Fecko, Martin, poslanec NR SR (2016-05-20):
Ďakujem pekne. Myslím si, že potraviny, to je základné, ktoré ľudská bytosť, či je bohatý, chudobný, biely, čierny, modrý, fialový, musí mať. Ináč to na tejto zemi nezvládne. A ako sa budeme ku nim správať, svedčí aj o našej vyspelosti. A zdá sa mi, že ja som bol učený a moji rodičia, myslím, že aj vaši hovorili, že keď vyhodíš chlieb do kontajnera, páchaš hriech. Lebo to je to zbožie, ktoré nám tu sa urodilo, ľudské ruky ho pretavili do nejakej potraviny a prakticky ty, keď ho vyhadzuješ, tak ukazuješ, aký si, ja hovorím barbar a nevieš si vážiť to, čo ťa drží pri živote. Áno, súčasná legislatíva naša zakazuje predaj potravín po dátume minimálnej trvanlivosti. A realita je taká, že sme jednou z dvoch krajín v rámci EÚ, kde u nás prakticky toto platí. Pritom Európska únia má definíciu spotreby a dátumu trvanlivosti, kde nehovorí, že táto potravina po dátume trvanlivosti je nebezpečná. Zmena potravinovej legislatívy je podľa mňa na mieste a som rád, že kolegovia to znovu opakujú a dávajú a myslím si, že je to naprieč politickému spektru jednoznačne otázka daná, že každé svedomie by malo povedať, že áno. Mali by sme tieto potraviny prehodnotiť a dať im možnosť spotrebovať ľuďmi aj po dátume minimálnej trvanlivosti. To, že potravina skončí, jej skončí minimálna trvanlivosť, neznamená, že pre spotrebiteľa skončí aj kvalita a bezpečnosť. Nakoniec potvrdili to aj laboratórne testy vo vybraných druhoch trvanlivých potravín. Iniciovala ich Asociácia spotrebiteľov Slovenska a vykonali sa v štátnom akreditovanom laboratóriu v Bratislave. Ako bolo informované na konferencii koncom apríla, testované boli takzvané trvanlivé, respektíve suché potraviny, ako fazuľa, tarhoňa, rezance, paradajky v konzerve, koláče v prášku a tak ďalej. Test sa robil v prvý deň končiaci po dátume minimálnej trvanlivosti a druhý test sa robil následne tri mesiace po tomto dátume minimálnej trvanlivosti. Na výrobkoch sa skúmal jednak obsah baktérií a plesní, ale aj chuťové vlastnosti. Výrobky prešli aj prvýkrát aj druhýkrát všetkými mikrobiologickými a senzorickými skúškami s hodnotením „veľmi dobré“. To znamená čiže vyhovujúce. Laboratórne testy preukázali, že vybrané trvanlivé potraviny, ktoré sú označované dátumom minimálnej trvanlivosti, sú pri využívaní podmienok ich skladovania zdravotne bezpečné a chuťovo v poriadku aj tri mesiace po uplynutí ich minimálnej trvanlivosti. Slovenskí spotrebitelia nevedia poriadne rozlíšiť, čo je dátum spotreby a dátum minimálnej trvanlivosti. Podľa prieskumu Eurobarometer Slováci pojmu minimálna trvanlivosť rozumejú menej ako európsky priemer, 47 % v európskom priemere, iba 38 % Slovákov vie, čo znamená dátum minimálnej trvanlivosti. Znamená to, že 2/3 Slovákov vôbec nevedia, čo tento termín znamená. Pri označení „spotrebujte do“ 44 % Slovákov vie, že daná potravina by po uplynutí tohto dátumu sa už nemala konzumovať, pretože je riziková pre zdravie. Európsky priemer je tu 60 %, že o tom vedia, že táto potravina je už problematická. Dôsledkom toho, ako tu už bolo aj spomínané predkladateľom, že na Slovensku sa vytvára veľký objem potravinového odpadu, čo v konečnom dôsledku znamená, že plytváme. Ja hovorím, že hrešíme proti potravinám, ktoré tu boli vyrobené. Podľa údajov Slovenskej aliancie moderného obchodu SAMO minulý rok museli obchodné reťazce združené v tejto aliancii zlikvidovať takmer 15-tisíc ton potravín a v roku 2014 museli zlikvidovať takéto potraviny v hodnote 5 mil. eur. Pritom išlo o nezávadné potraviny ako múka, cukrovinky, cestoviny, nápoje a tak ďalej. Potravinový odpad na Slovensku je porovnateľný s Maďarskom a je dvojnásobne väčší ako v Česku. V súčasnosti čo sa s týmito potravinami musí urobiť podľa našej legislatívy? Po uplynutí dátumu minimálnej trvanlivosti potraviny sa musia stiahnuť z predaja. Na druhý deň sa stávajú odpadom. Na druhý deň sa stávajú odpadom a musia sa ako biologický odpad zlikvidovať v kafilérkach, spaľovniach a na obecných kompostoviskách. Takto sa neplytvá s potravinami ani v Rakúsku, v Česku, ani v iných krajinách a myslím si, že toto je doslova do neba volajúci hriech. Hovorím stále a budem to stále opakovať. Tak je to aj v ďalších asi štyroch krajinách EÚ, ako som spomínal, sme jedna z dvoch, kde sa to akože nerobí. Je otázka, či si môžeme toto dovoliť pri našej súčasnej ekonomickej a inej situácii. Potravinovo dávno nie sme sebestační a myslím si, že takýto hazard by sme mali raz a navždy povedať mu, že stop, skončilo. Dobré skúsenosti s takýmto dopredajom po dátume minimálnej trvanlivosti, ako spomínal kolega Galko, predkladateľ, majú Česi aj Rakúšania a preto sa to stretlo s veľkým úspechom. Česi ho predávajú v legalizovaných špecializovaných obchodoch, kde výška zľavy je až 90 %. To znamená, proste ľudia si tu môžu nakúpiť za asi 10-percentnú cenu. U nás takáto možnosť je v súčasnosti umožnená cez Potravinovú banku Slovenska. Áno, mnoho reťazcov aj ju využíva, ale podľa nás neni to objemovo až tak, ako by sme si to predstavovali. V tejto Potravinovej banke však nekončia len potraviny s končiacou dobou spotreby, aj úplne čerstvé a tieto potraviny sú už po dátume spotreby, ale stále v poriadku. Väčšinou putujú, ktoré sú takto, za hranice. Živnostníci z Českej republiky, ako citujem pani Katarínu Fašiangovú, predsedníčku Slovenskej aliancie moderného obchodu, živnostníci z Českej republiky chodia nakupovať pred uplynutím minimálnej doby trvanlivosti tieto produkty k nám. Vyvezú ich do Česka, legálne ich dajú do obehu, do svojich reťazcov a tam si ich chodia nakupovať slovenskí spotrebitelia. V Česku nechajú svoje peniaze a Slovensko príde o DPH. To znamená klasická realita, ako sa znovu tunelujeme a pritom ako keby sme to nevideli, nepočuli, nechceme o tom hovoriť. Myslím si, že predaj týchto potravín po minimálnej dobe trvanlivosti formou nakladania s ním ako darovaním do charity a do ďalších vecí má neskutočne veľký rozmer, ako sociálny, tak aj ľudský a myslím si, že na tom by sme mali stavať, ako budeme pristupovať k novele tohto zákona, keď budete svojím svedomím prehodnocovať – áno alebo nie, alebo zdržať sa. Tak chcem veriť, že vaše svedomie je o ľudskosti a o spolupatričnosti ku našim spoluobčanom, ktorí nie sú tak situovaní, že môžu si dovoliť nakupovať potraviny bežne v obchodoch a každé euro otáčajú aj trikrát, kde ho investujú. Podľa údajov Európskej komisie sa v štátoch Európskej únie, myslím, že bolo tu aj spomínané, a ja to ešte raz zdupľujem, sa ročne vyhodí 89 mil. ton potravín, čo je 179 kg na osobu na rok. Pritom až 79 miliónov občanov Európskej únie žije pod hranicou chudoby a 16 miliónov občanov je závislé na potravinovej pomoci charitatívnych organizácií. Myslím si, že pri takomto trende by to dospelo k tomu, že viac potravín by sme vyhodili, ako zjedli. Na záver ešte skonštatujem, že pani ministerka pôdohospodárstva a rozvoja vidieka skonštatovala, že po stredajšom rokovaní, že bude sa týmto zaoberať aj vláda a že bude sa usilovať urobiť novelu tohto zákona o potravinách, spomínal to aj kolega Galko. Myslím si, že, ako hovorím, sme tu teraz s touto novelou. Pani ministerka môže skrátiť čas a myslím si, že pokiaľ aj poslanci vládnej koalície sa k tomu rozumne postavia, mohli by sme to odsúhlasiť aj v tomto čítaní, ktoré tu ako spravodajca budem uvádzať aj pri hlasovaní. Takže, vážení kolegovia, prihováram sa za schválenie tohto zákona, teda novely zákona a postúpenie do druhého čítania a tam si vyštrngajme tie kvality, ktoré treba zmeniť alebo obmedziť niečo, alebo doplniť a myslím si, že to by bolo o tom serióznom prístupe, ako ste hovorili, že budete ústretoví aj ku opozičným návrhom a myslím si, že naprieč politickým spektrom by sme túto myšlienku nemali zavrhnúť pri tomto návrhu novely zákona o potravinách. Ďakujem veľmi pekne, že ste ma vypočuli. (Potlesk.)