Jurík, Beáta, poslankyňa NR SR (2024-10-02):
Ďakujem za slovo, pán predsedajúci. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, ja teda nie som ekonómka, tak nepôjdem určite do detailov tohto zákona, avšak chcela by som sa venovať téme, ktorá mi ako sociálnej demokratke veľmi leží na srdci, a síce rôznym formám chudoby. Slovensko je aj po dvanástich rokoch vraj sociálnodemokratických vlád stále konfrontované s obrovským problémom chudoby, ktorý nie je len akýmsi štatistickým údajom, ale každodennou realitou skutočne pre státisíce občanov a občianok tejto krajiny. Chudoba alebo sociálne vylúčenie na Slovensku v roku 2022 ohrozovalo 888-tisíc obyvateľov. To sú údaje, ktoré, o ktorých teda ako každý rok informoval štatistický úrad pri príležitosti medzinárodného dňa boja proti chudobe. V tom roku 2022 sa jednalo o 16,5 % obyvateľov, za rok k nim pribudlo viac ako 50-tisíc ľudí ohrozených chudobou alebo sociálnym vylúčením. Prieskum EÚ SILC od Eurostatu za minulý rok ukázal, že miera tohto rizika na Slovensku vzrástla na 17,6 % populácie, čo predstavuje 943-tisíc obyvateľov a obyvateliek tejto krajiny. Podľa analytika Mariána Kočiša z tohto prieskumu vychádzajú ako najohrozenejšia skupina detí vo veku od 0 do 17 rokov, kde miera rizika chudoby narástla až na 25,3 %. Znamená to, že každé štvrté dieťa na Slovensku vyrastá v prostredí, ktoré obmedzuje jeho životný potenciál. Chudoba a sociálne vylúčenie sú vo väčšine týchto prípadov doslova dedičné. Preto sa nejedná len o problém dnešných detí, ale aj detí, ktoré sa ďalej týmto populáciám narodia. A ja by som skutočne bola rada, aby sme sa v tomto pléne venovali najmä týmto deťom, ktoré skutočne sú zo skupín ohrozených chudobou, a aby sme sa toľko nevenovali interrupciám. Tieto deti totiž nebudú vedieť následne participovať na ekonomickom raste a ani k nemu nijakým spôsobom plnohodnotne prispievať, čo, samozrejme, limituje prosperitu celej spoločnosti a aj preto by bolo, malo byť teda v našom záujme skutočne týmto deťom pomôcť, aby sa dostali z bludného kruhu chudoby a aby aj ony sa stali plnohodnotnou súčasťou spoločnosti. Ďalej tu máme aj jednorodičovské domácnosti, ktoré sú najohrozenejšou skupinou medzi domácnosťami a u nich riziko toho, že padnú teda za tú hranicu chudoby, predstavuje až 46,4 %. Nasledujú domácnosti s tromi a viac deťmi, kde je miera ohrozenia 37,1 %. A možno vás teraz prekvapím, ale najmenej ohrozenou z tých skupín sú ľudia vo veku nad 65 rokov, kde miera rizika je len a hovorím „len“ kvôli tomu, že sme videli, že pri tých ostatných kategóriách to bolo mnohonásobne viac, 14 % populácie. Hoci dôchodcovia vo všeobecnosti nepatria medzi najohrozenejšie skupiny chudobou, situácia sa mení, ak v domácnosti nad 65 rokov žije osoba sama. V takom prípade rastie miera rizika ohrozenia chudobou alebo sociálnym vylúčením u mužov na 32 % a u žien na 38 %. Tu by som tak poznamenala, že aj tá dôchodcovská chudoba má opäť raz ženskú tvár, pretože viac zasahuje ženy. Zároveň máme na Slovensku jednu z najvyšších mier pracujúcej chudoby v Európskej únii. Až 8,2 % pracujúcich ľudí, ktorí sa každý deň zobúdzajú do práce, na konci mesiaca zistia, že sa musia rozhodovať o tom, že čo dajú deťom v posledný týždeň v mesiaci na desiatu, pretože im to skutočne nevychádza. Tento jav sa často porovnáva s tým, ako by ste sa snažili plávať v mori, ale namiesto toho, aby vám niekto hodil záchranné koleso, vám okolo členkov priviaže závažia. A vy sa len tak topíte a snažíte prežiť z mesiaca na mesiac. Najzraniteľnejšie sú v tomto prípade mladé rodiny. Viete, do akej miery náklady na výchovu dieťaťa na Slovensku zaťažujú rodinné rozpočty? Priemerná rodina s jedným dieťaťom čelí situácii, v ktorej sa až 18 % takýchto mladých rodín ocitá pod hranicou chudoby alebo na jej prahu. Priemerné náklady na dieťa v prvých rokoch jeho života sa šplhajú do výšky skutočne stovák eur mesačne, pričom príjmy týchto mladých rodín sú často na úrovni životného minima. Kombinácia nízkych miezd, vysokých cien nehnuteľností a nedostatku dostupného bývania vytvára situáciu, v ktorej skutočne tieto mladé rodiny zápasia o prežitie. A opäť by som zopakovala, my sa tu namiesto toho, aby sme hľadali riešenia na dostupnosť bývania, napríklad vo forme inej formy príspevku na bývanie, jaslí a materských škôl alebo iných podporných mechanizmov rodovej rovnosti, pretože toto je jedna z vecí, ktoré skutočne mladým rodinám pomáhajú, tak sa tu zaoberáme interrupciami. Ja by som bola skutočne za to, aby sme vytvorili pre mladých ľudí podmienky, aby chceli zakladať rodiny, aby ich chceli mať. Zároveň však nemôžeme odsudzovať, a už vôbec nie v tomto pléne, tých a tie, ktoré z rôznych dôvodov deti mať nechcú. A, samozrejme, pomôžme tým, ktorí chcú a nemôžu, opäť z rôznych dôvodov. O tomto sa tu, prosím, bavme, a nie o interrupciách. Po tomto úvode by som sa rada pozrela na to, že čo zvýšenie DPH, ktoré je navrhované, pre tieto rodiny znamená. V situácii, keď ledva pokrývajú tie základné potreby, každé ďalšie zvýšenie cien, ktoré takéto zvýšenie DPH so sebou automaticky prinesie, má skutočne katastrofálne následky pre tieto rodiny. Už to tu neraz odznelo, zvýšenie DPH prinesie nárast cien a ten nárast cien bude skutočne najviac postihovať práve tieto rodiny. Čo urobí po tom zvýšení cien mladá rodina, ktorá už teraz nevie na konci mesiaca vyžiť, často aj z dvoch príjmov? Bude si musieť vybrať, či zaplatí nájom, alebo zaplatí jedlo pre deti. A v čom pôjdu do školy? Na taký lyžiarsky alebo školu v prírode budú musieť tie deti zabudnúť, na rozdiel od vašich, našich detí. Alebo budú na to šetriť niekoľko mesiacov. Viete, to je pre nich luxus, ktorý je možno pre nás samozrejmosťou. A toto by sme vždy mali mať na pamäti, keď prijímame akékoľvek opatrenia, že my tu v podstate máme veľké privilégiá, ktoré ľudia nemajú. A my by sme im mali pomôcť, aby tie základné, dôstojné podmienky na život mal skutočne každý v tejto krajine. Takto na Slovensku žijú bežní ľudia, tí, ktorí na rozdiel od niektorých našich kolegov presne vedia, koľko stojí mlieko alebo rožok. Rodičia samoživitelia, ktorým sa venujú aj moje kolegyne, čelia podobným výzvam. Najmä tie jednorodičovské domácnosti, v ktorých sú teda často jednorodičmi hlavne matky, sú vystavené ešte väčšiemu riziku. A pre tieto ženy je realita taká, že sa často rozhodujú, či kúpia na konci mesiaca potraviny pre svoje deti, alebo si kúpia menštruačné potreby. A prečo o tejto téme hovorím? Ja keď som ju, dovolím si povedať, priniesla v roku 2020 na slovenskú politickú scénu, tak som čelila veľkému hejtu a výsmechu, pretože baviť sa o menštruácii je veľké tabu. Ale to je skutočne problém nielen mladých žien, študentiek, ale práve aj tých matiek samoživiteliek alebo matiek vo viacdetných domácnostiach, ktoré jednoducho na konci mesiaca nevedia, z čoho si zaplatiť menštruačné potreby, ktoré vyslovene potrebujú, lebo menštruácia si nevyberá, či na ňu máte, alebo nie. A to sú problémy žien od Bratislavy po Sninu, skutočne. Problémy konkrétnych žien, ktoré sa jednoducho musia rozhodovať medzi svojimi deťmi alebo tým, že či pôjdu do práce, lebo si nebudú môcť kúpiť vložky alebo tampóny. A viete, pre každú matku, aj ja som dvojnásobnou matkou, je tá voľba jasná: tie deti sú prvoradé. A aj takéto zvýšenie DPH, ktoré sa bude týkať aj takýchto potrieb, tak ten problém ešte zhorší. A viete, toto sú problémy, ktoré vláda absolútne nevníma. A ja to chápem, lebo keď vidím aj zloženie tohto parlamentu, aj zloženie vlády, tak vidím, že prečo toto konkrétne nie je problém, ale, prosím vás, otvorte oči. Nie je nič národniarskejšie, ako starať sa o ľudí v tejto krajine. Nie je nič rustikálnejšie, ako zaoberať sa problémami ľudí v našich regiónoch, a, samozrejme, nie je nič sociálnejšie, ako pomáhať tým najzraniteľnejším v tejto krajine. Nielen tým svojim, ale skutočne všetkým. Ja už nemám viacej času, ale tá chudoba má skutočne rôzne podoby a myslime na ňu, keď prijímame zákony. Doteraz to tak... (Prerušenie vystúpenia časomerom.)