Osuský, Peter, poslanec NR SR (2015-12-15):
Ďakujem za slovo, pán predsedajúci. Vážená snemovňa, ospravedlňujem sa dvom statočným poslancom SMER-u zo zdravotného výboru, že sa možno budem trochu opakovať, lebo len toľko ich tu je pri prejednaní toho podľa mňa dôležitého zákona. Ale nedá sa, než nepovedať, že keď som sa pred asi dvoma mesiacmi stretol v Slovenskej televízii s pánom poslancom Rašim, predsedom zdravotného výboru, tak v rámci debaty o tom, čo sa blíži, ma ubezpečil, že pána ministra Čisláka síce v Košiciach vypískali, čo som tam povedal, ale všade inde ho vraj vytlieskali. No. Neviem, ako tlieskalo tých 1 000 sestier, ktoré podalo výpovede, ale zrejme to nebol príliš výrazný potlesk. Každopádne to, čo sa teraz deje, je – dá sa povedať, skoro tak ako ochrana bezpečnosti občanov – ukážkou čohosi, čo sa dá pochopiť, ale nie ospravedlniť blížiacimi sa voľbami. Sestry bojujú od rozhodnutia Ústavného súdu oprávnene o úpravu svojich platov roky rokúce. Teraz tesne pred koncom zápasu i svojej zodpovednosti sa dočkali zákona, ktorý má jeden drobný háčik: nemá zaistené finančné krytie. A ak dnes milý kolega po skončení výboru zdravotného nám povedal, ale o 50 mil., to je drobná administratívna operácia. No, tak ono je to tak s tými 50 mil. Ak by to bola drobná operácia, tak sa tu prijímal rozpočet, ale je pozoruhodné, že štát navýšil platby za svojich poistencov na, ak sa nepletiem, štyri mesiace. To je tak zvláštne, že zaberiem na štyri mesiace, ale potom už nezaberiem, ale tvrdím, že peniaze sa nájdu. Ja už som vo výbore hovoril o prútikároch a o virguli. Je fajn hľadať peniaze. Našli sa peniaze na Váhostav, našli sa aj na lacnú kompu. Ale povedať o 50 mil., že je to drobná administratívna operácia, je trochu na hrane. A zároveň treba povedať, že je to zvlášť na hrane vtedy, ak za prvé nemám tlačiareň a papier s ochrannými znakmi, aby som pustil rotačku a tých 50 mil. vytlačil, pretože pri všetkej sile a popularite a ochrane Slovenska ani Robert Fico nie je Mario Draghi, takže tú rotačku pustiť nemôže. A hlavne nejde v tomto do konečného dôsledku len o 50 mil., pretože pripúšťajú i kolegovia zo SMER-u, ktorí sú riaditeľmi nemocníc, že majú spokojných lekárov, ale zároveň musia uznať, že majú zadlžené nemocnice. A dlh nemocníc je dnes nie 50, ale zhruba postupne skoro 500 mil. eur. A to je už taká väčšia administratívna operácia. To nie je niečo, čo sa dá vybaviť myknutím pleca. Kolega opäť namietol, no ale dlh sa tam tvorí stále. No áno. On sa tvorí stále, ale tak ako zaznelo vo vystúpení môjho predrečníka, ak by sestry mali napriek nezabezpečeniu tých zdrojov, pretože poisťovne tiež nemajú rotačky v suterénoch, ak by mali dostať to, čo sa im má zvýšiť i v tých okresných špitáloch, kde to vnímali ako svetielko nádeje, tak je otázka, kde sa na to vezme, resp. ako hovoril kolega Novotný, ak sa na to vezme, z čoho sa to uberie. Lebo Michail Vasilievič Lomonosov povedal pred hádam dobrými 200 rokmi, že „hmota je večná a nekonečná“. To je výborný citát. Ja som to transponoval do mojej verzie, že peniaze sú konečné, a nie nekonečné. A ešte väčší klasik ekonomiky, ako som ja, pán profesor Václav Klaus niekedy začiatkom 90. rokov povedal: „Peníze nejsou a nebudou.“ A ja mám túto obavu, že narábame s peniazmi, ktoré sa musia nájsť. Ale ak mám v rukách rozpočet a ministerstvo financií a zákonom sa zaväzujem, že niekomu niečo dám, tak mám konať, aby to mohol dostať, a nevybaviť to krásnym slovesom „nájdu sa“. No, je tiež možné, že sa nenájdu. A ak sa nájdu, tak to, a preto som hovoril o súvise s nemocnicami, a zopakujem tie tri drobné príklady z neďalekého okolia a z priľahlých farností i v pléne. Vo fakultnej nemocnici nefungoval jednu dobu röntgen, pretože bol pokazený, a fakultná nemocnica, dnes už hrdo zvaná univerzitná, nezaplatila opravu tohto prístroja spred vyše polroka s tým, že išlo o sumu rádovo okolo troch ši štyroch tisíc. A ten, ktorý je subdodávateľom opráv, povedal, že kým sa mu nezaplatí stará sekera, hovorím nie 50-miliónová, ale trojtisícová, tak on nepríde. Neexistuje spôsob, ako prinútiť súkromnú firmu, ktorá opravuje röntgenové zariadenia, že musí prísť. Také stanné právo neexistuje. Pokazil sa v starej budove, dobre vyše 130-ročnej nemocnice opäť raz zas výťah zo suterénu na druhé poschodie. Na prvom poschodí je interná klinika, I. interná klinika Lekárskej fakulty Univerzity Komenského, a moja v budove pracujúca manželka míňala na schodoch statného urasteného muža zo Záchrannej dopravnej služby, ktorý na chrbte, ako nosievame deti, takže cez lakte visia kolená babičky a babička drží záchranára okolo krku, túto vynášal na I. internú kliniku. Niekto si povie, no brnkačka. No veď hej, brnkačka. Oprava výťahu. Ale opravár výťahu nedostal od apríla zaplatené, čo má za následok, že si celkom spokojne ako súkromný opravár povedal, to nie že ochránime pred exekúciami toho alebo onoho. On chce to, čo poctivo urobil, mať poctivo zaplatené. A keďže sa mu to nedostalo, tak neprišiel na zavolanie. A na záver, a to už som zmienil aj v jednom blogu, sú kotle na Antolskej. Som hlboko presvedčený, že to, že keď sa pokazil prvý a druhý kotol veľkej bratislavskej nemocnice, rozhodne verím kolegom z riadenia tejto nemocnice a z manažmentu, že to nebol šlendrián, pre ktorý nedali opraviť ten kotol prvý a potom už ani ten druhý, ale možno skutočne sa jedná o nedostatok zdrojov. Takže ak povie kolega Valocký, že doktori v Nitre sú spokojní, ja mu verím, že môžu byť spokojní. Otázka je, koľko má nitrianska nemocnica dlhov. A do tejto situácie dlhu okolo pol miliardy prichádza teraz kvapka v mori akýchsi 50 mil., ktoré sa nájdu. Lenže ak sa nenájdu ďalšie a ďalšie, nie 50, alebo stovky miliónov, tak sa prestanú opravovať röntgeny, kotly aj výťahy a potom sa ukáže, že to, že si pacienti nosia záchodový papier do nemocnice, je ten najmenší problém nášho zdravotníctva, lebo potom to bude horšie. A ak tých 1 000 sestier reprezentuje vysokokvalifikovanú a pre fungovanie zariadenia nevyhnutnú silu, tak to neodbavíme tým, že sa niekde nájdu peniaze. Lebo pätnásteho, alebo kedy je výplatný termín, tie peniaze bude treba a opäť pätnásteho vo februári tiež a pätnásteho marca tiež. A má to taký smutný historický háčik, keď už som hovoril o Lomonosovovi, tak ešte spomeňme neblahé konce francúzskych kráľov, ktorí hovorili „apres nous le déluge“ – po nás potopa. No, ja viem, že priatelia v SMER-e si myslia, že aj po marci budú mať príležitosť hľadať peniaze, ktoré treba na to, aby to fungovalo. Ja sa ale domnievam, že by zákony, a jedná sa o zákon, ktorý vrátil pán prezident, by nemali byť postavené na tom, že sa peniaze budú hľadať a prípadne nachádzať. Lebo pri hľadaní rizikujeme aj to, že ich prípadne nenájdeme. A potom aj tá drobná nádej okresných nemocníc, že si v nich sestry polepšia, sa ukáže ako ilúzia. Preto si myslím, že to, čo pán prezident namietol, namietol správne. A to, že by takýto zákon, ktorého, by som povedal, hlinené nohy ohrozujú zdravie občanov, pretože podotýkam jednu vec, v ústave sme si s výnimkou tých, o ktorých hovoria iné zákony, všetci rovní. Takže právo bojovať za svoje oprávnené požiadavky a mzdy mnohých sestier sú pod všetku úroveň a sú oprávnenou požiadavkou, ak sa majú zvýšiť, majú rovnako právo zdravotné sestry, ako mali šoféri tirákov alebo ako majú železničiari. Nie je v ústave nikde napísané, že zdravotná sestra nemá právo riešiť svoju ekonomickú situáciu spôsobom, ktorý je v súlade so zákonom. A ak tie sestry z ARA, JIS a iných dôležitých existenčných zložiek nemocnice podajú výpoveď, tak neurobia nič, čo by sa priečilo ústave, ich občianskym právam a zdravému rozumu. Preto si myslím, že snaha pána prezidenta, aby doslova svojím návrhom prinútil zodpovedné štátne štruktúry a zodpovedné stavovské organizácie k dialógu a k dohode, ktorá bude stáť na niečom istejšom, ako je nachádzanie akýchsi peňazí, ktoré sme nedali do rozpočtu, že ak túto snahu prezident vyvinul, tak zdravý rozum káže podporiť túto snahu. Samozrejme, tak ako vo výbore, neočakávam rozhodne žiaden zázrak. Tak ako sme sa ho nedočkali v čase blížiacich sa Vianoc a sviatkov lásky a pokoja pri drobnom pozmeňujúcom návrhu za 250-tisíc eur, ako prácne vyrátal kolega poslanec, vo veci darcov krvi, tak musím povedať, že sa ho zrejme nedočkáme ani pri tomto pokuse riešiť to, čo je inak, ako som povedal, po nás potopa. Problém je, že tá potopa zasahuje jednak zdravotné sestry a jednak tých, o ktorých sa svojou ťažkou a zodpovednou prácou starajú. A preto je na pováženie, ako máme hlasovať. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)