P. Miššík, poslanec: (2009-10-15):
Po prvé to, že v dejinách slovenskej justície ide o prvý prípad trestania sudcu za názor. O tom, že je to tak, svedčí samotné písomné vyhotovenie jej rozhodnutia. Chcel som ho pôvodne citovať, ale vzhľadom k tomu, že som citoval tri závažné body, ktoré tam boli uvedené, ako reakciu na vystúpenie pani poslankyne Tóthovej, tak tieto tri dôvody opakovať nebudem. Zároveň som povedal, že všetky tie tri dôvody, ktoré boli namietané, považujem za vyslovenie názoru pani sudkyne. Po druhé preto, že toto, ako i ďalšie disciplinárne konania evokujú nielen pocit, ale už aj presvedčenie, že justíciu možno vládať prostredníctvom takýchto právomocí politicky, čo dnešná výkonná moc využíva. Po tretie preto, že kríza slovenskej justície sa počas riadenia rezortu nominantmi terajšej vlády pod kuratelou HZDS prehlbuje. Svedčia o tom skutky predchádzajúceho ministra spravodlivosti, ktorému sa podarilo za nečinného prizerania sa súčasného premiéra presadiť na posilnenie svojej moci všetko, čo potreboval. Ale poďme po poriadku: 19. 12. 2006 som v denníku SME pod názvom „Aká budúcnosť čaká na túto krajinu“ publikoval článok o tajnej voľbe kandidátov na sudcov Ústavného súdu v Národnej rade Slovenskej republiky a širšie som sa zamýšľal aj na tým, či Ústavný súd v novom zložení bude naozaj nestranný, či naozaj nebude viac koaličný a neprejaví sa to aj v jeho rozhodnutiach po dobu dlhých 12 rokov, ktoré obdobie, mimochodom, niekoľkonásobne prevyšuje volebné obdobie Národnej rady Slovenskej republiky. Podotýkam, že žiadny z našich kvalitných kandidátov, ktorých sme navrhovali v parlamente, ktorí boli naozaj odborné kapacity, sa neodstal do tohto výberu a nebol potvrdený voľbou v parlamente. 10. 10. 2007 som pre ten istý denník vyjadril obavy z toho, že vládna koalícia chce zrušiť vojenské súdy, ktoré som považoval za potrebné udržať z dôvodov ich bezchybnej práce a rešpektu, ktorý si vytvorili trestaním časti policajtov, ktorí porušili zákon. Aj vtedy, aj teraz tvrdím, že tieto vojenské súdy mali zostať v pôvodnej podobe, nakoľko zabezpečovali pretrhnutie lokálnych väzieb a lokálnych záujmov a prispievali tak v boji s rodinkárstvom, klientelizmom a protekciou pri rozhodovaní, a teda tieto vojenské súdy rozhodovali nestranne, objektívne a – čo je zvláštne a dobré – rýchlo. Z rovnakých dôvodov bol zriadený aj Špeciálny súd, ktorý bol zriadený zákonom a okrem presnej personálnej jurisdikcie, kam patrili aj ústavní činitelia, rozhodoval tie najťažšie trestné kauzy v posledných rokoch. Pracoval rýchlo a dobre, čo nakoniec oceňovala aj väčšina verejnosti. Dnes však žijeme dobu, v ktorej sa potvrdili moje obavy. Vládna koalícia zrušila vojenské súdy na základe podnetu vládnych poslancov, Ústavný súd zrušil Špeciálny súd, na stole máme novelu zákona o sudcoch a prísediacich, ktorá posilňuje právomoci predsedu Súdnej rady, ktorý je zároveň predsedom Najvyššieho súdu, čím prichádza k narušeniu rovnováhy medzi zákonodarnou, výkonnou a súdnou mocou, samozrejme, len v prípade, ak takýto zákon prijmeme. Nežijeme dobu, keď v parlamente nemá najmenšiu možnosť prejsť akýkoľvek personálny návrh opozície v oblasti justície. Posledným príkladom je voľba členov disciplinárnych súdov, kde neprešiel ani jeden z našich kandidátov, ktorého sme navrhli, napriek, opakujem, napriek tomu, že to neboli vôbec ľudia, ktorí boli s nami spätí, išlo o riadne nominácie ľudí, ktorí svojím životom a prácou v justícii dokázali, že sú naozaj kvalitní. Žijeme ale aj dobu, keď namiesto sľúbených tvrdých krokov vládnej koalície proti zbohatlíkom, ktorí nadobudli majetok nestatočne, mimochodom, išlo o agendu vlády zapísanú v programovom vyhlásení vlády, sa úplne nič necelý rok pred voľbami nedeje a ministerstvo spravodlivosti v tomto, musím povedať, veľmi pekne spinká. Takže nakoniec len pár otázok: Nie je z týchto krokov vládnej koalície jasné, že stav v justícii svojimi krokmi nezlepšovala, ale skôr zhoršovala? Nie je úplne jasné, že rastúca kríza v justícii a nedôvera verejnosti v jej kvalitný výkon je aj dielom rozhodnutí tejto vlády? Verejnosť odpoveď pozná, stretáme sa s ľuďmi a majú z toho hrôzu. Ja sa vyjadrím tak, že budem hlasovať za vyslovenie nedôvery pani ministerke spravodlivosti. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)