P. Gabura, poslanec: (2006-12-08):
Keď sa zaviedla rovná daň, bolo to veľmi pozitívne, lebo podnikatelia vedeli, čoho sa majú držať. Aj tento rozpočet je napísaný tak, že sú v ňom konečne všetky čísla pravdivé. Že je to bez podvádzania, ako to bolo v 90. rokoch. Toto sú pravdivé čísla. S rovnou daňou nie je problém, je to čisté, priehľadné, jasné. A každý vie, čo má robiť. Problém je s tým, že sú veľmi vysoké odvody. Treba sa venovať tomu, ako sa dajú trvale znižovať odvody. Úplne ničia niektoré skupiny podnikateľov tým, že práve tieto odvody sú veľmi vysoké. Zdá sa, že problém je omnoho väčší a znižovanie odvodov je v širšom kontexte ďalších okolností, ktoré s tým súvisia. Najväčšou položkou odvodov je Sociálna poisťovňa. Prostriedky do nej plynúce pokračujú v sociálnom mechanizme, hlavne v dôchodkovom systéme, ale aj v nákladoch samotnej poisťovne. Riešenie dôchodkovej reformy je vyvolaný problém špecifikami krajiny, ktorý siaha až na naše korene. Naším spôsobom života sme narušili prirodzené zákony. Riešenie zostalo na pol ceste, vytvorenie viacerých pilierov dôchodkového sporenia, spôsob financovania reformy, odpredaj väčších podnikov, vstup veľkých investorov, ale v neposlednom rade zastavenie poklesu populácie a skvalitnenie prípravy ľudského potenciálu. Tak sa znovu dostávame na korene, k hodnotám, a to k rodine, prirodzeným zákonom a k dobrým mravom. Je čo robiť. Predchádzajúca vláda správne pristúpila k ostrým opatreniam, ony zaboleli. Dolaďovanie reforiem prišlo neskoro. Vďaka mentalite nášho národa nedošlo k nepokojom. Nepokladám za správne, aby ďalšie riešenia boli v podobe populizmu. Môže sa nám stať, že ak reformy zastanú, my sa ocitneme tam, kde sme boli na začiatku a celé toto prežité utrpenie ľudí bolo zbytočné. Priam ideálnym stavom by boli riešenia, do ktorých by sa vstupovalo naprieč politickým spektrom. Znamená to v širšej diskusii zavŕšiť dôchodkovú reformu, vrátiť sa k prirodzeným zákonom, dobrým mravom a sústrediť sa na zlepšenie života najchudobnejších a najbiednejších. Systémovo, bez chytráčenia a bez politikárčenia. Ďalšie moje úvahy o rozpočte budú pokračovať o možných rizikách vývoja trhu práce a štruktúry priemyslu na Slovensku. Automobilový priemysel a veľkí investori do tohto priestoru vstupujú hlavne v kontexte silnej finančnej podpory nás daňovníkov a nízkych až nulových daní. Významným faktorom je tu pokojné politické prostredie, mentalita národa a nízka hodnota pracovnej sily. To sú skutočnosti tzv. pominuteľného charakteru. Títo investori tak rýchlo, ako prišli, môžu aj odísť, ak nájdu priestor s podobnými alebo výhodnejšími podmienkami. Pokladám za nevyhnutnosť politicko-ekonomickej stratégie vytvárať dlhodobý priestor, ktorý bude eliminovať katastrofické dopady prípadného odchodu niektorého z veľkých investorov a súčasne vytvárať bohatší, konkurencieschopnejší trh pracovnej sily. Dôraz kresťanských demokratov je v rozvoji malého a stredného podnikania, všeobecne a špeciálne v oblasti poľnohospodárstva a potravinárstva. Zvlášť poľnohospodárom, potravinárom rozvojom vidieka ako prioritou tohto rozpočtu treba narábať veľmi uvážene. Teraz by som sa posunul takou detskou otázkou, bude sa vám zdať detská. Prečo je v rozpočte 3-percentný deficit? Predsa štátny rozpočet by mal byť nulovým deficitom. Koľko príjmov, toľko výdavkov. Lebo keď je väčší výdavok ako príjem, na úkor niekoho to robíme. To znamená, že odjedávame deťom, vytvárame straty do budúcnosti. To nie je normálny stav. A neviem si predstaviť ja ako živiteľ rodiny, že by som hospodáril s deficitom. Snáď by som prežil 2, 3 mesiace a potom by som skrachoval a skončil na ulici. Neviem si predstaviť podnikanie s deficitom. Na konci tejto cesty je vždy to slovíčko krach. Deficit, spravovanie krajiny je aj potvrdením toho, že máme nad pomery bohatú štátnu správu. Treba znížiť štátnu správu, menej ministerstiev, menej úradníkov. Päť a pol milióna občanov nepotrebuje takú silnú vládu, alebo bude tendencia centralizovať moc? Konzervatívni kresťanskí politici nepotrebujú silnú vládu, pretože každý podnik, každý región vie, čo má robiť. Dnes ten počet je v priemere strašne vysoké číslo. Niektoré ministerstvá majú 800 až 900 ľudí, z toho 200 až 300 je informatikov. Načo jedno ministerstvo potrebuje toľko informatikov, veď v konečnom dôsledku väčšina zavádzania softvéru a hardvéru sa robí dodávateľským spôsobom. Ohlasované znižovanie administratívy v jednotlivých rezortoch ako myšlienku pokladám za správnu, ale spôsob realizácie za nešťastný. Bez jasnej stratégie. Takto to, bohužiaľ, vyznieva ako čistka. Zvlášť po schválení zákona o štátnej službe sa spustil mechanizmus, ktorý v konečnom dôsledku môže pohltiť aj ich samotných tvorcov. Keďže som v poľnohospodárskom výbore, tak sa dotknem aj samotného poľnohospodárstva. Nepokladám za správne úvahy roľníkov o nevyhnutnosti uprednostnenia rozvoja infraštruktúry pred poľnohospodárstvom a vidiekom. Ak pre agrárny sektor a vidiecky priestor nebude v tomto prechodovom období k dispozícii dostatok podporných zdrojov, dôjde k jeho ďalšiemu úpadku a vysídľovaniu. K prehlbovaniu rozdielov medzi regiónmi, zhoršovaniu ekonomickej situácie vidieka a k znemožneniu praktickej realizácie zámeru zabezpečiť jeho trvalo udržateľný rozvoj. Slovensko by sa tak zaradilo medzi zaostalé krajiny s nevyváženou sociálno-ekonomickou štruktúrou a pripravilo by sa o možnosť dynamickejšie znižovať svoje súčasné zaostávanie za najvyspelejšími štátmi Európy a sveta. Podstatná je úvaha, aby sme my zákonodarcovia vytvorili kritériá, keď nebudeme podplácať poľnohospodárstvo, ale vytvoríme prirodzené podmienky trhovej súťaživosti s dôrazom na kvalitu a zodpovednosť celého mechanizmu. Aby sa poľnohospodárstvo, a to či v prvovýrobe, alebo v druhovýrobe dostalo do symbiózy s potrebami trhu, prihliadnuc aj na sociálne špecifiká jednotlivých regiónov. Tým, že dotujeme akúkoľvek formu odmeňovania, tým konáme v poľnohospodárstve neracionálne. Je potrebné dotovať a podporovať automatizáciu, čo najviac strojov, čo najmenej ľudí, čo najviac uzavretých technológií, čo najmenej byť závislí od odberateľov, napríklad aj mlieka. Prečo farmári nemôžu mať vlastnú syráreň? Vedia hospodáriť na úrovni prvovýroby aj na úrovni spracovateľskej. Prečo sa skupina vinohradníkov nedohodne, že bude mať vlastný vinársky závod? Potom vyprodukuje hrozno v takej kvalite, aby tá zodpovedala aj kvalite konečného produktu, takto to napríklad robia aj v Taliansku. Prečo tí, čo pestujú ovocie a zeleninu nemajú vlastnú spracovateľskú jednotku, napríklad na konzervovanie, zmrazovanie, duzovanie. Keď by sme dosiahli toto prepojenie, prepojenie prvovýroby s druhovýrobou, nevznikali by také priepastné rozdiely medzi cenou prvovýroby a cenou spracovania. Je to ten istý majetok a prvovýrobca si to vie urobiť. A navyše je menej závislý od výkyvov ceny. Napríklad terajšie správanie mliekarní, ktoré neustále tlačia cenu prvovýrobcom. V Taliansku existuje organizácia, kde 6 fariem má spoločnú syráreň a vyrába sušené syry. To znamená tvrdé syry, ktoré môžu 3, 4 roky predávať. Tým sú menej závislí od výkyvov trhu. Na Slovensku by bolo dobré, aby sme podporovali produkty, ktoré sa historicky osvedčili a ktoré sú prirodzenou tradíciou. Toto sú špecifiká Slovenska, kde sa dá vyprodukovať aj predať ako kvalitné. Do tejto sféry patrí, že by sa malo na Slovensku robiť aj ekologické hospodárenie. Prebieha diskusia o génoch. Niektorí tvrdia, že je to nebezpečné. Niektorí opak. Nevieme, či nedôjde k znehodnoteniu pôdy alebo vzniku superburín tak, že v budúcnosti bude problém ekologické hospodárenie. Nikto nevie, aké sú dopady na zvieratá, ktoré konzumujú tieto produkty, a nikto nevie presne predvídať, aké riziká prinášajú z dlhodobého pohľadu aj na samotného človeka. K tejto problematike je potrebné pristupovať s maximálnou obozretnosťou a s plnou súčinnosťou s výskumom. Práve otázka výskumných ústavov je paradoxom tohto rozpočtu. Táto vláda navrhuje zníženie 20 % všade. Poľnohospodársky výskum je podriadený rezortu, teda ministerstvu poľnohospodárstva. Ak dostane povinnosť 20 % úspory, tak oni vlastne stratia 40 %. A to je veľmi zlé, keď 40 % nebude môcť poľnohospodársky výskum používať. Sme v období, keď celá Európska únia hovorí o informačnej spoločnosti. Čo je informačná spoločnosť v poľnohospodárstve? Čo je to znalostná ekonomika v poľnohospodárstve? Je to oblasť, keď som počúval kuloárne reči, že sa tam dá schovať všetko. Nehovoríme o tom, a pritom je to o 11 mld. korún. Toto sú obrovské peniaze a bol by som rád, keby v krátkej budúcnosti neskončili v tieni dotácií. Treba ich použiť s cieľom správať sa sofistikovanejšie s dôrazom na lepšiu technológiu, lepšie hospodárenie, znižovanie potreby ľudského činiteľa. Skrátka je veľa vecí, ktoré v podstate informačnej spoločnosti z toho vyplývajú. Na strane 6 komentáru k návrhu rozpočtu Ministerstva pôdohospodárstva Slovenskej republiky na roky 2007 a 2009 sa konštatuje: „Európska komisia pre rok 2007 pripravuje prehodnotenie podpory energetických plodín tak, že umožní aplikovanie tejto platby z prostriedkov EÚ aj v nových členských krajinách. Podpora pestovania energetických plodín je v súlade s Programovým vyhlásením vlády Slovenskej republiky.“ V tabuľkových prílohách som však nenašiel vyčlenenú finančnú sumu určenú na podporu pestovania energetických plodín a výroby biopalív, bionafty a bioetanolu. Páni a dámy, je pre mňa nevysvetliteľné, prečo dotujeme pestovanie tabaku a pestovanie liečivých rastlín nie. Z konštatovania vodohospodárskych odborníkov Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky o plnení programu protipovodňovej ochrany Slovenskej republiky do roku 2010 vyplýva, že v súčasnosti nie je na území Slovenskej republiky dostatočne zabezpečená protipovodňová ochrana v žiadnom územnom celku a že pri objeme súčasných finančných zdrojov zo štátneho rozpočtu nie je reálne splniť aktivity v uvedenom programe. Pretože stále sa opakujúce povodne na území Slovenska spôsobujú škody a náklady veľkého rozsahu, je nutné komplexne riešiť protipovodňovú ochranu Slovenskej republiky tak, aby bola uznesením vlády prijatá ako program protipovodňovej ochrany Slovenskej republiky do roku 2010. Nakoľko došlo k zaostávaniu plnenia programu, treba ho prehodnotiť a aktualizovať až do roku 2015. Je nevyhnutné v rozpočte ministerstva pôdohospodárstva a ministerstva životného prostredia vyčleniť adekvátne finančné prostriedky na plnenie programu. Od roku 1992, kedy bolo uvedené do prevádzky Vodné dielo Gabčíkovo, nedalo sa do užívania žiadne ďalšie, hoci ich potreba je dokázaná. Treba ukončiť prípravu a začať realizovať najmä vodné diela Tichý potok a Slatinka. Rozpočet s nimi ani okrajovo nepočíta. Záverom dovoľte, aby som sa pochvalne vyjadril k činnosti výboru pre pôdohospodárstvo a životné prostredie, kde prevláda konštruktívnosť, vecnosť a vedomie všetkých členov o neutešenom stave poľnohospodárstva a životného prostredia. Preto aj väčšina návrhov, ktoré výbor schválil, mali moju podporu. Žiaľ, rozpočet ako taký nemá moju podporu.  Myslím, že prostriedky, ktoré má k dispozícii, sa dajú využiť lepšie a viac v prospech občana. Bez populizmu, ale v reálnej potrebe. Vo veľa prípadoch to zaváňa plytvaním a nedomyslením dôsledkov. Majme sa lepšie, pomáhajme si v dobrej službe, usilujme sa o lepší život spoluobčanov. Ale prosím, na pevných a premyslených základoch. Nech nám v tom dobrý Pán pomáha. Ďakujem.