P. Hrušovský, predseda NR SR: (2003-03-05):
S. Husár, poslanec: Vážený pán predseda, vážené kolegyne, kolegovia, vážený pán minister, sedím alebo mal som možnosť a česť sedieť v tomto parlamente už dlhšie, ale tým vývojom v poslednom čase som dosť zaskočený. Pri odborných témach, či bolo lepšie za socializmu, teraz alebo bude lepšie pozajtra, by sme mohli rozšíriť ešte o problematiku, či bolo lepšie za Márie Terézie alebo Františka Jozefa I. alebo dokonca niekedy v 15. storočí. Myslím si, že zaoberať sa týmito, prepáčte, použijem najslušnejší výraz, ktorý poznám, zbytočnosťami pri takejto téme, ktorú prerokúvame teraz, je zbytočné, je to prirodzená obštrukcia voči všetkým kolegom a kolegyniam. Ale nielen toto ma mrzí a trápi, ale trápi a mrzí ma aj druhá vec. Ideme ako zákonodarcovia rozhodovať o právach a povinnostiach občanov v tak zložitej problematike, ako je definícia zdravotnej starostlivosti a tzv. služieb súvisiacich so zdravotnou starostlivosťou, o čom 80 % kolegov v tejto  snemovni vrátane mňa nemá ani odborného šajnu ani predstavy. A napriek tomu tu títo kolegovia nesedia. A ak sa tu niekto pravidelne zdržuje, tak sú to lekári a právnici. Ale akým spôsobom bude treba hlasovať, pravdepodobne bude vedieť skoro každý. Dovoľte, prosím, aby som zareagoval aj na doterajšiu rozpravu. Tento návrh zákona v priebehu rozpravy prijal všelijaké prívlastky, od predreformného, od prvého bodu alebo momentu reformy po ďalšie a ďalšie, ktoré nebudem vymenúvať. V prvom rade chcem zdôrazniť, že by sme si mali byť vedomí skutočnosti, že rozhodujeme a rokujeme o základnom práve občanov, o práve na zdravotnú starostlivosť, o práve na ochranu zdravia. A v tejto súvislosti, ak chceme o tejto problematike rozprávať vážne, bude treba poopraviť niektoré názory, ktoré tu boli doposiaľ prezentované vo vzťahu k Ústave Slovenskej republiky a k obsahu toho, o čom rokujeme. Ústava Slovenskej republiky v čl. 40, a neurazte sa, ak to prečítam, vysvetlím prečo, hovorí: „Každý má právo na ochranu zdravia. Na základe zdravotného poistenia majú občania právo na bezplatnú zdravotnú starostlivosť a na zdravotnícke pomôcky za podmienok, ktoré ustanoví zákon.“ Toto pomerne krátke ustanovenie hovorí veľmi veľa a hovorí veľmi veľa aj o spôsoboch a motivácii tým, ktorým sa dnes predkladaný materiál do parlamentu dostal. Prečo, vážené kolegyne a kolegovia, čítam a zdôrazňujem, znenie tohto článku? Pretože nie je pravda, ako uviedla aj kolegyňa Sárközy, že ide v tejto republike o všetko zadarmo, že ide o bezplatnú zdravotnú starostlivosť. Nie, nie je to bezplatná zdravotná starostlivosť, ale tá, o ktorej hovorí čl. 40 Ústavy Slovenskej republiky. Je to zdravotná starostlivosť, ktorá mi je poskytovaná ako občanovi na základe toho, že ja a môj zamestnávateľ dohromady skladáme to, čo nám určuje zákon. A toto sa poskytuje zdravotnej poisťovni. Teda platíme si, všetko z toho, čo dostávame, si platíme. A dôležitou skutočnosťou je fakt, že tí, ktorí potom výkony platia za nás, teda zdravotné poisťovne toto plnenie poskytujú na princípoch, na ktorých je založené, teda na princípoch solidarity, tolerancie, vzájomnej pomoci. Z tohto ustanovenia, ale vyplýva veľmi dôležitá skutočnosť, pretože toto právo, právo na ochranu zdravia patrí, povedzme, na nešťastie pre tých, ktorých sa dnes bude bytostne dotýkať, do tzv. druhej generácie ľudských práv. A táto generácia ľudských práv, ak si to všimnete aj v Ústave Slovenskej republiky, je v mnohých prípadoch deklarovaná príliš všeobecne a každé jedno ustanovenie o tejto skupine ľudských práv končí ustanovením: „Podrobnejšie podmienky a rozsah určí osobitný zákon.“ Aby sme sa vysporiadali z nášho pohľadu aj s osobou pána ministra. Pána ministra nikto z nášho parlamentného klubu neviní za stav, ktorý je v slovenskom zdravotníctve. Dokonca pána ministra v debatách, či v odborných či v súkromných, hodnotíme ako človeka, ktorý vníma veľmi reálne stav v slovenskom zdravotníctve a veľmi reálne ho aj pomenúva ako stav zúfalý. Je otázne, či sa potom nie on, ale ďalší ľudia zodpovední za to, čo sa doposiaľ urobilo, nepokúšajú tento zúfalý stav riešiť aj zúfalými prostriedkami a krokmi. Pánu ministrovi osobne nemôže nikto nič vyčítať, pokiaľ sa objavia v návrhu tohto zákona aj ustanovenia, ktoré vzbudzujú vážne pochybnosti o rozpore s Ústavou Slovenskej republiky alebo ktoré sú doslovne protiústavné. Budeme mu však vyčítať v blízkej budúcnosti, ak si takýchto spolupracovníkov a odborníkov bude okolo seba držať. A chápeme podstatu snahy pána ministra aj cieľ, ktorý pán minister týmto návrhom zákona sleduje. Stabilizácia, ako taká stabilizácia, ekonomická stabilizácia zdravotníckych zariadení, zdravotných poisťovní je nevyhnutná. Je opäť vážnou otázkou, a ostane, myslím, aj po dnešnom dni, či práve tieto opatrenia sú vôbec ako takým prínosom k tomuto sledovanému cieľu, pretože čl. 40 ústavy hovorí v závere, ako som už hovoril, že zdravotná starostlivosť je poskytovaná za podmienok, ktoré ustanoví zákon. Vážené kolegyne, kolegovia, sme v hlbokých problémoch, pokiaľ sa týka zdravotníctva. A treba otvorene povedať, že práve uplatňovanie ľudských práv druhej generácie si vyžaduje aj určitú ekonomickú úroveň štátu a určitú spoločenskú klímu, že si napr. v oblasti zdravotníctva vyžaduje aj fungujúci zdravotnícky systém. Nemusím ani položiť otázku, poviem iba odpoveď, nič z tohto na Slovensku nefunguje, ani jeden z týchto predpokladov nie je naplnený. Tak ako to už tu hovorili možno desiatky kolegov a kolegýň, situácia pána ministra a ministerstva bude prioritne závislá od toho, ako dokáže vláda naštartovať ekonomiku, ako dokáže aj v legislatívnych úpravách zmeniť povinnosti jednotlivých platiteľov poistného, pretože dnes radový občan kdekoľvek na Slovensku z pohľadu tohto zákona musí byť dokonca solidárny s vládou Slovenskej republiky a základná diskriminácia platiteľov poistného existuje už v tomto zákone, bez ohľadu na druhú múdrosť, že ako občan som aj ja štátom, ale v tomto prípade, pán minister a my, kolegyne a kolegovia, pokiaľ nebudeme tlačiť na vládu, ktorá v tomto prípade prezentuje štát, reforma zdravotníctva nebude možno ani samotnou vládou nikdy chápaná s plnou vážnosťou. Ak teda nie je možné pohnúť s bezplatnou zdravotnou starostlivosťou, pretože sme nezmenili tento článok ústavy, dá sa urobiť jedno jediné, pohnúť so zákonom, ktorý určuje podmienky, za ktorých je zdravotná starostlivosť poskytovaná. A tu si dovolím pánovi ministrovi položiť hneď prvú otázku, pretože musíme spoločne uznať, že dosiaľ sme dávali, pretože dosiaľ všetky tzv. služby súvisiace s výkonom zdravotnej starostlivosti boli bezplatné, v zmysle toho, čo som hovoril o zdravotnom poistení. Teraz berieme čiže obmedzujeme bývalé základné práva občana, obmedzujeme bývalé základné práva poistenca alebo ich rozsah. A v tomto prípade čl. 13 ústavy hovorí. „Pri obmedzovaní základných práv a slobôd sa musí dbať na ich podstatu a zmysel.“ A ja osobne sa domnievam, že každý zákon, ktorý sa týka zdravotníctva, poskytovania zdravotníckych služieb, musí byť prioritne, aj keď rieši ekonomické otázky, postavený z pohľadu základnej otázky: Čo prinesie tento zákon predovšetkým v oblasti základného práva, teda práva na ochranu zdravia? Kladiem teda otázku, pretože odpoveď na ňu som nenašiel ani v samotnom zákone, ani v dôvodovej správe: Aké bude mať prijatie tejto novely zdravotné dopady na obyvateľstvo Slovenskej republiky? Osobne ako laik, ktorý sa trochu zaoberal touto problematikou, sa domnievam, že dlhodobo určite negatívne. Ale keďže žiadnu takúto odpoveď pri redukcii týchto základných práv v materiáli nenachádzam, pýtam sa to pána ministra. Vážené kolegyne, kolegovia, paradoxom  celého prerokúvania tohto návrhu zákona je, že rozprávame o všetkom možnom a nemožnom, ale ako zákonodarcovia, ako zbor, ktorý bude onedlho hlasovať aj o tomto návrhu zákona, sme úplne obišli stanovisko legislatívneho odboru Kancelárie Národnej rady Slovenskej republiky, ktoré by malo byť predovšetkým pre nás ako pre zákonodarcov vodidlom na to, či predložený návrh je alebo nie je prijateľný z pohľadu jeho ústavnosti. Ja napriek tomu, že som si veľmi pozorne prečítal všetky pozmeňujúce návrhy, osobne konštatujem, že skoro ani jedna výhrada legislatívneho odboru, tak ako je v tomto stanovisku, nebola ani pozmeňujúcimi návrhmi odstránená. Stotožňujem sa skoro v celom rozsahu s týmto stanoviskom a tvrdím, že prijatie tejto novely bude protiústavným krokom vo viacerých oblastiach a v mnohých oblastiach bude na hranici ústavnosti. Ak dovolíte, zdokumentujem aspoň najzávažnejšie problémy. V Českej republike existuje rozhodnutie Ústavného súdu, podľa ktorého akékoľvek obmedzenie v dostupnosti bezplatných liekov musí byť uvedené expresívne v zákone, a nie iba v podzákonnej norme. Svojím spôsobom tento problém včera čiastkovo otvoril aj kolega Fico. Protiústavnosť tohto návrhu, ktorý prerokúvame spočíva predovšetkým v očakávaní ďalšieho obmedzovania dostupnosti bezplatných liekov formou preskripčných či indikačných obmedzení bez toho, aby tieto obmedzenia boli uvedené v príslušnej prílohe zákona, ktorá uvádza jednotlivé skupiny liekov hradených zo zdravotného poistenia. Opäť a preto som čítal znenie čl. 40, že opäť, vážené kolegyne, kolegovia, dávam do vašej pozornosti, že je možné stanoviť podmienky a rozsah poskytovanej zdravotnej starostlivosti iba zákonom, nie podzákonnou normou. V Českej republike je tento problém cestou Ústavného súdu vyriešený. Znenie ustanovenia ústavy o ochrane zdravia Českej republiky a Slovenskej republiky je prakticky identické. Takýto istý osud čaká tú časť návrhu, ktorá rieši tento problém aj v Slovenskej republike. Je to potrebné a je to žiaduce? Nechcelo to nič iné, iba priamo do tohto návrhu a do normy expresívne uviesť to, čo v nej uvedené byť má. Druhou, prakticky najvážnejšou oblasťou je otázka rozporu prijímanej novely so samotným čl. 40 Ústavy Slovenskej republiky. Vážené kolegyne, kolegovia, podstatu nebudem opakovať. Viete, že spočíva v rozdelení doterajších zdravotníckych výkonov na zdravotnú starostlivosť a na služby súvisiace so zdravotnou starostlivosťou. Ja ako laik nemám možnosť, počúval som pozorne kolegov lekárov, kvalifikovane tvrdiť, či ten alebo onen výkon patrí do zdravotnej starostlivosti alebo je iba službou súvisiacou. Ale chcem sa opýtať: Kto, ktorá skupina našich kolegov, odborníkov či iných odborníkov si prisvojila právo rozhodnúť o tom, čo je zdravotnou starostlivosťou a čo je iba službami súvisiacimi so zdravotnou starostlivosťou? Prečo sa tak pýtam? Pretože, ak si zoberiete do rúk, vážené kolegyne, kolegovia, vládny návrh, teda pôvodný návrh, tak v tomto návrhu medzi základnú zdravotnú starostlivosť je zaradená doprava. Kto ju tam zaradil? Odborníci ministerstva zdravotníctva, pôvodní spracovatelia tohto návrhu. Iní odborníci dopravu vyčlenili ako službu súvisiacu. A pýtam sa teraz ako poslanec a v tejto oblasti laik a pýtam sa vás všetkých: Ktorým odborníkom, vážené kolegyne a kolegovia, budete veriť? Odborníkom ministerstva zdravotníctva, ktorí tvrdili v pôvodnom návrhu, že dopravná služba je zdravotnou starostlivosťou, alebo odborníkom z výboru, ktorí tvrdia, že ňou nie je? Ja čestné slovo neviem, komu mám veriť, pretože odôvodnenie toho, že niečo takéto z bývalých výkonov a zdravotnej starostlivosti je dnes zaradené do služieb súvisiacich s výkonom, nepoznám, nie je ani súčasťou návrhu a nie je ani súčasťou dôvodovej správy. Práve v tejto oblasti dochádza k najzávažnejším stretom s Ústavou Slovenskej republiky, ale aj s dosiaľ fungujúcou a pre budúcnosť platnou legislatívou. Môžem sa len stotožniť tak so stanoviskom odborníkov, ako aj so stanoviskom legislatívneho odboru, pokiaľ sa týka ich vážnych pripomienok k stravovacím službám. Ja, prepáčte a neurazte sa, kolegyne, kolegovia, v zdravotníckom výbore, ale tvrdím, že v mnohých oblastiach je pôvodný návrh precíznejší, pretože aj pôvodný návrh hovorí, že povinný je dať poplatok za stravovacie služby ten, kto tieto služby odoberá, a to v rozsahu, v ktorom ich odoberá. V pozmeňujúcich návrhoch sa prakticky stanovuje obligatórna povinnosť pacienta požívať stravovacie služby, ba dokonca sa ani náznakovo nerieši stav, kedy k stravovaniu pacienta vôbec nedôjde alebo zo zdravotných dôvodov nemôže dôjsť. Pri takto stanovenej úprave tu dokonca dochádza fakticky zo zákona k nútenému odberu stravy, čo je opäť porušením základných ľudských práv, ak teda nejde aj v tomto prípade o zdravotnú starostlivosť. A za týchto okolností sa potom treba už iba preukrutne čudovať, ak sa v pozmeňujúcich návrhoch aj v návrhu objaví takéto ustanovenie. A prosím, aby ste aspoň tomuto venovali pozornosť. „Poisťovňa uhrádza vo výške stanovenej cenovým predpisom náklady na služby súvisiace s poskytovaním zdravotnej starostlivosti za osoby, ktoré sú úplne oslobodené od povinnosti uhradiť platbu za tieto služby. Poisťovňa uhrádza tieto náklady a tak ďalej.“ Vážené kolegyne, kolegovia, hádam už toto nie. Tak najskôr rozprávame a dokonca formulujeme aj v nových návrhoch presne, čo je povinná plniť poisťovňa, a v pojme „povinného zdravotného poistenia“ sa jednoznačne hovorí, že: „Povinným zdravotným poistením je poistenie, na základe ktorého sa poskytuje zdravotná starostlivosť.“ Nehovorí sa tu o službách súvisiacich. Z ďalších ustanovení zákona o zdravotnom poistení vyplýva, na čo môže poisťovňa prostriedky zo zdravotného poistenia používať. O rozpor s čl. 40 ústavy teda pôjde v tomto prípade aj v prípade, ak bude poisťovňa vykonávať úhrady na iné ako na zdravotnú starostlivosť. Už vo výbore som sa pýtal, či sú reálne náklady na, bola to veľmi hlúpa otázka, uznávam, ale účelová, stravovanie a ubytovanie 50 korún za deň. No odpoveď bola, samozrejme, nie. A pýtal som sa, z čoho teda bude hradený rozdiel. Tu je to, je to v návrhu tohoto zákona. Hrubou protiústavnou formou je ukladaná zdravotným poisťovniam povinnosť uhrádzať niečo iné ako náklady na zdravotnú starostlivosť v zmysle čl. 40 Ústavy Slovenskej republiky. Pán minister tu včera rozprával vtip. Dúfam, že mi odpustíte, aj on, aj vy, ak dnes poviem tiež taký vtip, ktorý som ako kvázi vtip ráno počul, že vraj po prijatí tejto novely sa chystajú erotické salóny zmeniť taxy, bude sa platiť osobitne za sexuálne služby a osobitne za pobyt na lôžku. (Hlasy v pléne.) Ďakujem, pán minister. Ja som sa tiež pousmial, pretože tá logika pre laika vo vzťahu k tomu, čo my dnes robíme, je skoro identická. Považoval som to za vtip. Vážené kolegyne, kolegovia, keď som sa pýtal, kto určil, čo je obsahom zdravotnej starostlivosti a na základe akých kritérií to určil, mal som na mysli predovšetkým tieto 2 oblasti. Z debát s kolegami odborníkmi, teda lekármi, som sa dozvedel veľmi veľa zaujímavého, ktoré určite budeme môcť použiť. Pán minister, a o toto vás prosím, aby ste to aj pochopili a nebrali to ako atak na ministerstvo, ako atak na vašu osobu. Ak sa má niečo sfunkčniť a pustíme do sveta toto, tak to treba čo najskôr, ak je to protiústavné, likvidovať, zastaviť a urobiť niečo nové, niečo kvalitné. Ak sa pýtate čo, tak, prosím, mám na to aj odpoveď. A zdôrazňujem ešte raz, že naozaj treba čítať niekedy aj zdanlivo zbytočné papiere. A prosím, zacitujem teraz zo stanoviska legislatívneho odboru Národnej rady: „Ak návrh zákona vychádza z takého výkladu slov, že za podmienok, ktoré ustanoví zákon uvedený v čl. 40 ústavy, je možné ustanoviť to, čo bolo aj v minulosti možné ustanoviť, že niektoré druhy zdravotnej starostlivosti sú za čiastočnú alebo úplnú úhradu, bolo to a je to možné urobiť týmto spôsobom aj teraz, je to možné urobiť legitímne, bez rozporu s ústavou, bez toho, aby sme špekulovali nad novou kategorizáciou výkonov, nad ich členením medzi zdravotnú starostlivosť a tzv. služby.“ Toto je veľmi čistý a jednoduchý spôsob, ktorý legislatívny odbor Národnej rady ministerstvu a plénu Národnej rady ponúka. Je 10.56 hodín, teda čas pokročilý a prihlásených veľa. Napriek tomu, že som chcel toho povedať ešte veľa, domnievam sa, že naozaj takto spracovaný návrh sa pokúša iba hasiť. Sú tu 2 minimaxy, možnože účinné na kratší čas voči lekárom, voči zdravotníckym zariadeniam a čiastočne aj voči poisťovniam, pretože doposiaľ ešte pred ministrom zdravotníctva nestáli občania, nestáli poistenci, pred ministrom zdravotníctva stáli s transparentmi iba skupinky lekárov, zdravotníckych pracovníkov a tuto blízko nás stanovali lekárnici. Bolo by veľmi nežiaduce, nielen pre pána ministra, pre celý tento parlament, pre celý tento štát, keby po prijatí tejto novely začali stávať s transparentmi pred ministerstvom zdravotníctva tí, ktorých sa to bude najviac týkať, občania. A opakujem za seba a, myslím si, aj za celý poslanecký klub bez výnimky, že všetky reformné kroky pána ministra v budúcnosti podporíme, či už hlasovaním alebo odbornými stanoviskami a názormi, ak budú v súlade s ústavou tohto štátu, ak budú znamenať pre štát, pre občanov vylepšenie situácie v systéme zdravotníctva. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne. S faktickými poznámkami sa hlásia pani poslankyňa Dubovská, pán poslanec Madej. Končím možnosť prihlásiť sa s faktickými poznámkami. Nech sa páči, pani poslankyňa Dubovská. D. Dubovská, poslankyňa: Ďakujem, pán predsedajúci. Dovoľte, aby som v prvom rade poďakovala môjmu predrečníkovi za veľmi ľudský, zmierlivý a pragmatický príhovor, ktorý k nám mal. V prvom rade treba povedať, že ak môj predrečník hovoril o tom, že tu sedia v sále hlavne zdravotníci alebo resp. lekári, príp. právnici a máme sa navzájom počúvať, tak v prvom rade treba upozorniť, že by sme mali počúvať tie hlasy, ktoré nám kričia zdola od tých, kvôli ktorým tu sedíme, to znamená, od ľudí, ktorí nás volili. (Neustále rušenie mobilným telefónom.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Páni poslanci, kontrolujte si tie mobilné telefóny. D. Dubovská, poslankyňa: Uteká mi čas, pán predsedajúci. P. Rusko, podpredseda NR SR: Nech sa páči. D. Dubovská, poslankyňa: Takže ja chcem povedať, že... (Neustále rušenie mobilným telefónom.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Budete mať viac času. Nech sa páči. D. Dubovská, poslankyňa: Ďakujem, pán predsedajúci. Takže chcem povedať, že takúto zmenu iste naši voliči od nás nečakali, akú dnes, resp. včera pán minister predkladal, a iste ani akceptovať nebudú. Slovák je však vynaliezavý a iste sa zariadi. Aký bude efekt? Verím tomu, že určite bude menší záujem o svoje zdravie, o zdravotnú starostlivosť, o zdravie našich detí. Myslím si tiež, že radšej pacienti k lekárovi nepôjdu, čo iste povedie aj k zväčšovaniu počtu chronických ochorení. Vieme, že už dnes pacienti svoje lieky v lekárni nevyberajú a to sa ešte má zhoršiť. Je to dosť neľudské, hlavne voči tým našim najstarším, ako to spomínala už vo svojom prejave pani poslankyňa Belohorská. V roku 2004 má prísť k vyrovnaniu cien s cenami Európskej únie, čo bude znamenať ďalšie uťahovanie opaskov. Ja sa pýtam: Ešte akú záťaž chceme preniesť na našich občanov? P. Rusko, podpredseda NR SR: Stihli ste to aj tak v časovom limite, takže ďakujem pekne. Nech sa páči, pán poslanec Madej.