J. Podmanický, poslanec: (2008-02-06):
Predstavitelia KDH veľmi často používajú slovo alebo taký krásny termín „pravda“. Aj pán Minárik niekoľkokrát vyzval, že akýmsi garantom tlačového zákona by mala byť pravda a hľadanie pravdy. Nuž, celé dejiny filozofie sú, pán poslanec Minárik, hľadaním pravdy a máme toľko filozofických škôl, ktoré hľadali pravdu, že dodnes sa v nich je len veľmi ťažko vyznať. Je stará klasická definícia pravdy, že veritas est adequatio intelectus et rei, secundum quod intelectus dicit esse quod est, vel non esse, quod non est. Pravda je zhodno  intelektu s vecou natoľko, nakoľko intelekt potvrdzuje, že je, čo je, alebo, že nie je, čo nie je. No, je to veľmi zložitá definícia. Máme aj novšie definície a myslím si, že ten svet aj filozofický, aj spoločenský speje k tomu, že tá pravda sa naozaj hľadá veľmi ťažko a ľudia majú čiastkový pohľad na pravdu. O to viac, nechcem povedať, že pravda je relatívna, ale je to čiastkový pohľad na pravdu, o to viac som ja zmätený, keď predstavitelia KDH, ktorí majú reprezentovať kresťanstvo, vystupujú proti budovaniu krížov v slovenských obciach, v slovenských mestách, keď predstavitelia kresťanskej politiky na Slovensku vystupujú proti cirkevným predstaviteľom. O to väčší zmätok mám, keď predstavitelia toho krídla, takzvaného národného krídla v KDH, ktoré predstavilo zákon o Andrejovi Hlinkovi, zrazu navrhujú dať do slovenského kalendára jednu z najvýznamnejších postáv maďarských dejín a tak ďalej a tak ďalej. Mohli by sme rozprávať o tých nepochopiteľných krokoch v hľadaní pravdy, a preto, dovoľte mi, pán poslanec Minárik, povedať niekoľko slov. Práve preto, že tú pravdu je niekedy veľmi ťažké hľadať a tú pravdu je niekedy veľmi ťažké na prvýkrát pomenovať. Práve preto už v starom rímskom práve platila zásada, nech je vypočutá aj druhá strana. A práve právo na odpoveď je inštitútom, ktorý umožňuje vyjadrovať sa aj druhej strane. Je to v konštatovaní niekoľkých smerníc Rady Európy. Ja by som zacitoval na potvrdenie a podporenie svojich slov z názoru a z vysvetlenia Nemeckého spolkového ústavného súdu, ktorý vidí v práve na odpoveď ochranu sebaurčenia jednotlivca. Korene nároku na odpoveď je potrebné hľadať v osobnostnom práve. Z osobnostného práva, to znamená, zo základného práva na ľudskú dôstojnosť a základného práva na slobodné rozvinutie osobnosti vyrastá originálne právo na odpoveď. Tu máme teoretické zdôvodnenie práva na odpoveď, ktoré, vy tvrdíte, že je nemoderné, alebo, že nás vracia do roku 1948. V celej Európe je už právo na odpoveď bežné. Môžeme povedať, že sú dva modely. Je model francúzsky, je model nemecký. Model francúzsky je ešte širší, extenzívnejší než model nemecký. Ak sa v tomto návrhu zákona my opierame o nemecký model, tak nás, prosím, neobviňujte, že chceme tu zavádzať nejaké totalitné metódy a tak ďalej a tak ďalej. Ja sa ešte k podrobnejším vysvetleniam vrátim. Neviem teraz, že či má zmysel reagovať na ďalšie vystúpenia pána poslanca Minárika, ale myslím si, že ani nie. Myslím si, že každý, kto počúval jeho prejav, tak si vytvoril názor, hoci teda zožal poklonu od svojich straníckych kolegov. Ja si myslím, že kto si ho pozorne vypočul, tak vedel, že  musí potvrdiť, že boli to len frázy, frázy, frázy bez nejakého konkrétneho hodnotenia niektorých inštitútov, ktoré v návrhu nového tlačového zákona sú. Ďakujem pekne.