J. Burian, poslanec: (2005-09-22):
Vážené kolegyne, vážení kolegovia, dovoľte mi, aby som uviedol návrh zákona, ktorým sa mení zákon č. 18/1996 Z. z. o cenách v znení zákona č. 196/2000 Z. z., zákona č. 276/2001 Z. z., zákona č. 436/2002 Z. z., zákona č. 465/2002 Z. z., zákona č. 520/2003 Z. z a zákona č. 523/2004 Z. z., sa mení a dopĺňa. Myslím si, že tak ako som včera pred poloprázdnym auditóriom dával zákon, predkladal zákon o hmotnej núdzi, dúfam, že aj tento zákon bude dostatočnou, by som povedal, motiváciou pre pani poslankyne a pánov poslancov. Ministerstvo financií Slovenskej republiky podľa § 7 zákona č. 575/2001 Z. z. o organizácii činnosti vlády a organizácii ústrednej štátnej správy v znení neskorších predpisov je ústredným orgánom štátnej správy okrem iného pre oblasť cenovej politiky, regulácie cien a cenovej kontroly. Postupne osobitnými zákonmi prešli kompetencie v regulácii a kontrole cien na novovytvorené regulačné úrady, ktorými sú Úrad pre reguláciu sieťových odvetví, Telekomunikačný úrad, Poštový úrad, Ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja SR, Ministerstvo zdravotníctva SR a vyššie územné celky. Teraz by som chcel vysvetliť vlastne, v čom spočíva ten, by som povedal, problém, pre ktorý, myslím si, je veľmi dôležité, aby sa tento zákon uplatnil. Zoberiem niekoľko príkladov, na začiatku ministerstvo zdravotníctva. V súlade s programovým vyhlásením vlády v oblasti zdravotníctva navrhujem presunúť kompetencie v regulácii a kontrole cien na ministerstvo zdravotníctva. V praxi sa neuplatnil v rozsahu plánu Ministerstva financií Slovenskej republiky pri poslednej úprave zákona o cenách v roku 2003. Riešenie cenovej problematiky v rezorte zdravotníctva sa považovalo za jeden článok uplatňovania zásadnej reformy pri poskytovaní zdravotnej starostlivosti. Navrhovaným postupom kompetencií sa nezabezpečilo zlúčenie procesu cenotvorby s kategorizáciou liekov a zdravotníckych pomôcok do jedného procesu preto, lebo obchodná marža sa odvíjala od ceny liekov. Pri poslednej úprave zákona o cenách a následnom zrušení regulácií cien nájomného za prenájom nebytových priestorov pre zdravotné zariadenia sa z pôvodných 250 korún za m2 podlahovej plochy nezriedka zvýšilo až na 2 000 až 5 000 korún za m2 podlahovej plochy, a to podľa miesta umiestnenia zdravotného zariadenia. Uvedený administratívny krok sa v praxi prejavil tak, že náklady na zdravotnú starostlivosť sa neprimerane zvýšili a porušila sa zásada preukazovania ekonomicky oprávnených nákladov. Posledná zmena prechodu pôsobnosti v regulácii a kontrole cien za nájom bytov a nebytových priestorov na Ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky nesplnila účel preto, lebo týmto prechodom kompetencií nie je zabezpečená dostatočná cenová kontrola nájomného za užívanie bytov. V minulosti kontrola cien a služieb spojených s užívaním bytu bola v kompetencii Správy finančnej kontroly. Poslednou úpravou zákona o cenách sa vytvoril taký precedens, že v Slovenskej republike nemá zákonné oprávnenie v tejto oblasti vykonávať cenovú kontrolu, alebo ceny nájomného, vykonávať cenovú kontrolu žiadny cenový kontrolný úrad. Občania pri podozrení, že cena nájomného je neoprávnená, sa nemôžu dožadovať urobenia nápravy. Jediným orgánom, ktorý môže urobiť túto nápravu, je súd, čím je porušené základné ústavné právo občana vyžiadať si kontrolu. Kontrolu, ktorú sme zrušili v pôsobnosti správy finančných kontrol, ktoré boli v Bratislave, Zvolene a Košiciach, ktoré sú, ale toto oprávnenie v zmysle zákona sme im zrušili. Čiže občan má jedinú šancu niekoľko rokov sa súdiť s výsledkom, ktorý nie je dopredu jasný, nehovoriac o tom, že súdiť sa kvôli 1 000 korunám a všetkým tým procedúram a nákladom, ktoré sú spojené s takýmto súdnym procesom, sú podstatne drahšie a väčšina ľudí rezignuje pri takomto riešení. Prax ukázala, že ceny nájomného sú deregulované v tom zmysle slova, že nie sú kontrolované a správcovia bytových domov, bytové družstvá a bytové podniky do cien nájomného bytov započítavajú aj ekonomicky oprávnené alebo neoprávnené náklady a neprimeraný zisk bez toho, aby bola vytvorená možnosť kontroly. Uvedeným rozhodnutím v poslednej zmene zákona o cenách nebol vyriešený problém cien nájomného a kontroly cien v rezorte a nebolo dosiahnuté zosúladenie postupu deregulácie nájomného alebo nájmu s potrebami tvorby finančných zdrojov na ďalšiu výstavbu bytov, čím sa nevytvorili predpoklady na podnikanie v oblasti prenájmu bytov a nebytových priestorov. Prenesenie kompetencie v oblastiach na ústredné orgány štátnej správy, rozšírením pôsobností určených v poslednej úprave zákona č. 575/2001 Z. z. sa nedoriešil základný princíp nezávislej kontroly, ba naopak, boli do kompetencie uvedených orgánov dané dva nezlučiteľné zásady, a to zásady, že kto cenu tovaru a služieb reguluje, ju z objektívnych dôvodov nemôže kontrolovať. A myslím si, že to je veľmi závažný fakt na to, dámy a páni, že ten, ktorý reguluje túto cenu a zreguluje ju do 31. 12. daného roku, nie je logické, aby on sám deklaroval alebo kontroloval túto regulovanú cenu. Jednoducho je to, by som povedal, prizma v nejakej nedokonalosti, ak v bankovom systéme je bežne systém kontroly štyroch očí alebo viac, tak si myslím, že pri nakladaní s peniazmi štátu alebo peniazmi občanov je, by som povedal, navýsosť dôležité, aby jednoducho parametre toho, kto jednoducho zareguluje cenu k 31. 12., aby zároveň ten si sypal popol na hlavu a povedal jednoducho, zle som to zareguloval a jednoducho budem kontrolovať sám seba, akým spôsobom som zareguloval danú cenu. Myslím si, že takým markantným príkladom je aj problematika Slovnaftu, kde sa tento problém veľmi vypuklo ukázal. Po zavedení návrhu zákona o cenách, jeho aktualizáciu, a to zákonom č. 520/2003 o cenách, došlo v praxi k takým paradoxom, ako kontrola cien pohonných hmôt v Slovnafte, kde kontrola Ministerstva financií Slovenskej republiky bola vykonaná na základe ešte ním v roku 2003 zrušených zákonov. Kontrola cien benzínu a motorovej nafty, ktoré v dvoch etapách do desiateho mesiaca roku 2004 a do jedenásteho a dvanásteho mesiaca roku 2004 realizovalo ministerstvo financií, sa nezakladala na právnom a cenovom podklade, a preto ministerstvo financií už nemalo žiadny právny podklad vykonať takúto kontrolu. Všetky medializované veci z pohľadu kontrol a vyrubovania dodatočných daní pre Slovnaft, musím s horkosťou ako občan Slovenskej republiky povedať, že jednoducho nemali právny základ, a myslím, že všetky výhrady, ktoré mal Slovnaft voči tomuto precedensu, sú viac-menej, myslím, legálne a jediný spôsob, akým spôsobom by dokázalo ministerstvo financií, a dnes hľadá túto možnosť, je v podstate filozofia dominancie na tomto trhu. Bohužiaľ, myslím si, že filozofia dominancie trhu musí už byť po vstupe do Európskej únie zakladaná na teritóriu Európskej únie, nielen na území Slovenska. Takže si myslím, že sa dostaneme do ďalších právnych kľučiek, ktoré so sebou nesie legislatíva, logická legislatíva spojená s Európskou úniou, európskymi zákonmi. Ministerstvo financií vlastným nie príliš prezieravým a koncepčným rozhodnutím zrušilo v roku 2003 jediný regulačný nástroj, a to výmer, ktorým určilo, že ceny PHM patria do tzv. vecnej regulácie. Následne od 1. 1. 2004 ministerstvo financií zrušilo odbor cenovej kontroly. S uvedenou súvislosťou sa natíska otázka, či samotné Ministerstvo financií Slovenskej republiky v oblasti regulácie cien a kontroly cien dostatočne koncepčne vedené a riadené, či svojím neodborným postupom bez koncepcie v oblasti cenovej politiky neprispieva k bezdôvodnému zvyšovaniu cien a umožňuje v cenách i nekontrolovaným započítaním ekonomicky oprávnených alebo neoprávnených nákladov a neprimeranosti zisku, tak ako to bolo v predošlých zákonoch alebo v zákone č. 18/1996. Zrušením regulačných výmerov R1, R2 z roku 1996 a 12/1999 ministerstva financií ešte v roku 2003 došlo k zániku vecnej regulácie cien stavebných prác a stavebných objektov hradených z prostriedkov štátneho rozpočtu. Týka sa to aj výstavby Slovenského národného divadla. Zrušená bola aj cenová kontrola týchto prostriedkov, a tým aj dozor štátu nad nakladaním realizovaných stavieb. Najmarkantnejšie dosahy zrušenia vecnej regulácie cien stavebných prác hradených zo štátneho rozpočtu sa prejavili pri stanovení nákladov na dostavbu Slovenského národného divadla v Bratislave, pri určení cien na ostatné štátom preferované stavby, pri určení metódy oceňovania výstavby diaľnic a cenovej kontroly. Dosiaľ platný zákon o cenách a regulačné výmery neumožňujú transparentne preukázať oprávnenosť používania zásady preukazovania ekonomicky oprávnených nákladov a primeranosti zisku. Po druhé neumožňujú vykonávať cenovú kontrolu zameranú na preukazovanie nákladov. A po tretie nezabezpečujú hospodárny postup pri zabezpečovaní stavieb hradených zo štátneho rozpočtu Slovenskej republiky. Návrh novej úpravy zákona rešpektuje zásadu regulácie aj deregulácie cien v tom zmysle, že do cien regulovaných a neregulovaných je možné započítať iba ekonomicky oprávnené náklady a primeraný zisk, obvyklú cenu, a ďalej rešpektuje nezávislosť cenovej kontroly na princípe, kto reguluje, nemôže vykonávať aj kontrolu. Táto zásada, myslím si, je veľmi a veľmi dôležitá, aby ten, ktorý reguloval cenu, následne sám seba nekontroloval. To je vlastne filozofia, ktorá bola vytvorená úradmi regulácie sieťových odvetví. Cieľom tohto návrhu na zmenu zákona č. 18/1996 o cenách v znení neskorších predpisov je možnosť, aby štát citlivo mohol zvládnuť alebo zasiahnuť, regulovať a kontrolovať ceny výkonov a služieb v takej citlivej oblasti, ako sú ceny nájmu bytov, služieb spojených s užívaním bytu, ceny liekov, vody, plynu, vodného, stočného, cestovného vo verejnej autobusovej doprave, železničnej doprave atď. Zabezpečenie týchto potrieb štát zabezpečí podľa tejto úpravy zákona a zásad Ministerstva financií Slovenskej republiky na území celého štátu a správy finančnej kontroly v Bratislave, Zvolene a Košiciach na teritóriu svojich územných pôsobností. Kontrola iba v podobe rôznych druhov verejného obstarávania sa v praxi ukazuje ako nedostatočná. Po oboznámení sa s cenovou problematikou v krajinách Európskej únie, aj v nej platí zásada, že jednotlivé členské štáty vo vzťahu k svojej ekonomickej politike citlivo zasahujú a dozerajú a kontrolujú cenovú politiku. V blízkych krajinách Európskeho spoločenstva sú vytvorené orgány, ktoré majú štátny dozor nad cenami, resp. samotný systém tvorby a dojednávania cien je založený na preukazovaní ekonomicky oprávnených nákladov a primeraného zisku. Cenová regulácia a kontrola je štátom riadená pri nákupe poľnohospodárskych produktov pre potreby štátu. Tam, kde sa ceny dotýkajú zhoršenia sociálneho postavenia občanov, kde by mohlo dôjsť k zneužitiu dominantného postavenia na trhu, ešte raz zopakujem, dominantného postavenia na trhu vzhľadom na to, tak ako som uvádzal príklad Slovnaftu. Nie je žiadnou výnimkou, že zástupca štátu v cenovej oblasti je pri verejnom obstarávaní dodávky pre štát a počas realizácie aj prostredníctvom Štátnej pokladnice je kontrolovaná cena a následne po ukončení celej zákazky je urobená následná cenová kontrola. Cenová kontrola je zlúčená aj s vecnou kontrolou, lebo sa ukazuje, že napríklad pri stavbách nie je dôležité overiť len cenu jedného okna či dverí, ale overiť aj počet kusov na celej stavbe. S dôsledkom cenovej kontroly sa denne stretávame aj v prípadoch, ak na Slovensku sú pred zabezpečením investície a tovarov použité prostriedky Európskeho spoločenstva z jednotlivých fondov, či už z predvstupových, alebo z povstupových. Myslím si, že je to tiež veľmi dôležité na to, aby pri následnej kontrole používania zdrojov z Európskej únie tieto zdroje boli jednoducho, alebo využitie týchto peňazí bolo kontrolované do takej miery, aby jednoducho tieto peniaze následne tento štát nemusel vracať, prípade znášať sankcie, ktoré, myslím si, už pred nejakými rokmi boli naznačené pri čerpaní predvstupových fondov. Pri prechode Slovenska do Európskej únie je potrebné sa týmto systémom oboznámiť a osvojiť si ho. V cenovej oblasti je potrebné vychádzať z poznatkov, že pri regulácii cien trhov a dopytov sú oblasti, kde je cenová politika, ktorá nie je regulovaná, riadená a je kontrolovaná štátom, má potom nepredvídateľný a nevypočítateľný dosah do sociálnej situácie občanov Slovenskej republiky. Ministerstvo financií Slovenskej republiky podľa § 7 zákona č. 575/2001 o organizácii činnosti vlády a organizácii ústrednej správy v znení neskorších predpisov je ústredným orgánom štátnej správy okrem iného pre oblasť cenovej politiky, regulácie cien a cenovej kontroly a takýmto návrhom zmeny zákona sa roztrieštené a nedostatočne určené kompetencie upresnia a ujednotia a vytvorí sa jeden kompetentný článok realizácie cenovej politiky štátu. Na záver by som chcel povedať v zjednodušenej podobe, aby to, čo som sa snažil veľmi možno aj niekedy odbornejšie predstaviť, je vlastne veľmi jednoducho povedané, aby sa so štátnymi prostriedkami nakladalo tak, ako sa má, a aby dosažiteľnosť zákona bola natoľko pre každého občana možnosťou riešenia, aby jednoducho občan nebol rukojemníkom v oblasti buď u štátu, alebo situácie, ja neviem, nazvem to orgánov, ktoré budú regulovať cenu. A druhý taký vážny poznatok je to, že úrad, ktorý jednoducho cenu reguluje, by nemal aj zároveň kontrolovať. Proste to sú premisy, ktoré, myslím si, v každej krajine, a keď sa hlásime k Európskej únii, sú základom filozofie cenovej úrovne a na úrovni nákladov v rámci každého štátu. Ďakujem za pozornosť.