L. Szigeti, poslanec: (2007-05-16):
Okrem implementácie smernice sa predkladateľ snažil o zjednodušenie a sprehľadnenie súčasného právneho stavu k problematike uznávania. Zjednodušenie a sprehľadnenie súčasného stavu vyplýva z uznesenia vlády č. 557 z roku 2005 k návrhu stratégie konkurencieschopnosti Slovenskej republiky do roku 2010. Voľný pohyb osôb a služieb je základnou zásadou Európskeho spoločenstva. Jednou z jeho výhod pre štátnych príslušníkov Spoločenstva je sloboda vykonávať povolanie či už ako samostatne zárobkovo činná osoba, alebo zamestnanec v inom členskom štáte ako v štáte, v ktorom získali odbornú kvalifikáciu. Na európskej úrovni bol okrem toho zriadený systém, ktorý uľahčuje uznávanie diplomov odborných kvalifikácií. Platí základná zásada, že ak človek vo svojej domovskej krajine má kvalifikáciu pre výkon povolania, tak je kvalifikovaný toto povolanie vykonávať v ktoromkoľvek ďalšom štáte Európskej únie. V praxi sa táto zásada nemusí uplatňovať ľahko, pretože na prístup istým druhom regulovaných povolaní môže hostiteľská krajina vyžadovať stanovené diplomy, tituly, vysvedčenia alebo aj iné kvalifikácie. Medzi prípravou poskytovanou v jednotlivých krajinách a udeľovanými diplomami môžu byť značné rozdiely, čo vedie k tomu, že danú prípravu a schopnosti je ťažko uznať v plnom rozsahu. Únia preto vytvorila systémy uznávania diplomov a prípravy, ktoré umožňujú plne využiť svoju odbornú prípravu a schopnosti aj v inom štáte Európskej únie. Vládny návrh zákona o uznávaní odborných kvalifikácií má za úlohu prispôsobiť uznávanie odborných kvalifikácií Slovenskej republiky k európskym normám. Predkladateľ zákona vyššie uvedený zámer dosiahol aplikovaním ustanovenia smernice, ktoré hovorí o možnosti upraviť problematiku uznávania odborných kvalifikácií jedným právnym predpisom s rozsahom pôsobnosti aj pre členské štáty, aj pre nečlenské štáty. Tým sa vlastne vytvoril jednotný právny rámec profesijného uznávania v Slovenskej republike. K vládnemu návrhu zákona o uznávaní odborných kvalifikácií v podstate zásadné výhrady nemám, pretože je vypracovaný a predložený v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady č. 2005/36 zo 7. septembra 2005 o uznávaní odborných kvalifikácií a so smernicou Rady pod č. 2006/100, ktorou sa z dôvodu pristúpenia Bulharska a Rumunska upravujú určité smernice v oblasti voľného pohybu osôb. K jedinému paragrafu mám výhrady, a to je § 27, kde sa domnievam, že predkladateľ chcel svoju úlohu splniť nie na 100, ale možno na 110 %. Požiadavky Európskej únie na ovládanie štátneho jazyka sú formulované v rozsahu 1 ods. § 27 návrhu zákona. S veľkou dávkou tolerancie a empatie si viem predstaviť podobu tohto ustanovenia v § 27 ods. 2. Ostatné odseky § 27 avšak považujem za zbytočne byrokratické a administratívne. Vychádzam z toho, že ovládanie štátneho jazyka nie je potrebné pre všetky regulované povolania. Dovoľte mi uviesť príklad. Keď sa rozhodne francúzsky pekár, že chce podnikať na Slovensku, príde sem s niekoľkými pracovníkmi. Pre toho podnikateľa určite je potrebná slovenčina, určite by mal vykonať skúšku z ovládania štátneho jazyka, pretože si potrebuje vybaviť svoje podnikanie. Takisto osoba, ktorá trebárs bude pracovať v predajni, tiež bude v kontakte s osobami na Slovensku, tiež potrebuje ovládať štátny jazyk, ale trebárs ten pekár, ktorý bude v dielni a bude manuálne pracovať, preňho si myslím, že tento § 27 je zbytočný. Práve odvolávajúc sa na tento príklad a z toho dôvodu dovoľte mi predložiť pozmeňujúci návrh nasledovaného znenia. Navrhujem, aby v § 27 ods. 3 bol vypustený ako prvá alternatíva. Ak tento môj pozmeňujúci návrh neprejde, tak navrhujem druhú alternatívu, a to nasledovne. V § 27 ods. 3 navrhujem, aby bod A znel takto: „rozhovorom“, bod B znel: „hlasným prečítaním náhodne vybraného článku“ a bod C odporúčam vypustiť v celom jeho znení. Odôvodňujem tento pozmeňujúci návrh tým, že myslím si, že nie pre všetky regulované povolania je potrebné ovládanie štátneho jazyka. Ďakujem pekne.