Budaj, Ján, poslanec NR SR (2016-09-23):
Ďakujem pekne. Dámy a páni, mimoriadne schôdze, teraz prebieha prvá z nich, sa zvolávajú vždy v mimoriadnych situáciách. Nie je to bežný nástroj parlamentu. V tomto prípade bola mimoriadna schôdza zvolaná naozaj namieste. Opozícia si plnila svoju úlohu, kontrolovala, reagovala na podnety a v tomto prípade reagovala na závažné podozrenia. Tie podozrenia sa týkali toho, že najviditeľnejšia tvár slovenskej politiky, ktorá nás reprezentuje počas tohoto polroka, kedy vedieme Európsku úniu, má problém, pretože býva v dome, ktorý, dajme už bokom, ako bol postavený, ale jeho nájomcom je človek, ktorý sa spája s podozreniami z kriminálnej činnosti. Všade inde vo svete by premiér veľmi rýchle reagoval a proste takýto podnájom by ukončil. Tu sa ale ukázali nové a nové skutočnosti. Počas celého leta vychádzalo na povrch, že spomínaný Bašternák je veľmi blízky spojenec, priateľ alebo v istom zmysle komplic pri najrôznejších veciach podnikania, často porušovania bežných predpisov vrátane tých dopravných, ktoré smerujú k tomu, že je, ako ho nazvali, človekom súčasnej vlády. Čoraz viac sa ukazovalo podozrení, že ide o zakrývanie kriminálnej činnosti, pretože jeho vyšetrovanie bolo prerušené v kontexte, ktorý je možné chápať ako politický. Preto si myslím, že aj premiér Fico napokon dal za pravdu týmto podozreniam a prednedávnom ohlásil, že sa zo spomínaného komplexu odsťahuje. Priznám sa, že to som očakával, že bude prvé, čo povie opozícii, pretože mimoriadna schôdza je naozaj na to, že ak je dôvodná situácia, ako som povedal, tou situáciou je spojenie dvoch vrcholných činiteľov s kauzou Bašternák, a v parlamente sa koná mimoriadna schôdza, koalícia a politici by ju nemali obštruovať, ako to koalícia urobila pred letom a vyhnala tak opozičných politikov do ulíc, čo, myslím, teda iba oľutovala, nemala by teda ich obštruovať, ale mala by ich vskutku využiť na to, na čo sa čaká. Čiže prísť a vysvetliť vec, vysvetliť problém, na ktorý sa poukazuje, vysvetliť ho argumentami, ktoré jednoducho tú kritiku umlčia, vyvrátia alebo akýmsi spôsobom ukončia. Preto som čakal, že keď premiér vystúpi, bude sa zaoberať aj kauzou Bašternák, kvôli ktorej obe mimoriadne schôdze sú. On to však nevyužil, neurobil. Opakujem znovu. Premiér Robert Fico tu síce vystupoval ako vodca svojej strany, a keď zavelil, tak všetci poslanci sa zdvihli a začali ignorovať rokovanie. Ale on nie je vodca SMER-u ani vodca nejakej skupiny dépeháčkarských podvodníkov, teda pevne dúfam, premiér Fico je premiérom Slovenskej republiky a v tejto chvíli republiky, ktorá predsedá, predsedá Rade Európskej únie. Je to politik, ktorý si nemôže dovoliť ani najmenšie podozre..., á,  nemôže si dovoliť, aby sa s jeho osobou, s jeho bývaním, s jeho stykmi, s jeho kontaktami spájali akékoľvek podozrenia, ktoré by šmahom ruky nedokázal odmietnuť a vysvetliť. Nevyužil to a zostali sme znovu stáť v úžase. Ja sa priznám, že som už druhýkrát takto prekvapený za pomerne krátky čas, lebo to, že koalícia zhadzuje aj dobré návrhy opozície zo stola, sa, bohužiaľ, na Slovensku stalo nepeknou tradíciou, ale to, že koalícia nedokázala pred letnou prestávkou podporiť zrušenie amnestií, Mečiarových amnestií, zvaných tiež samoamnestie, to ma prvýkrát šokovalo. Prečo, preboha, aké ohľady teraz? 20 rokov po smrti Róberta Remiáša, ktoré sa práve v ten deň napĺňali, prečo, preboha, kto má strach, komu vlastne slúži to, že Slovenská republika ako právny štát má takúto krvavú škvrnu na svojej košeli? Komu to slúži? Verejnosti? Slovenskej republike? Právnemu štátu? Že tu máme precedens, že politik, ktorý bol v podozrení, že z jeho vôle sa tajná služba zaplietla do únosu a že potom bola zapletená aj do vraždy svedka únosu, že tento politik mohol vyhlásiť amnestie, ani po 20 rokoch ich nechce SMER, ktorý tvrdí, že nestojí v bahne mečiarovských oligarchov, nechce ich zrušiť. Čo si o tom máme myslieť my, čo si o tom má myslieť verejnosť? No ale poďme späť ku kauze pána Bašternáka, ktorý je, ktorý je príčinou týchto dvoch mimoriadnych schôdzí. Všetko, čo sme o tejto kauze dokázali povedať a klásť otázky, sme vskutku počas leta položili. A ja som sa zúčastnil viacerých stretnutí s občanmi po Slovensku, ktoré konala opozícia preto, že mimoriadne schôdze v Národnej rade boli obštruované. A teraz, ako vidíme, sú obštruované tým, že teraz skoro všetci koaliční poslanci vyšli zo sály a odmietajú odpovedať na kladené otázky a takisto premiér, ktorého sa táto schôdza týka. Je to nie dobrá cesta. Tadiaľto, vážení kolegovia zo SMER-u a z koalície, politika demokratického a európskeho Slovenska nevedie. Tadiaľto môže viesť smer na východ, smer k politike autokratických vládcov, smer k politike neustáleho revanšu a pomsty, zabíjania, odstreľovania politikov, aký vidíme, vidíme na východ od nás. Tu sme a chceme zostať v Európe a v európskej politike tak, ako tu už bol spomínaný príklad Ivety Radičovej, politik musí zniesť aj kritiku. A ak má tie odpovede, mal by voči tej kritike tie odpovede ponúknuť. Po už spomínanom hlasovaní o Mečiarových samoamnestiách je toto druhá veľká prehra celej vládnokoaličnej zostavy. Oni si myslia, že vyhrali. Že sa vysmiali tomu, že opozícia nemá dosť tlačítok. Ale, vážení, žiaden tlačítkový valec ešte pravdu nezmenil. Ani ju nezastavil. Mečiar tiež mal tlačítka a tiež vyhadzoval poslancov z parlamentu. A dneska je on vyhodený na smetisku dejín. Áno, bol to človek, ktorý bol spojený so vznikom Slovenskej republiky a bolo by namieste, aby sa mu mnohé, mnohé činy, ktoré v tomto zmysle vykonal, pripočítali k dobru. Ale prekročenie zákona, zamotanie sa do únosu, ktorý súvisel s vraždou, to sú veci, ktoré sa nedajú rozchodiť, ktoré sa dajú len vyšetriť. Otázka dnes znie: Je vládna koalícia naozaj nútená, aby sa vyhýbala odpovediam na otázky, ktoré kladie opozícia? Je nútená utiecť z mimoriadnej schôdze? Najprv ju obštruovať, potom utekať a potom chystať náhubkové opatrenia, aby už tie otázky, preboha, nezneli? Je to potrebné? Alebo priznajme si, že opozícia išla so svojou kritikou razantne, ale v rámci zákona, vážení. Aj protesty, ktoré boli po Slovensku, boli protesty, ktoré neprekročili v ničom právny rámec Slovenskej republiky. Boli to úplne legitímne výkriky, pobúrenia nad tým, že nám nedovolíte klásť otázky v parlamente. A ak teda tá mimoriadna schôdza, už nieto východiska, tak pred tými otázkami vyjdete zo sály. Je to zápas o slovenskú politickú kultúru. Pán Bašternák je v tom iba bezvýznamná figúrka a zrejme biely kôň, alebo ako sa tomu hovorí, nevieme, pretože vyšetrovanie stále, stále nebolo. Ale Bašternák-Nebašternák, ten Slovenskú republiku, chvalabohu, počas nášho predsedníctva nezastupuje na najvyšších fóram európskych politikov. Pán premiér, zastupujete nás vy. Jasné je, a vy to viete rovnako ako my všetci, že máte dosť hlasov, že tieto schôdze neskončia ani odchodom vás, ani pádom vlády, ako ste tu strašili. Tieto schôdze boli len možnosťou, aby ste povedali tie argumenty, ktorými odmietnete kritiku opozície. Kľudne ste mohli poukázať, ak opozícia niekde prekročila zákony pri svojej kritike. Mohli ste poukázať a vysvetliť, prečo si neprajete, aby v budúcnosti sa to, čo má odznieť v parlamente, odohrávalo pred vaším bytom. Ja som čakal práve takéto slová. Slová o tom, že dokážete aj vyhodiť spiatočku, medzi nami tie reči o stavaní svojho vlastného domu, tam je naozaj vládna vila a srdečne odporúčam, aby sa tento stav nie kvôli opozícii, nie kvôli tomu, či tam budú demonštrácie, alebo nebudú, ale kvôli renomé Slovenskej republiky, aby sa tento stav nepreťahoval. Pretože ak vy sami uznávate, že je neúnosné, aby vaša adresa bola na tejto zlej adrese, tak, prosím vás, prečo to máte ťahať dva roky, to nie je len vaša osobná otázka, preto sa stavajú pre premiérov premiérske vily a my na Slovensku takéto bývanie pre slovenského premiéra máme tiež. Nie ste odkázaný na to, aby ste boli nájomníkom pána Bašternáka. Na záver hádam znovu o politickej kultúre. Slovenský parlamentarizmus zažíva zase jednu zo svojich kríz. Zdá sa, že inak sa to učiť nedá a asi sa na to ani netreba, nad tým nejak veľmi nariekať. Skúšame, skúšame si vládnuť sami od roku 1993. Raz nám to ide hladšie, raz nám to ide ťažšie. Toto považujem, toto obdobie, za dosť ťažké obdobie slovenského parlamentarizmu. Vládna koalícia sa zostavila, ale začala byť kŕčovitá, neznášala, neznášala nieže kritiku, ale ani vôbec pripomínanie toho, že časť vládnej koalície pred voľbami nesľúbila voličom, že pôjde zosnovať vládu s Robertom Ficom. Toto vytvorilo a jednoducho dosť nervóznu atmosféru, podráždenú, kde práve títo politici, ktorí sa cítili už samotným vyslovením akéhokoľvek hodnotenia osobne napadnutí. Nie je tomu tak. Aj v tomto prípade mala opozícia plné právo, a nikto to nemôže spochybniť, hodnotiť, hodnotiť rozhodnutie SMK, pardon, hodnotiť rozhodnutie MOST-u a rozhodnutie SIET-e vytvoriť vládu Roberta Fica. O to viac, keď vznikla prvá kauza alebo prvé kauzy, o to viac, keď sa ukázalo, že tieto kedysi pevne v demokratickom šíku stojacie strany dneska hlasujú aj proti návrhom, ktoré samy predkladali do snemovne a že dokonca veľká časť ich poslancov nezahlasovala ani za zrušenie odióznych Mečiarových amnestií, ktoré sú už roky skúšobným kameňom demokratičnosti alebo mečiarizmu na Slovensku. Tento jeden skúšobný kameň nová koalícia premeškala, nebola schopná ho zložiť a teraz je tu druhý skúšobný kameň. No, božemôj, no sú mimoriadne schôdze, na ktorých ani Matovič si nemyslí, že odvolá Roberta Fica. Nikto z opozičných politikov si to nemyslí. Každý vie na Slovensku, verím, že aj drvivá väčšina voličov, že opozícia v tomto štáte, kde nie je možné robiť vyšetrovacie výbory ako jednom iba z dvoch štátov Európskej únie a na kontinente iba jediný sme takýto štát. V tomto štáte, kde parlamentný poslanec nemá právo robiť poslanecký prieskum, že v tomto štáte má opozícia naozaj holé ruce. Že má v rukách zatiaľ iba možnosť zvolať mimoriadnu schôdzu a na nej tematizovať problém, na ktorý chce upozorniť. Má naozaj možnosť iba klásť otázky a čakať odpovede. To je tá druhá skúška, toto sú prvé mimoriadne schôdze v tomto volebnom období, na ktorých sa ukazuje, že tá druhá skúška po amnestiách, druhá demokratická skúška vládnej koalícii nejde. Utiekla zo sály, obštruovala a teraz náhubkový rokovací poriadok. Vážení, ak by ste ho v tomto znení prijali, to bude tretí krok, ktorý ale povedie naozaj už potom jednoznačne Slovensko smerom preč z Európskej únie. Vy de facto robíte kroky, akoby ste vystupovali z tej európskej politickej kultúry už skôr, než tu prebehne nejaké faktické vystúpenie. Pretože umlčať opozíciu by bolo naozaj vzdanie sa vízie, že Slovensko bude európskym. Samozrejme, znovu na záver poviem to, čo hovorí väčšina z opozičných politikov. Pán Fico, povedzte svoje argumenty, buďte na schôdzi, ktorá sa vás týka, to isté hovorím pánovi Kaliňákovi, vyvráťte tie argumenty s pokojom a naozaj s argumentačnou silou. Ak ich neviete vyvrátiť alebo by, nedajboh, boli oprávnené, tak potom je jedinou cestou naozaj konať a zobrať osobnú zodpovednosť. Dovtedy vytvárate na Slovensku pochybnosti, či vysokí ústavní činitelia sú, alebo nie sú zapletení do pochybných vzťahov, či bývajú, alebo nebývajú na adresách daňových podvodníkov alebo manipulátorov, či minister vnútra koná, alebo nekoná v prospech spravodlivosti. Toto pochybovanie Slovensko ničí, ničí jeho renomé a strháva nás tam, dozadu, kde sme si mysleli po roku ´98, a myslel si to vtedy aj Robert Fico, ktorý bol kritikom Vladimíra Mečiara, že z týchto čias ohrozenia smerovania, európskeho smerovania Slovenska sme už vyviazli. Nevracajte nás do mečiarizmu, napokon nie je to ani možné, dnešné Slovensko, dnešní voliči, dnešné moderné možnosti komunikácie neumožňujú vrátiť čas späť, ľudia si nájdu svoju pravdu. A že či v parlamente sedíte, alebo nesedíte, či nám nakoniec nejaké náhubkové zákony dáte, alebo nedáte, na tom nič nezmení. Stále bude platiť stará známa pravda, že ten, kto sa pokúša zopakovať tragédiu, urobí iba frašku. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)