy sociálneho poistenia v Slovenskej republike. Nevyrovnanie sa s touto otázkou je zámerným obchádzaním, a to aj napriek predtým proklamovanému konsenzuálnemu riešeniu reformy, výrazne klesá dôveryhodnosť vlády v súvislosti s jej vyhlásením, najmä ak sa toto konštatovanie týka aj iných problémových oblastí. Možno súhlasiť s prioritou, so snahou vlády o reformu verejných financií a zníženie ich deficitu. V tejto súvislosti však za nereálne je potrebné považovať zníženie odvodov v sociálnej oblasti, a to najmä bez jednoznačného definovania podstaty reformných krokov. V plnej miere sa to týka realizácie zmien v dôchodkovom zabezpečení vzhľadom na absenciu podstaty zamýšľaných reformných opatrení, úspešnosť ktorých podmieňuje dostatočné finančné krytie. Použité formulácie sú povrchné a nevytvárajú jasnú predstavu nového vecného riešenia a následne ani finančného riešenia. Pochybnosť možno vysloviť aj v súvislosti s tvrdením, že základným prvkom reformy verejných financií bude zavedenie tvrdého rozpočtového obmedzenia. V konečnom dôsledku by to znamenalo potieranie významu potrebnosti reformy systému ako takého, definovaného vecným riešením. V takom prípade financie budú ovplyvňovať systém vecného riešenia a nie naopak. V tejto súvislosti skôr za úsmevné možno považovať konštatovanie, že vláda bude hľadať spôsob legislatívnej úpravy, aby v Národnej rade neboli prijímané zákony s nekrytými rozpočtovými dôsledkami. Realizácia dôchodkovej reformy už v koncepčnom štádiu vyžaduje jednoznačne garantovanú predstavu jej finančného krytia. Programové vyhlásenie tejto základnej požiadavke nevenuje náležitú pozornosť, čím nepriamo spochybňuje už v úvode úspešné zvládnutie celého reformného procesu. Realizáciou reformného procesu v súčasnom systéme dôchodkového zabezpečenia možno oprávnene považovať za jednu z najdôležitejších, ale aj najkomplikovanejších úloh súčasnej vlády. Tomuto konštatovaniu absolútne nekorešponduje čas o dôchodkovej reforme obsiahnutej vo vyhlásení. Obmedzuje sa na formuláciu všeobecného charakteru, spochybňujúce pochopenie podstaty tejto reformy z odborného hľadiska jej autormi a jej formulácia je vhodná skôr na mediálne využitie. Už naznačená potreba jednoznačného definovania zdrojov finančných prostriedkov na realizáciu reformy, tzv. cena transformácie, absentuje aj pri tejto časti. Rovnako absentuje riešenie garancie štátu za solventnosť povinného kapitalizačného piliera súvisiaceho s uplatnením osobných práv občanov. Bez participácie štátu na tejto garancii je iluzórne tvrdenie, dokonca až zavádzajúce, deklarované vytvorením bezpečného a spravodlivého dôchodkového systému. Nesúrodosť len v náznakoch uvedeného riešenia je obsiahnutá aj v tvrdení o univerzálnom systéme pre všetkých ekonomicky aktívnych občanov. V súvislosti s reformou ozbrojených síl sa totiž výslovne predpokladá v súlade so súčasnosťou existencia komplexného sociálneho zabezpečenia vojakov, ako aj uvoľneného personálu. Nezodpovedaným v tejto súvislosti je vzťah povinné kapitalizačné poistenie na jednej strane, mám na mysli, napr. štát niečo občanovi ukladá, vnucuje, na druhej strane existencia súkromného sektora v tomto systéme a garancia tohto systému štátom, ak štát občanovi niečo ukladá, musí mu to aj garantovať. Povinnosť uložená občanovi je totiž v konečnom dôsledku v prospech štátu. Najslabšou časťou programového vyhlásenia je oblasť sociálneho zabezpečenia. Môj kolega pred chvíľou o tom rozprával. Nedostatočne je zdôvodnená navrhovaná potreba zmien stavu síce ešte neúčinného, ale parlamentom schváleného. Nie je v nej ani zmienka súladu tých zmien s koncepciou reformy sociálneho poistenia v Slovenskej republike, schválenej vládou Slovenskej republiky. Nevytvára dostatočnú predstavu chceného stavu, pokiaľ táto v odbornej rovine vôbec existuje, najmä v spojitosti s vecnými riešeniami, rovnako nevytvára dostatočnú predstavu ich vecného prepojenia na kapitalizačný pilier, napr. invalidný dôchodok, pozostalostné dávky. Úsmevná je aj argumentácia kúpeľnej starostlivosti, je skôr účelová, pokiaľ nie je vyjadrené, že do ktorého systému má patriť. Rovnako tak absentuje zmienka o inštitucionálnej pôsobnosti v oblasti aktívnej politiky zamestnanosti. Toto konštatovanie má význam najmä pri uvedomení si zodpovednosti za realizáciu politiky zamestnanosti ako takej, ktorá neoddiskutovateľne patrí výkonnej moci, teda štátu. Zásadnou sa javí otázka súladu navrhovaných opatrení týkajúcich sa finančnej spoluúčasti občana, viete, o čom hovorím, s čl. 40 Ústavy Slovenskej republiky zaručujúcim bezplatnú zdravotnú starostlivosť. Za nezmyselné je potrebné považovať potvrdenie súčasného stavu a tým aj zachovanie plurality zdravotných poisťovní v základnom povinnom poistení. Prirovnávanie tohto stavu k pluralite benzínových čerpadiel je skôr urážlivé ako odborne zdôvodnené. Vo všeobecnosti platí, že tam, kde zlyhávajú systémové reformné opatrenia, začnú sa používať rozpočtové obmedzenia. Ťažko preto takýto zámysel možno považovať za reformný. Aj ďalšie naznačené realizačné kroky v tejto oblasti možno skôr hodnotiť ako chaotické, a nie ako systémové. Poslanecký klub HZDS a jeho jednotliví členovia vo svojich vystúpeniach naznačili riziká pre budúci politický vývoj Slovenska, ak takéto programové vyhlásenia má mať poslaneckú podporu, poukázali na principiálne oblasti nevyhnutnosti iných sociálno-ekonomických krokov, ktorých výsledkom je naplnenie reálnejších predstáv našich občanov. Ponuka k spolupráci v týchto oblastiach však predpokladá schopnosť členov vlády akceptovať odborný potenciál opozície. Hovorím o tom preto, aby sme si všetci uvedomili naše postavenie a mieru zodpovednosti za budúcnosť súčasnej generácie, ale aj ďalších generácií. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)