J. Ivančo, poslanec: (2007-09-14):
Tento návrh predstavuje podľa môjho názoru komplexnú normu a regulatív do všetkých kľúčových oblastí slovenského vzdelávacieho systému. A preto je namieste otázka, prečo je to teraz. V tejto súvislosti chcem čiastočne reagovať na to, čo kolegovia z vládnej koalície tu prezentujú, že prečo sme neprijali školský zákon skôr a tak ďalej. Chcem sa spýtať a vážne spýtať kolegov z vládnej koalície, či si skutočne nepamätajú problémy, ktoré mali slovenské školy pred rokom 1998, či si nepamätajú tie novinové titulky, keď školy nemali na výplaty pre svojich učiteľov, a sám som to zažil, že v novembri meškala výplata, myslím, desať dní, v decembri meškali výplaty, či skutočne máme takú krátku pamäť, že teraz otvárame takéto podľa mňa už nelegitímne otázky. Prečo sme neurobili školský zákon. No bolo to aj preto, a treba to úprimne priznať a povedať, že skutočne nebola politická vôľa. Možnože boli problémy v koalícii také, že neumožnili to prijať, že nenašla sa zhoda politická na tejto téme počas, a to chcem zdôrazniť, posledných štyroch rokov, pretože minimálne, ak budeme úprimne hovoriť, pred predchádzajúcimi štyrmi rokmi bol ministrom školstva pán minister Ftáčnik, vtedajší zástupca Strany demokratickej ľavice na tomto poste. Ale aj napriek tomu, čo hovorím, myslím si, že celé osemročné obdobie vyriešilo dosť vážne problémy slovenského školstva. Dokonca chcem povedať, že minister Ftáčnik prišiel, pán minister Fronc mi možno pomôže spomenúť si, prvý s nejakým prvým návrhom kvázi normatívneho financovania slovenského školstva, i keď nie v doslovnom slova zmysle, že to bolo normatívne financovanie. Prvé náznaky toho sa vyjavili vtedy. (Reakcia z pléna.) Pravidlá, áno. Takže potom sa riešili problémy decentralizácie verejnej správy, problémy fiškálnej decentralizácie, vyriešil sa problém normatívneho financovania, pri ktorom sme a ktorý nespochybňujú ani členovia vládnej koalície, ani terajšie ministerstvo školstva, aj keď my si uvedomujeme, že financovanie per capita, teda na hlavu, prináša aj svoje problémy. A myslím si, že všetci, čo sme v školstve, si to vieme povedať. Chcem uviesť aj pár poznámok k podielu štátneho rozpočtu na financovaní školstva. Stihol som si pripraviť počas tejto diskusie čísla. V roku 2000 to bolo 0,54 % HDP, v roku 2001 to bolo 0,61 % HDP, v roku 2002 to bolo 0,76 % HDP, v roku 2003 to bolo 0,76 % HDP, v roku 2004 to bolo 0,82 % HDP, v roku 2005 to bolo 0,82 % HDP, v roku 2006 to bolo 0,81 – 0,82 % HDP a v roku 2007, teda v čase nástupu novej vládnej koalície, na moje počudovanie to bolo 0,75 % HDP, na rok 2008 je tu projektovaných 0,8 % HDP. Prosím vás, pekne, potom aké majú byť diskusie o finančnom zabezpečení reformy školstva? Takisto mi nedá predtým, ako prejdem na časť svojho príspevku, zastaviť sa pri otázkach trhu, pretože ja sa budem venovať v svojom vystúpení otázkam dopytu a ponuky v školskom vzdelávacom systéme. Ak by sme podľa môjho názoru sa riadili a reagovali na vývoj na trhoch, tak dnes automobilky, ktoré prišli na Slovensko, by nemali problém s pracovnou silou, pretože na Slovensku máme dosť škôl, dosť učilíšť, len nie je o ne záujem. A budem rád, ak poviete slovenskej verejnosti, ako chcete štátne riadiť záujem žiaka alebo dieťaťa XY, aby sa prihlásilo na strojnícke učilište, ktoré je málo vybavené. A som pritom, ak by sa reagovalo na trhy, tak už za pôsobnosti ministerstva hospodárstva ďaleko pred ôsmimi rokmi by sa na to pripravovali školy, ale aj ministerstvo hospodárstva, ktoré vtedy malo v zriaďovateľskej pôsobnosti niektoré slovenské učilištia. To je len na doplnenie a na vysvetlenie toho, čo je to trh. Takže dovoľte mi teraz, aby som sa pokúsil o ponúknutie istého videnia, prečo treba prijať, ako som povedal, komplexnú normu a regulatív do všetkých článkov vzdelávacieho systému na Slovensku. Podľa mňa je to hlavne preto, lebo mali by sme reagovať na to, čo platí vo všeobecnosti v každej dobre fungujúcej spoločnosti. A to je kategória ponuky a dopytu. Je len prirodzené, že každý z vás, čo sedíte v poslaneckých laviciach, každý rodič, každý žiak, ale aj každý učiteľ má isté očakávania od školského systému. Dokonca je prirodzené, že každý z týchto článkov má rôzne očakávania od školy. Plnú motiváciu študentov, žiakov a detí a učiteľov však venovať sa škole formuje skutočne len ponuka  a dopyt. Prečo je to tak? Študent, aj keď si to neuvedomuje, chce čo najviac za čo najmenej. Tvorí tak hodnotu dopytu. Chce známky, chce vedomosti, dokonca chce doklad o vzdelaní, ale je prirodzené, že to chce za čo najmenšiu námahu. Na opačnej strane stojí učiteľ, rieši problém ponuky, skutočný učiteľ, podotýkam, ktorého hodnotu vieme mnohokrát posúdiť až s odstupom času, mnohokrát vtedy, až keď sme možno až v poslaneckej lavici a keď sme dosiahli istý stupeň, ale aj kvalitu vzdelania. Skutočný učiteľ chce dať toho študentovi čo najviac, ale pozor, za čo najviac. Skutočný učiteľ chce vyžadovať snahu, prácu, chce odpovede na možné aj nemožné otázky, ktoré ale, podotýkam, vie formulovať. Ale skutočný učiteľ nielenže chce, ale aj má legitímne právo vyžadovať toho najviac aj za čo najlepšiu cenu. Takto musíme si uvedomiť, že toto je prirodzené pravidlo, prirodzené pravidlo fungovania spoločnosti. Ak robím poctivo a dobrú prácu, chcem, a je to legitímne právo, požadovať za túto prácu čo najviac, podotýkam, čo najviac a čo najväčšiu cenu, ktorá je momentálne na trhu, a to aj na trhu v oblasti vzdelávania, aj keď sa to akokoľvek môže zdať poslancom ľavicovej strany alebo poslancom socialistickým, že to znie negatívne. Ctené dámy, vážení páni, súčasný systém študenta aj učiteľa tento princíp ponuky a dopytu obmedzuje. Obmedzuje ho skutočne na obidvoch stranách. Žiaci a študenti stredných škôl majú obmedzený prístup k výučbe, majú problém vyvolať vnútornú motiváciu, záujem o vzdelávanie, pretože cítia, že ich vzdelávanie nebude za adekvátnu cenu predané na trhu. Učiteľ potrebuje zmeniť prístup k príprave, podať čo najmotivujúcejšie svoje učivo, podať čo najmotivujúcejšie obsah, obsah, za ktorý on chce zodpovedať, za ktorý on nesie zodpovednosť nielen pred žiakom, ale aj pred rodičovskou verejnosťou. A chce tento obsah podať kvalitne, lebo chce vedieť, že ak ho podá kvalitne, dostane za to primeranú odmenu. Aj pre tento vstup, pre tieto úvahy o ponuke a dopytu vo vzdelávacom systéme je potrebné prijať moderný, podotýkam, moderný školský zákon, ktorý, ako povedala pani poslankyňa Nachtmannová, myslím, včera, môže vyvolať problém preto, že spôsobí zásadnú zmenu v školstve. Práve preto ho treba prijať, aby spôsobil zásadné zmeny a obrat v slovenskom školstve, aby spôsobil kvalitatívnu zmenu školského prostredia, kvalitatívnu zmenu vo vzťahu ponuky a dopytu, vo vzťahu štátu, školy, žiaka, vo vzťahu žiaka a učiteľa. Táto zmena je nevyhnutná aj preto, pretože mnohí ste uviedli, že používame v škole zákon z roku 1984. Za 23 rokov sa toho zmenilo v kultúrno-spoločenskej, technickej, ekonomickej, ale dokonca aj v environmentálnej, ako som čítal v niektorých publikáciách, sfére života toho toľko, že jednoducho škola zostáva snáď už len jediná, ktorá nezareagovala na tieto dynamické zmeny. V súlade s týmito atribútmi, ktoré vplývajú na vzdelávanie a na jeho použiteľnosť v praxi, zisťujeme, a takisto sa určite všetci na tom zhodneme, že vzdelanie je hodnota, ktorá stále viac ovplyvňuje a bude ovplyvňovať život jednotlivca. Je nepopierateľné, že vzdelanie má pozitívne efekty na celkový ekonomický rast, na prosperitu krajiny, na rozvoj sociálnych dimenzií, na celkovú kvalitu života jedinca a jedinca ako súčasť spoločnosti. Vzdelanie je najlepšia investícia do budúcnosti. Nech to nie je teda formulka alebo fráza, pretože svedčia o tom aj štatistiky na úradoch práce, čím vyššie vzdelanie, tým nižšia nezamestnanosť daných absolventov. Som si istý, že máte podobné presvedčenie podložené práve faktmi, ktoré uvádzajú štatistiky nezamestnanosti. Aj preto, že vzdelanie je najlepšia investícia do budúcnosti, aj preto, že svedčia o tom fakty, aj preto treba prijať nový moderný školský zákon. Ak som na začiatku hovoril o ponuke a dopyte, ak som hovoril o učiteľovi a žiakovi, tak treba povedať, že pravdepodobne, a tento zákon to aj projektuje, aj v budúcnosti bude miestom stretnutia týchto sfér, ich záujmov škola, škola ako inštitúcia nachádzajúca sa v istom spoločenskom, ekonomickom, ale aj kultúrnom prostredí. A opakujem, tento zákon projektuje školu a vopred stanovuje, že škola bude takouto dynamickou inštitúciou, ktorá bude poskytovať kľúčové vzdelávanie pre život jedinca. Chceme vytvoriť týmto zákonom legislatívne podmienky pre vstup prvku motivácie, aby sme ovplyvňovali ponuku aj dopyt. Pán kolega z vládnej koalície reagoval, myslím, včera na to, že učitelia sa aj doteraz vzdelávali o nových metódach a formách. Samozrejme, veď bolo by veľmi zlé, ak by sa ani doteraz nevzdelávali. Problém je ale inde, že učitelia mnohokrát svojím individuálnym vzdelávaním predbehli dobu, ale učebné osnovy a štruktúra školy ako takej, štruktúra vyučovania im neumožňujú využiť všetko to, čo dostali aj inými formami vzdelávania, aby to mohli použiť pri vyučovaní, nepustia ich učebné osnovy, nepúšťa ich ani to, že vyučovacia jednotka je len 45 minút a tak ďalej. Prechod od poznávania samého, od poznávania postaveného na nových možnostiach, znalostiach, podotýkam, možnostiach a znalostiach uplatniteľných v praxi pre tvorivosť a rozvoj individuálnych schopností žiaka, mladého človeka je kľúčovou ideou navrhnutého školského zákona, kľúčovou ideou, ktorá vychádza z nového rozdelenia sfér vplyvu medzi vzťahmi štátu a školy, štátu a žiaka, žiaka a učiteľa. Je to pretavené do nového projektovania vzdelávacích programov pre regionálne školstvo. Je jasné, že je skutočne najvyšší čas prijať nový školský zákon. A teším sa tomu, že vie to aj koalícia, aj opozícia. A teším sa tomu, že pri vystúpeniach poslancov koalície nedochádza k spochybneniu tejto filozofie. Teším sa tomu, že dochádza len k tomu, že uvádzajú podľa môjho názoru legislatívnotechnické parametre, ktoré im vadia na tomto zákone, ktoré, ako som povedal aj vo svojej faktickej poznámke, sa dajú odstrániť v druhom čítaní. Uvedomujem si aj jednu vec, že prijatie tohto školského zákona, tohto reformného školského zákona nespôsobí okamžite totálnu zmenu v slovenskej škole. Uvedomujeme si spoločne v opozícii, a verím, že je to tak aj v koalícii, že je potrebná zmena systému tvorby učebných osnov, rámcových vzdelávacích programov, ako som povedal, ale aj učebníc, je potrebné otvoriť celý systém tvorby vyučovacích materiálov, je potrebná aj hlbšia zmena v profesii učiteľa, v jeho príprave, je potrebná zmena v cene práce učiteľa, ale aj v systéme hodnotenia jeho práce, pretože aj v profesii učiteľa existuje ponuka a existuje dopyt. Svojho času som absolvoval jedno stretnutie s odborármi Odborového zväzu pracovníkov školstva a vedy a bolo mi to aj tak povedané, že som pravdepodobne jediný, kto odmieta tabuľkové zaraďovanie učiteľov do platových tried a platových stupňov, pretože každý učiteľ má inú hodnotu, ponúka inú cenu práce pre tú-ktorú školu. A tu sa ukazuje potom ten princíp manažmentu školy, princíp subsidiarity, ktorému neveríme, možnože na základe skúseností, lebo dá sa zneužiť tento systém. Ale by ten riaditeľ školy, ktorý zodpovedá voči žiakovi, jeho rodičovi, zriaďovateľovi, aj voči štátu, ktorý dáva legislatívne prostredie, mal mať možnosť odmeňovať ľudí, na ktorých stojí jeho škola. Aj tam, kolegyne, kolegovia, existuje ponuka a dopyt. Aj tam existuje rozdielna cena práce jednotlivých učiteľov. Preto som presvedčený o tom, že ak by sme prijali akýkoľvek nový školský zákon postavený na rámcových a na školských vzdelávacích programoch, bude potrebné ísť aj do zmeny hodnotenia práce učiteľov. Je potrebné vstúpiť do hodnotenia škôl ako takých, ktoré sú momentálne založené nie na hodnotení, ale na kontrole zo strany štátnej školskej inšpekcie. Som rád, že sme presadili počas minulého obdobia také prvky, ako je Monitor 9, ako je externá maturita, ktoré nie ideálne v celej škále vzdelávacích odborov typov škôl ponúkajú porovnanie jednotlivých škôl, vieme to, vie to určite pán exminister, viete to určite aj vy, čo sa pohybujete v školstve, ale je to veľmi dobrá prvá lastovička, ktorá priletela a ktorá nám ukazuje aspoň čiastočne na to, že školy sú rozdielne. Nehovorme ešte o kvalitných a nekvalitných, hovorme len o tom, že školy sú rozdielne. A ten rebríček, ktorý bol svojho času zverejnený, to konkrétne ukázal na minimálne rovnakých ukazovateľoch, ktoré boli použité na väčšom súbore škôl. Potrebujeme však dostať do školy aj externé hodnotiace programy, pretože, ako som uviedol a iste to tak cítite, chápem školu ako subjekt, ktorý sa pohybuje v istom ekonomickom, ale aj spoločenskom prostredí. Preto tam potrebujeme dostať aj externé hodnotenia kvality školy ako firmy. Ja beriem školu ako značku. Ja beriem školu tak, že ten študent raz, keď nejakú školu ukončí, bude hrdý na to, že navštevoval takú a takú školu, pretože je to jeho alma mater, je to jeho značka, s ktorou, akokoľvek sa nám to zdá nepekné, sa ide predávať, on sa ide uplatniť na trhu práce. A táto škola, táto firma mu dala základný materiál, základný kapitál, aby sa mohol v živote uplatniť. Preto potrebujeme dostať do škôl aj externé hodnotenia a zavedenie externých systémov kvality. Potrebujeme zmenu vo financovaní škôl nie preto, že by toto bolo celkom zlé, ale podľa môjho názoru preto, aby sme reflektovali na osobitosti, ktoré vzniknú z rámcových, ale aj zo školských vzdelávacích programov, aby sme vedeli vyhodnotiť jednotlivé vzdelávacie programy z hľadiska peňazí. Táto zmena musí byť postavená motivačne. A myslím, že pán Fronc už uviedol, že bola šanca hneď pri nástupe novej vlády prispôsobiť už terajší normatívny systém financovania škôl tomu, aby sme zaviedli tam aj koeficient, ja to nazývam vnútorne pre seba koeficient kvality. A koeficient kvality možno nájsť na základe externej maturity, na základe Monitora 9. A mohli sme jednotlivé normatívy prepočítavať na základe takéhoto koeficientu, pretože v Monitore 9 tie školy sa snažili a snažili sa i žiaci, ale aj v externej maturite podať čo najlepšie výsledky. A je to výsledkom práce pedagóga a žiaka, je to výsledkom práce ich vzájomného vzťahu. Preto si myslím, že takáto práca, takáto kvalitná práca musí byť aj náležite finančne ohodnotená minimálne prostredníctvom normatív. Potrebujeme zvýšiť subsidiárnu zodpovednosť zriaďovateľa školy, ale aj riaditeľa školy voči výstupom, pretože hoci akokoľvek môžeme brať školu citovo, škola je postavená aj na výkonoch. A podľa môjho názoru aj v budúcnosti stále viac bude postavená na výkonoch, pretože je náročná doba na uplatnenie sa mladého človeka v živote. Preto potrebujeme dostať do školy aj hodnotenie výkonu a priamu zodpovednosť riaditeľa a zriaďovateľa za to, že ak postaví istý rámcový vzdelávací program, že tento program ak bude úspešný, ako som povedal, tak bude náležite finančne ohodnotený, ale ak bude neúspešný, aby vznikol tlak na to, že takýto školský vzdelávací program musí skončiť. Nový návrh zákona zavádza nové prvky do systému na centrálnej úrovni, ale aj posilňuje pedagogickú kompetenciu učiteľa ako profesie. A to je veľmi dobré, pretože máme vzdelaných učiteľov, ktorí mnohokrát za vlastné peniaze absolvovali, ako povedal kolega, iné formy vzdelávania, ale, a to som už uviedol, terajší model ich nedokázal pustiť do toho, aby aj uplatnili tieto poznatky, pretože nemali posilnenú pedagogickú kompetenciu. Nový zákon vytvára tak potom priestor pre konkurenciu v učiteľskom povolaní práve na základe toho, že sa posilnia pedagogické kompetencie. Dúfam, že takto po istom čase vznikne vzťah založený na ponuke a dopyte, že vznikne vzťah, ktorý nazývame klientsky prístup poskytovateľa, teda školy voči poberateľovi služby, voči žiakovi, voči rodičom. Bude to vzťah postavený na konkurencii, subsidiarite, participácii a slobode. A to je kľúčový cieľ, dosiahnuť to v slovenskom vzdelávacom systéme. A tento kľúčový cieľ vychádza z predloženého návrhu zákona. Ctené kolegyne, kolegovia, predložený návrh zákona určite prinesie aj uznanie trendov a tendencií vzdelávacích systémov Európy. Slovensko je súčasťou Únie, Slovensko chce byť hrdou súčasťou Únie. Ale aj absolventi škôl chcú byť hrdými absolventmi slovenských škôl, ako som povedal, slovenských škôl chápaných ako dobrá obchodná značka. Tento zákon umožní kompatibilitu slovenského vzdelávacieho systému s ostatnými krajinami Európy, či už v stupňoch vzdelania, či už v zaraďovaní jednotlivých typov škôl, ale aj v časti externého hodnotenia, nebudem tu to všetko teraz uvádzať. Zákon je garanciou pre priestor kompetencie vo všetkých stupňoch vzdelávania v oblasti koncipovania a realizácie vzdelávacích programov. Môj osobný pohľad je, že zákon má aj niektoré negatíva. Podľa môjho názoru je ich viac a čiastočne som to uviedol. Mohol otvárať priestor pre externé hodnotenie, možno viac pre aplikácie a uznávanie vnútorných hodnotiacich mechanizmov, ktoré sú mimo školského prostredia. Možno viac mal chápať školu ako ekonomický subjekt. Tieto mechanizmy sú postavené na riadení kvality služieb a sú všeobecne známe. A som presvedčený o tom, že príde čas, keď ich budú musieť slovenské školy aplikovať. Zákon umožní definovať ciele vzdelávania a vzdelávacie štandardy s konkretizáciou v konkrétnej vzdelávacej praxi na úrovni školy. A domnievam sa, že takto formulovaná zmena a definícia kľúčových kompetencií umožní otvoriť školy pre hlbšiu motiváciu učiť sa, poznávať, poznávať pre rozvoj zručnosti, podporu individuality žiaka i učiteľa, tým lepšiu aplikáciu využitia poznatkov v praktickom živote. Zákon nevyrieši všetko, a to už opakujem, ale jeho širší kontext umožní obsahovú reformu, posilní školy a školskú samosprávu. Je potrebné viac diskutovať o vzdelávacom systéme Slovenska, možno viac diskutovať aj o obsahu tohto zákona, a preto opätovne vyzývam k podpore tohto zákona a k jeho posunutiu do druhého čítania. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, zvlášť panie poslankyne, páni poslanci z vládnej koalície, poznajúc koncepciu ministerstva školstva, legislatívny obsah zámeru zákona o výchove a vzdelávaní, poznajúc problém implementácie medzinárodných noriem do našich zákonov a do našich zámerov v oblasti školstva si myslím, že predložený návrh zákona nie je, a to chcem zdôrazniť, nie je proti zámerom vládnej politiky terajšej vládnej koalície v oblasti školstva. Povedal som to vo faktickej poznámke, ide nad rámec, ide do hlbšej zmeny, ako je načrtnutá v legislatívnom zámere, ktorý podľa môjho názoru, a bol tu už vyslovený podobný názor, neprinesie zásadnú zmenu slovenského vzdelávacieho systému. Práve tento návrh má veľkú šancu aj s vašou podporou spôsobiť to, že slovenské školy môžu byť iné, nie hneď, nie o rok, o dva, hovoríme o roku 2013 až dokonca, že prvé vážne výsledky by sa mohli dostaviť. Ale určite, a to chcem zdôrazniť, tento zákon nejde proti vašim zámerom, proti vašej snahe o zmenu. Ide hlboko nad vami projektované zámery. Preto vás žiadam a prosím o podporu tohto zákona, o podporu zmeny na slovenských školách. Ďakujem pekne. (Potlesk.)