Fronc, Martin, poslanec NR SR (2015-03-11):
Ďakujem pekne, pán podpredseda. K samotnému zákonu ešte niekoľko vecí. Po prvé. Vo svojom prvom vystúpení som sa pýtal na financie pre tento rok, dnes v médiách zaznela správa, že z fondu vlády pán premiér uvoľnil 25 mil. eur. Pokiaľ je tá informácia správna, tak nepožadujem ďalej odpoveď na túto otázku od pána ministra. Je evidentné, kde sa tie peniaze potom našli. Beriem to. Druhá poznámka. Čo sa týka toho nešťastného fondu na podporu odborného vzdelávania, ja si myslím, že tí zamestnávatelia, ktorí budú brať výhody, by mali mať povinné členské v tomto fonde. Aspoň! Aspoň toto by sme mali urobiť, aby v tom fonde naozaj niečo bolo. Ale to je podnet, pretože keby som to dal vo forme legislatívnej úpravy, tak celkom iste by to „prešlo“. Pravda? No a tretia vec, k tej rade, čo sa týka Rady pre odborné vzdelávanie, ja nemám problém, aby taká rada existovala, ale nemôže to byť orgán, ktorý bude rozhodovať. Môže dávať návrhy. Viete, ja sa odvolám na paralelu, existuje Akreditačná komisia, existuje takisto zo zákona, dáva návrhy, sú vážne, ale definitívne o mnohých veciach, o všetkom rozhoduje minister. A aby to náhodou minister nezneužil, aj tu je poistenie. Ak zmení rozhodnutie a nedá akreditáciu, musí odôvodniť. Taká je dikcia zákona. Nemám s tým problém, ale naozaj si myslím, že ministerstvo by sa jednoducho nemalo istých kompetencií zbavovať. A súvisí to s mojím vnútorným presvedčením, viete, že musí existovať čosi, ako je súlad právomocí a zodpovednosti. Pokiaľ bude kolektívne rozhodovanie nejakej rady, kolektívny orgán, kolektívna zodpovednosť, no tak nebude zodpovedný skoro nik za mnohé problémy. Ale ja nechcem, aby bola zodpovednosť len, ja chcem, aby bol, aby bol súlad, aby boli aj právomoci v rukách ministra aj v iných veciach. A teraz niekoľko reakcií na to, čo tu zaznelo od pána župana Blanára. A naozaj vyviniem maximálnu snahu, aby som nebol osobný. Nuž už vo svoje faktickej ma obviňujú, že otvárame veci, ktoré sa netýkajú odborného vzdelávania. Paragraf 31, ten upravujú, je priamo v zákone. A čo sa týka ďalšej veci, zmeny alebo zrušenia názvov niektorých škôl, je to urobené. Áno, to sa netýka odborného vzdelávania. Ale je to tam. Je to v tomto zákone urobené. Chcem upozorniť, že trinásť článkov zo zákonov je tam otvorených, strašne veľa. Takže to je jedna reakcia. Nekontrolovane, neregulovane som vpustil ďalšie školy. Páni, ale ja som nie autorom legislatívy, ktorá umožnila vznik neštátnych škôl, to sa neudialo za môjho ministrovania. A keď a keď už o tom hovoríme, treba povedať, že bol by som rád, keby sme zobrali štatistiky, koľko neštátnych súkromných škôl vzniklo počas môjho ministrovania a počas ministrovania mojich predchodcov. A uvidíte, že to bude číslo podstatne menšie ako u niektorých. Nechcem ich mená používať. Viete, defragmentácia, áno, ja sa tým netajím, že som za to, aby zodpovednosť a podstatné kľúčové kompetencie boli v rukách ministra a ministerstva školstva, aj kľúčové riadiace nástroje, ktoré sú podľa mňa personálne a finančné veci. A potom môžem od neho žiadať zodpovednosť. Ale pokiaľ to nie je, tak mám aj problém, otvorene poviem, niekedy žiadať od ministra, aby bol zodpovedný, keď on to vlastne nemôže dosiahnuť, pretože zmenou legislatívy to už nie je celkom v jeho rukách. Viete, že vznikali ďalšie školy, tam, kde nemuseli. No nie je celkom pravda, že to vznikalo neregulovane, pretože konečný súhlas na vznik novej školy ešte aj dnes dáva zriaďovateľovi minister a na, teraz na vznik už dosť dlhú dobu musí byť aj stanovisko súhlasné v tomto prípade buď obce, alebo samosprávneho kraja! Takže chcem povedať, ani v minulosti to nebolo neregulované. Čo sa týka presunu kompetencií, ja si trošku myslím iné a vnímal som tak, že častokrát samospráva videla za tým presunom kompetencií jeden veľký balík, ktorý nebol v skutočnosti veľký, keď sa rozdelil pre všetkých, ktorých bolo treba nakŕmiť, pre všetky hrdlá. Udialo sa to, ale treba povedať a otvorene, že udialo sa to v rokoch 2001, myslím, vtedy som bol štátnym tajomníkom, ministrom bol pán Ftáčnik. Ale musím povedať aj to, že ten presun bol aký? Zriaďovateľská funkcia a tok peňazí. Potom sa to následne presunulo, cez zriaďovateľov. Ale tam boli aj iné veci, ktoré posilnili kompetencie škôl. Vtedy sa zaviedlo, za ministra Ftáčnika, keď som bol štátnym, vtedy sa zaviedla právna subjektivita škôl. Aby mohli ony pracovať, zodpovedne gazdovať. Načo im je dnes právna subjektivita? – sa opýtam. Načo dnes je? Čiže nie je to tak. Čo sa týka bilingválnych škôl, áno, je to konflikt záujmov, ale nie až taký, a kedykoľvek si to minister môže zmeniť. To je, to je, nemôže súkromná alebo cirkevná škola zmeniť rozhodnutie. A čo sa týka bilingválnych škôl, keď sú v rukách, aj špeciálne školy, ministra. Však to je v poriadku, že je v jeho rukách konečné slovo. Tak keď s tým nesúhlasí, tak môže konať. Je to predsa iné niečo. Ale stále chcem povedať, že podľa mňa a ja som to povedal aj na výbore, je to jeden jediný bod, veľmi kontroverzný, o ktorom sa budeme sporiť, čo sa týka možnosti otvárať prvé triedy. Ale to je jeden bod z veľkého zákona, preto som nikdy nechcel, aj na výbore som povedal, aby sa toto stalo hlavnou témou. To nemôže byť hlavná téma naozaj tohto zákona. To si osobne myslím. Viete, áno, zákon o financovaní a normatívny, áno, som jeho autorom. Páni, ale ja nepoznám dnes zákon, dokonca ani rovná daň nefunguje tak dlho ako ten, napriek tomu, že kdekto ho kritizuje. Trinásty rok je platný tento zákon. A že pôsobí aj negatívne a že ho zneužívajú alebo sa naučili využívať, aby som nebol zlý na niektorých, a to tak, že jednoducho sa snažia nabrať čo najviac žiakov, to je pravdou. Jednoducho musím, žiaľbohu, povedať, že to je v povahe nás ľudí a na Slovensku zvlášť. Ale na druhej strane ja som tu opakovane, minimálne trikrát dával návrh na zmenu tohto zákona, aby tam pôsobili aj iné regulatívy, alebo jednoducho to nebolo len na základe počtu žiakov. Tu nikdy nebol schválený. A môžem to doložiť. Viete, to, že vznikajú školy, ale ja to znova zopakujem, čo som povedal už vo faktickej poznámke, to musím povedať, že istým spôsobom to uvoľnenie spôsobilo, sa udialo za pôsobenia pána ministra Mikolaja, pretože ten nástroj bol nastavený finančne. Každý rok vláda svojím nariadením určuje koeficienty normatívov a bolo to urobené tak, aby tie koeficienty pre malé školy boli z roka na rok prísnejšie. Nebolo možno nastaviť presne taký istý koeficient pre plne organizovanú školu a školu, ktorá mala 30 žiakov. To by z roka na rok zaniklo 800 malých škôl. To kto by urobil, kto by to dokázal? Kto by to uniesol, ktorá vláda? A ktorá spoločenská alebo politická formácia? Povedzte mi. Preto to bolo nastavené tak, aby z roka na rok sa tieto koeficienty vyrovnávali. Ale sa to neudialo. To je ten problém. Preto už nebol ochotný niesť tie nepríjemnosti, ktoré sú spojené vždy s tým, že niektoré školy zanikajú. Áno, to je zodpovednosť a veľmi ťažká pre ministra. Vždy je za to otlčený a bitý, ale ja som to nastavil a rozbehol. Takže také obvinenia, ktoré zaznievajú tu, mystifikácie jednoducho nemôžem brať. A na záver. Nemienil som byť a jednoducho do toho nevkĺznem, aby som bol osobný. Som už príliš dlho v politike a jednoducho ja si chcem už na záver svojej politickej kariéry uchovať istú kultúru. Takže to nie, v žiadnom prípade. Na druhej strane, áno, vždy som bojoval za rezort školstva, za jeho financie a za jeho fungovanie, či sa to páčilo komukoľvek. Ja viem, že sa to teraz nepáči možno niektorým vo vláde, keď som sa ozval proti tomu, aby sa presunuli kompetencie personálne a finančné z ministerstva školstva na de facto na ministerstvo vnútra. Ale keď som bojoval o financie a bol som vo vláde, nepáčilo sa moje bojovanie ani vtedajšiemu ministrovi financií Miklošovi. Budem, pokiaľ budem v politike, za rezort školstva bojovať podľa toho, ako si myslím, že mám a je to správne. A netvrdím, že vždy, čo poviem, je správne, že sa nemýlim. To nie je pravda, každý z nás robí chyby. Ale za ten rezort budem bojovať. Ďakujem.