B. Bugár, podpredseda NR SR: (2005-02-03):
Ľ. Navrátilová, poslankyňa: Ďakujem za slovo, pán podpredseda. Vážené kolegyne, kolegovia, chcem sa pristaviť pri deregulácii nájomného, čo je podstatná náležitosť tejto novely zákona. Programové vyhlásenie vlády uvádza v časti Bytová politika nasledujúci zámer: „Vláda prijme opatrenia na dereguláciu nájomného do času predpokladaného vstupu Slovenskej republiky do Európskej únie. Regulačné opatrenia v oblasti nájomného sa po tomto termíne budú sústreďovať iba na nevyhnutné zmeny súvisiace s reálnym vývojom nákladov.“ Predloženou novelou zákona č. 18 o cenách chce vláda Slovenskej republiky naplniť svoje programové vyhlásenie zrušením výnosu ministerstva výstavby a regionálneho rozvoja z 22. 12. 2003, ktoré má číslo V-1/2003 o regulácii cien nájmu bytov. Zároveň sa problematika regulácie a kontroly cien v oblasti nájomného presúva z kompetencie ministerstva výstavby a regionálneho rozvoja na Ministerstvo financií Slovenskej republiky. Dôvodová správa k návrhu novely zákona č. 18 uvádza, že „presunom kompetencií sa zjednoduší správne konanie za porušenie cenovej disciplíny pri dohadovaní cien nájmu“. Podotýkam „porušenie cenovej disciplíny“. V § 17, ktorý určuje, čo je porušením cenovej disciplíny, je v podmienkach deregulácie nájomného relevantný len ods. 4, v ktorom sa uvádza, že porušením cenovej disciplíny je „aj nedodržanie ustanovenia § 3 ods. 2 a 3 a dohodnutie neprimeranej ceny podľa § 12“. Paragraf 3 ods. 2 sa týka záväzného vymedzenia tovaru názvom, vymedzením tovaru dohodnutými podmienkami a vo vzťahu k výške nájomného nie sú relevantné. Neprimeraná cena podľa § 12 sa týka vývozu a spätného dovozu tovaru, na ktorý sa poskytuje dotácia zo štátneho rozpočtu, a pri dominantnom postavení podnikateľa. Pri tomto sa ešte neskoršie zastavím. Mne z toho vyplýva, že správne konanie o nedodržaní cenovej disciplíny v podmienkach deregulovaného nájomného nemôže vzniknúť. Preto kladiem prvú otázku pánovi ministrovi, o aké správne konanie pôjde v podmienkach deregulovaného nájomného? Pokiaľ to správne chápem, Ministerstvo financií Slovenskej republiky nebude po zrušení výnosu č. V-1/2003 vykonávať žiadne regulačné opatrenia a nebude mať žiadne kompetencie vstupovať do vzťahov prenajímateľov bytov a nájomcov. Problém regulácie nájomných vzťahov nie je novým problémom. Základným problémom modernej štátnej bytovej politiky je hľadanie rovnováhy medzi princípom ochrany vlastníctva a princípom ochrany nájomníkov. Ochrana nájomníkov bola prítomná už v prvej Česko-slovenskej republike a kontinuálne prešla aj do súčasnej slovenskej legislatívy. Bola zahrnutá v zákone č. 275/1920, č. 130/1922, nebudem menovať ďalšie normy, a v podstate je zahrnutá v dnešnom Občianskom zákonníku. Podstatou cenovej regulácie v oblasti nájomného je obmedzenie istej skupiny vlastníkov bytov zo strany štátu voľne dohodovať cenu nájmu. Štát obmedzoval voľnú dohodu prenajímateľa v situácii, keď trh s nájomnými bytmi nevytváral tlak na znižovanie cien nájmov, naopak, umožňoval vlastníkom bytov dohodovať excesívne ceny. Hľadanie rovnováhy medzi ochranou vlastníctva a ochranou nájomníkov teda nie je nový problém a nie je to problém slovenský. Sú však situácie, keď existujú po určitý čas pri hľadaní takéhoto riešenia, takejto rovnováhy, len samé zlé riešenia a podľa mňa slovenská exekutíva je v tejto situácii. Pokúsim sa opísať zložitosť slovenskej situácie. Štát dvakrát zlyhal v bytovej politike. Katastrofálne v roku 1948, keď vo väčších mestách znárodnil časť bytového fondu spôsobom, ktorý civilizovaný svet môže len odsúdiť. Do znárodnených bytov nasťahoval nových občanov a začal uplatňovať novú paradigmu v oblasti bytovej politiky. Nešlo o vzťah nájomný, ale zaviedlo sa užívanie bytu. Poznáme ho z tzv. dohôd o užívaní bytu. Nízke nájomné nebolo súčasťou bytovej politiky, ale bolo súčasťou sociálnej politiky štátu. Dá sa povedať, že trh nájomných bytov bol úplne zlikvidovaný. Z toho vznikol pocit občanov, že majú nárok na byt so sociálnym nájomným bez ohľadu na príjem a tento pocit je prítomný aj v súčasnosti. Druhé zlyhanie štátu, i keď nie až také katastrofálne, bolo pri privatizácii štátnych podnikov, keď bola časť bývalých podnikových bytov odpredaná takpovediac aj s nájomníkmi súkromným subjektom za smiešne ceny a nájomníci v týchto bytoch nemali možnosť prevodu vlastníctva bytov v režime zákona č. 182. Kým do roku 1945 bola vykonávaná regulácia cien nájomného v trhovom prostredí, nájomné bolo trhové, regulovalo sa najmä zvyšovanie nájomného, po roku 1989 sa reguluje netrhové nájomné, a to len pre časť nájomných bytov. Najväčším porušením, tak ako to ja vnímam, rovnováhy medzi ochranou vlastníctva a ochranou nájomníkov je to, že dotácie na nízke ceny nájmov nedáva štát, ale vlastníci reštituovaných domov. Teda paradoxne dnes socialistickú sociálnu politiku prostredníctvom nízkeho nájmu štátu núti štát vykonávať vlastníkov bytov. Bez dlhých rečí možno konštatovať, že dnešný právny stav je nevýhodný pre vlastníkov a vytvára dve kategórie vlastníkov bytov: vlastníkov bytov, ktorých vlastnícke práva sú štátom obmedzené, a vlastníkov bytov, ktorých štát neobmedzuje. Ale zároveň vytvára aj dve kategórie nájomníkov: nájomníkov s regulovaným nájmom a nájomníkov s trhovým nájmom. Som presvedčená, že tento stav je na hrane ústavnosti. Súčasný stav deformuje trh s bytmi a vytvára podmienky na vznik čierneho trhu s bytmi. To, čo som doteraz uviedla, podporuje snahu Ministerstva financií Slovenskej republiky o zrušenie regulácie nájomného. Existujú však aj zásadné argumenty proti. Uvediem tri. Prvým je podiel nákladov na bývanie nízkopríjmových skupín obyvateľstva na ich celkových príjmoch. Odhaduje sa, že vo veľkých mestách tvoria náklady na bývanie až 40 %. Ministerstvo práce, sociálnych vecí Českej republiky pri riešení podobného problému vykonalo prepočet a analýzu, podľa ktorej by úplnou dereguláciou nájomného stúpli náklady na bývanie v nájomných bytoch na 77 % všetkých príjmov. Pripomínam, že v slovenských domácnostiach dôchodcov potraviny tvoria 31,1 %, to znamená, že nájomné na bývanie by ohrozovalo kúpu potravín u dôchodcov. Reguláciou ceny nájomného sa teda sleduje najmä sociálna ochrana skupín nájomníkov, ktoré si vzhľadom na svoju kúpyschopnosť nemôžu dohodnúť cenu nájmu na úrovni trhových cien nájmov bytov. Dereguláciou nájomného môže vzniknúť sociálne napätie, ktorého veľkosť neviem odhadnúť. Druhým argumentom je trh s nájomnými bytmi. V súčasnej situácii trh s nájomnými bytmi takmer neexistuje a prenajímatelia nájomných bytov majú isté monopolné postavenie. Obmedzený je najmä nájomný sektor s cenovo dostupnými bytmi a spravidla nájomník v byte s regulovaným nájomným nenachádza na trhu iné nájomné bývanie zodpovedajúce jeho možnostiam. Tretí argument. V existujúcom trhovom prostredí s charakteristickým nedostatkom nájomného bývania vznikne tendencia k excesívnym cenám nájomného bývania v bytoch s dnešným regulovaným nájomným. Obávam sa, že súčasní nájomníci, najmä dôchodcovia, budú z týchto bytov postupne vytlačení a môžeme mať novú kategóriu bezdomovcov. Stanú sa nimi len preto, že mali smolu v živote, ktorá spočíva v tom, že im za socializmu bol pridelený byt v reštituovanom dome alebo bývali v podnikovom byte, ktorý bol predaný vo veľkej privatizácii. Pre mňa teda otázka je: zrušiť alebo nezrušiť reguláciu nájomného? Zdá sa mi alibistické odsunúť účinnosť zákona, tak ako viem, že sa chystá účinnosť zákona v časti Regulácie na rok 2007 bez toho, aby boli zrejmé opatrenia do času účinnosti regulácie. Riešenie bytových potrieb občanov je záujmom súkromným, ale aj verejným. A nie som presvedčená, že je ho v súčasnosti možné ponechať pôsobeniu nerozvinutého trhu s nájomnými bytmi. Dereguláciu nájomného je potrebné spojiť s realizáciou celkovej koncepcie bytovej politiky štátu, ktorej prvým krokom by podľa mňa malo byť odstránenie nespravodlivosti, ktorá na trhu s bytmi je. Preto si dovoľujem predložiť návrh na uznesenie Národnej rady Slovenskej republiky, ktorý znie: „Národná rada Slovenskej republiky žiada vládu Slovenskej republiky, aby na septembrové rokovanie Národnej rady Slovenskej republiky predložila návrh opatrení na dereguláciu nájomného s kvantifikáciou počtu rodín bývajúcich v nájomných bytoch a analýzu zvýšenia nákladov na bývanie po deregulácii nájomného.“ Ďakujem za pozornosť.