Poliačik, Martin, poslanec NR SR (2015-06-19):
Nebudem dlhšie ako vy, pán predkladateľ, nebojte sa. Ďakujem veľmi pekne, pani predsedajúca. Ja budem naozaj krátko, lebo už som v podstate k tomuto zákonu raz vystúpil, ak si dobre pamätáte, a nič sa na tom, na situácii odvtedy nezmenilo. Bola zverejnená nahrávka, ktorá presne dokázala moje slová z toho, čo som hovoril naposledy, a síce, že ten zákon už v dnešnej dobe máme urobený tak, že (rečník naznačuje rukou kľukatý pohyb), viete si predstaviť, že by ste niekoľko rokov budovali firmu – 40, 50, 100, 200 zamestnancov – a potom jedného dňa sa rozhodnete, dobre, idem do politiky a firmu teda musíte prepísať na toho brata alebo manželku alebo niekoho, ale napriek tomu, keď už ste poslancom, že by ste nemohli rozhodovať o tom, akým spôsobom sa firma hýbe ďalej? Akože 10, 15, 20 rokov budujem firmu, stanem sa poslancom a už nebudem mať žiadne slovo? To, v mojom chápaní toto, jasné, je prepísané na brata, suseda, manželku, ale je úplne prirodzené, že človek, ktorý stál pri vzniku firmy, celý čas ju viedol, tak sa bude vyjadrovať k tomu, akým spôsobom funguje. A povedal som to minule, povedal som to, hovorím to aj teraz, keď sa povie regionPRESS, tak sa povie, že to je Matovičova firma, nie jeho manželky, a v zásade s tým všetci žijeme. Keď sa ide do Flag Shipu, tak sa ide ku Hlinovi, je to jeho krčma a môže byť na ňu hrdý. A týmto smerom podľa mňa by mal ísť zákon. Nech je všetko jasné a nech (reakcia z pléna), no tak poraďte mi (povedané so smiechom a reakcie z pléna), no ako ja, oni sú, oni to majú tak dobre pozašívané, že tam to nepoznám. Tak poznám, hovorím len to, čo poznám. Inak sa ospravedlňujem, ak to niekoho, ale akože podľa mňa človek takisto, ako Sulík predtým, on ju ale, tú firmu, predal, ale keby ostal vo FaxCopy, tak takisto proste by sa hovorilo, že je to firma, ktorú vybudoval a na ktorú môže byť hrdý. Veď na základe toho niektorí poslanci boli dokonca zvolení, že im ľudia dôverujú, že sa dokážu uživiť a tak ďalej. Podľa mňa zákon by mal ísť tým smerom, aby bolo všetko transparentné a aby ľudia mohli robiť to, na čo sú dobrí, to, čomu rozumejú, ale aby nešli do konfliktu s verejným záujmom. A nie, že to budeme okresávať, mali by sme spraviť pravidlá také, aby na jednej strane ľudia sa mohli venovať veciam, ktorým rozumejú, lebo veď zisky z podnikania nie sú zakázané. Si pozrime zisky, keď bol pán terajší minister Kaliňák v parlamente, terajší minister Počiatek v parlamente, z ich firiem koľko im prichádza peňazí a tam takisto sa môžeme iba pýtať tuto vzadu na káve, že akým spôsobom zasahujú do riadenia alebo rozhodovania v týchto firmách. Ja keby som vlastnil firmu, ja som teda chudobný učiteľ, ale keby som vlastnil firmu a sedím tu a tá firma podniká, tak určite sa minimálne s tými ľuďmi, ktorí sú konateľmi, budem radiť o tom, ako sa má tá firma správať, veď ju nenechám plávať len tak. A týmto smerom podľa mňa má ísť ten zákon. Malo by byť jasné, kto čo vlastní, kto čo robí, veľmi podrobné a jasné majetkové priznania, dajme tomu zákon o lobistoch, aby sa vedelo, kto sa s kým stretáva, a veľmi prísna kontrola toho, aby sa vždycky dbalo na verejný záujem, aby ten človek nebol svojím konaním v konflikte, aby nedochádzalo ku klientelizmu, aby nedochádzalo ku korupcii a nie, že to budeme obmedzovať. Ono totižto, páni predkladatelia, nie všetci sem prichádzame prežiť celý svoj produktívny život. (Reakcie z pléna.) Hej? Ja by som tu nerád dožil do dôchodku a tým pádom, ako niektorí ľudia sa chcú k niečomu vrátiť. Niektorí chcú učiť, tak stále učia, niektorí chcú robiť advokátov, tak stále zastupujú, niektorí prednášajú a tí, ktorí prepísali na manželky, bratov, sestry, tak tí sa potom vrátia tam, kde boli. A niektorí tu dožijeme, no tak hold. Takže ja by som bol určite skôr za to, aby sme si stanovili jasné pravidlá, ktoré sa nebudú musieť obchádzať, že sa nebude musieť prepisovať, že sa každý bude môcť priznať k tomu, čo vlastní, koľko na tom zarába a dajme tomu nech dáva odpočet toho, o čom rozhoduje. Nech sa veci nemusia obchádzať, skrývať, nech nemusíme hovoriť o tom, že jasné, je to jeho firma, prepísal na manželku a ďalej v podstate, no a preto som spomínal vlastne tú nahrávku, že tam potom chudák Igor Matovič musí vysvetľovať na nahrávke, o ktorej vedel, že sám seba nahráva, že však on nerozhoduje v menej svojej vlastnej firmy, on je tam len obchodný zástupca. Tak nejak to povedal, hej? No. Toto všetko si môžeme ušetriť, ak si nastavíme pravidlá tak, že bude úplne jasné, kto čo robí, kto čo vlastní a čo z toho má, lebo to je poctivá politika, to je poctivý svet. Nie, že budeme zakazovať, ty nemôžeš byť právnik, ty nemôžeš byť učiteľ, ty nemôžeš byť hento, notár. Hovorili ste, že tam niekto je znalec. No akým spôsobom, akým (reakcia navrhovateľa), no veď hej, ale keď teraz zakážeme advokátom, tak čo? Nabudúce zakážeme znalcom? Nabudúce zakážeme pani kolegyni Žitňanskej učiť na vysokej škole? Tiež má z toho nejaký príjem. Takže dôvod, prečo nebudem hlasovať za tento zákon, je ten, že po prvé, som za to, aby ľudia ostávali v kontakte s realitou, a po druhé, som za to, aby sa zákon menil skôr k tomu, že budeme jasne vedieť, kto čo robí, kto čo vlastní, ako sa správa, a transparentne sa mu budeme vedieť pozerať na prsty, než k tomu, že sa tu budeme každého pol roka rozprávať o tom, kto zarába viacej, alebo kto zarába menej ako premiér alebo prezident. Pre mňa za mňa, nech si každý zarobí toľko, na čo má vlastnosti. Keď popri tom stíha mandát, tak ho stíha. Vysvedčenie mu dajú voliči. Keď ho nestíha, pozrite sa na včerajšie vydanie Denníka N, kto z tých ľudí, ktorí tam boli vyhodnotení ako najväčší flákači v tomto parlamente, popri tom niečo robia? Na papieri, hm? Pekný deň.