Huba, Mikuláš, poslanec NR SR (2015-10-21):
Ďakujem za slovo, vážený pán predsedajúci. Dámy a páni, možno ste si všimli, ak ste si pozornejšie prečítali zoznam signatárov pod návrhom na odvolanie, že moje meno tam nie je. Nie je to preto, že by ma organizátori obišli, bol som taktiež oslovený, či sa nechcem podpísať pod tento návrh, ale dostal som na rozmyslenie jednu minútu. Je to trošku málo v mojom prípade, ale napriek tomu tento časový stres nebol ten úplne primárny dôvod, prečo tam moje meno chýbalo, prečo som zaváhal. Pretože mám vo vláde viacero „favoritov“ či horúcich kandidátov na odvolanie a pri návrhu na odvolanie týchto mojich „favoritov“ by som neváhal ani sekundu. A, bohužiaľ, musím povedať, že sa to týka aj prípadného návrhu na odvolanie vlády ako celku, resp. jej predsedu. Nakoniec dnešné jeho vystúpenie v štýle „zlodej kričí, chyťte zlodeja“ ma v tom len utvrdilo. Takže dovoľte mi stručne objasniť to moje zaváhanie a zároveň aj akési poučenie a riešenie, ktoré som z toho vyvodil, ktoré odznie na záver. V prvom rade som si v tej krátkej minúte, ktorú som dostal na rozmyslenie, spomenul na známu ľudovú múdrosť, že „ryba smrdí od hlavy“. A tú hlavu nedávno veľká väčšina opozície predsa podporila svojím hlasovaním. Takže kto vlastne dnes bude odvolávať ten menej dôležitý článok, tú končatinu vládneho organizmu, keď ten podstatný článok, teda hlava, veľkej väčšine opozície, zdá sa, nielenže nevadí, ale dokonca jej aj vyhovuje. Druhý argument, ktorý je, by som povedal, ľudský, je ten, že minister Draxler patrí k služobne najmladším členom vlády a nebolo by asi celkom spravodlivé zvaľovať naňho aj zodpovednosť za veci, za ktoré určite nemôže. Nie som si istý, či je tým členom vlády v tejto chvíli, ktorý má najviac masla na hlave, aj keď, opakujem, nepochybujem o tom, že všetci členovia tejto vlády majú nejakú tú vrstvu masla na hlave. A už len samotný fakt prijatia angažmá v tejto vláde je toho nepriamym dôkazom. Ale hlavný dôvod toho môjho zaváhania sa paradoxne týka jednej z káuz, ktorá sa uvádza v návrhu na odvolanie a ktorá sa volá IUVENTA. O tom, že je to paradox, hovorím preto, lebo práve táto časť návrhu na odvolanie sa ma najviac dotýka, najviac do nej vidím, a ako tu kolega Hlina konštatoval, patrím k tým, ktorí sa s IUVENTOU stretávajú desaťročia. Dokonca prvý deň prvého školského roku v prvej ľudovej v roku pána 1960 som strávil v tom miniamfiteátriku v IUVENTE, tam sme mali začiatok školského roku v novej budove Základnej deväťročnej školy na Červenom Kríži, vtedy sa mi to zdalo obrovské, dnes je to miniatúrne, však trošku sme narástli za tie roky. Ale nechcem ten svoj postoj k IUVENTE príliš personifikovať alebo tú kauzu zjednodušiť tak, že je to moja srdcová záležitosť, a preto mi na tom záleží viac ako na iných veciach, ktoré tu dnes odzneli. Ten rozdiel je len v tom, že naozaj do tých ostatných problémov ani zďaleka tak nevidím, ako do problému IUVENTY. Už som z tohto miesta na túto tému hovoril možno hodinu. Oslovil som interpeláciou viacerých členov vlády, ktorých som považoval za kompetentných. Už ma tu aj jeden kolega dnes citoval. Venoval som sa ich podrobným odpovediam, žiaľ, musel som s týmito odpoveďami vysloviť nespokojnosť. Ale keď to mám zhrnúť, tak doteraz sa celá táto kauza IUVENTA vyvíjala tak, že tu postupne krok za krokom mizol alebo menil funkciu, na ktorú je určený celý tento areál IUVENTY, a strácal sa spod dohľadu štátu a prestával slúžiť deťom a mládeži, čo je funkcia, pre ktorú bol určený. No tento trend sa, žiaľ, nezastavil ani za súčasného pána ministra Draxlera, a dokonca naopak, kým v minulých rokoch napríklad už spomínané kúpalisko mohlo slúžiť deťom, toto leto z nejasných dôvodov slúžiť nemohlo. Našťastie nielen bratislavská, ale, možno povedať, celoslovenská verejnosť, teda zdôrazňujem túto skutočnosť, že aj ľudia, deti a ich rodičia, ktorí nie sú priamo dotknutí touto kauzou, sa ozývajú, podpisujú petíciu, vyjadrujú sa, píšu nám e-maily a podobne. Takže našťastie táto kauza je ostro sledovaná, pomerne dostatočne medializovaná a podobne. Chcem v záujme spravodlivosti tiež povedať, akokoľvek je to jasné, ale bol by som rád, keby to tu odznelo, že ten negatívny vývoj trvá niekedy od 90. roku a v žiadnom prípade ho nemožno „vešať“ na krk len súčasnému ministrovi. A dokonca ani len celej vládnej strane SMER – sociálna demokracia. To by tu, myslím, tiež malo odznieť. Ale takisto nespochybniteľným faktom a z hľadiska politickej zodpovednosti nevyviniteľnou skutočnosťou, že je to práve pán minister Draxler, ktorý je v súčasnosti v prvom rade zodpovedný za to, ako sa s týmto štátnym majetkom nakladá a bude nakladať a či bude plniť tú svoju funkciu, ktorú plniť má. Je fakt, že už za jeho „pontifikátu“ došlo k tomu, čo sa tu už viackrát dnes spomenulo, že IUVENTA bola označená za nadbytočný či prebytočný majetok. A zároveň minister dal verejnosti aj médiám viacero prísľubov a neviem, či počúvate, pán minister, musím konštatovať, že väčšina z nich alebo veľká časť z tých sľubov nebola splnená. Ale napriek tomu vám chcem dať, a už sa blížim k záveru, predsa len ešte jednu šancu, som asi nenapraviteľný optimista, ale už taký asi zostanem, a tú by som formuloval asi takto. Ak teraz z tohto miesta verejne vyhlásite: 1. že celý areál IUVENTY naďalej zostane v rukách štátu vrátane všetkých súčastí celého pôvodného areálu, teda povojnového konfiškátu, ktorý by podľa názoru viacerých renomovaných expertov naďalej mal byť majetkom štátu, a bude plniť svoju deklarovanú funkciu vo vzťahu k deťom a mládeži Slovenskej republiky, 2. v rozpočte na roky 2016 až 2018 adresne vyhradíte finančné prostriedky na zabezpečenie tejto funkcie a 3. ak sa vám to nepodarí do konca tohto roku, dobrovoľne abdikujete. Ak tieto tri veci sľúbite a ako bonus, samozrejme, aj nápravu tých ostatných nedostatkov, ktoré tu boli dnes spomenuté, v tom prípade som ochotný uvažovať o tom, ako sa zachovám pri hlasovaní o vyslovení nedôvery. K tomu ešte malý dôvetok. Nie náhodou sa IUVENTA donedávna volala Ekoiuventa a desaťročia de facto slúžila okrem iného na to, návrat k čomu teraz ministerstvo školstva vo veľkom propaguje, a to k duálnemu vzdelávaniu. Konkrétne k praktickému vyučovaniu predmetov pestovateľsko-ekologického charakteru. V čase, keď tento štát spravuje 1 – slovom jedno – stredisko environmentálnej výchovy v porovnaní s viac ako stovkou v susednej Českej republike, bolo by zriadenie národného strediska environmentálnej výchovy na pôde IUVENTY aspoň malým krôčikom správnym smerom. Smerom k zmierneniu spomínaného fatálneho deficitu, ktorého sme sa stali na Slovensku aj zásluhou vami vedeného ministerstva školstva svedkami. Dúfam, že som sa vyjadril dosť jasne a zrozumiteľne. Ak nie, môžem svoju veľkorysú ponuku zopakovať. Ďakujem. (Potlesk.)