Heger, Eduard, poslanec NR SR (2019-02-05):
Ďakujem veľmi pekne, pani predsedajúca. Pani ministerka, vitajte! Kolegyne, kolegovia, pani kolegyňa, len dopoviem, teda však škoda, no venovali ste trošku viacej času tomu, čo už tu odznelo, ale ja som to nemyslel tak, že vy ste odo mňa odpisovali. To určite nie. Dokonca to nebol ani môj nápad. Ja som ho mal tlmočený, číže ja som len chcel povedať, že je dobré, že ste sa ho ujali a že ste ho premenili na pozmeňujúci návrh a že bol zapracovaný, pretože, myslím si, že je praktický. Ak dobre vidím, to je pán štátny tajomník na balkóne, pán Lapšanský? Zdravím, teda ak ste tam, áno, vy. (Reakcia z pléna.) Áno, ešte, aha, pardon, pardon, teda nie štátny tajomník, ospravedlňujem sa, ale tak ja vás tak vnímam, chodíte do relácií hovoriť v týchto veciach. Odkazujem sa aj na vás preto, lebo vy ste človek skúsený z obchodu, pokiaľ teda dobre viem. Takže, a na to by som chcel povedať. Chcel by som reagovať aj na kolegov, ktorí tu vystúpili predo mnou aj vo faktických poznámkach a podobne. Prvé, čo by som chcel povedať, je, že obchod nikdy nebol fér. Chcem hovoriť aj ku kolegovi Balážovi, ale v pohode, ja to potom ešte zopakujem. Čiže chcem povedať, že obchod nikdy nebol fér a nemôžme ani očakávať, že fér bude. Obchod je vždycky o ponuke a dopyte. A dobre vieme, tí, ktorí sme obchod študovali a ktorí sme v ňom pracovali, že vždy je to o tom, ako je naklonený cyklus. Ak je väčšia ponuka a je menší dopyt, tak, samozrejme, ako sa hovorí, je to buyers market, je to trh naklonený tým, ktorí kupujú. Ak je to opačne, tak ak je ponuka menšia a dopyt väčší, tak, samozrejme, je trh naklonený tým, ktorí predávajú. Takže obchod nikdy nie je fér ani nebol fér a ani fér nebude. Neočakávajme od obchodu, že bude fér. Fér nebude. Je to vždycky o vyjednávaní a práve preto tí, čo vedia vyjednávať lepšie, majú lepšie úspechy. Tí, čo vedia vyjednávať horšie, majú slabšie úspechy, resp. neúspechy. Dobre vieme, že vyjednávacia pozícia nie vždy závisí od toho, koľko máme, ale aj od schopnosti toho vyjednávača. To je, myslím si, že; poznáte to doma v manželstvách určite, kolegyne, kolegovia, nie? Ale, samozrejme, poznáme to v politike, poznáme to kdekoľvek. Takže to je základné pravidlo, ktoré si tu musíme stanoviť. Tu, pri tejto diskusii, sa jasne ukazuje história tohto celého odvetvia. A naozaj história Slovensko dobehla. Mám tu pred sebou aj správu SBA, Slovak Business Agency, ktorá ukazuje vývoj štruktúr práve tých malých a stredných podnikov v jednotlivých odvetviach, od roku 2007 napríklad tu mám. A keď sa pozrieme na jednotlivé odvetvia, máme tu priemysel, stavebníctvo, obchod, služby a pôdohospodárstvo. Priemysel stagnuje, klesá alebo zase začal stúpať. Stavebníctvo jemne stúpa, obchod klesá, čo je tiež veľmi dôležité vedieť, že práve tí podnikatelia, malé a stredné podniky v obchode naozaj dostávajú na frak. Áno, môžme si povedať, veľké reťazce tu sú a ovládli trh, však vám to hovoríme, aj vy to hovoríte, ale aj my to hovoríme už niekoľko mesiacov pri jednotlivých zákonoch a podobne. A teraz koho je to vina? Viete, kto tu vládol? Však teda nepozerám len na vás a hovorím to do celého pléna. Kto tu vládol posledných desať rokov? Takže môžme to adresovať pár poslancom SMER-u, ktorých vlády to boli, ale v skutočnosti vláda je aj zodpovedná aj za tento stav. Na druhej strane služby bol nárast, ale pôdohospodárstvo ako posledný segment vidíme, že naozaj je stagnujúci a je veľmi nízky. Je to rádovo okolo 3,5 % podielu. Takže naozaj ten podiel je veľmi malý, nerastie a je tu zanedbaná práca. Však štatistiky, ale aj správy rôzne, ktoré vyhodnocujú celé európske prostredie, hovoria, že slovenskí poľnohospodári, prvovýrobcovia, farmári ťahajú za veľmi krátky koniec a dostávajú veľmi, v porovnaní so zahraničím, veľmi malú podporu. Pani ministerka, toto je aj maslo na vašej hlave, lebo už tri roky ste ministerkou tohto, a teda však nemusíme ísť možno do nejakých úplných detailov, ale pamätáme si diskusie, ktoré sme tu mali, či už je to; a to by vám lepšie povedali ľudia práve, ktorí s vami diskutujú na tieto témy. Ja ako človek skôr financií, obchodu, nebudem tu hovoriť moc o pozemkových dotáciách a podobne. Na to, viem, že sa bavíte určite na výbore, ale toto je tiež jeden z problémov, na ktorý sa sťažujú a ktorý počúvam, že sa sťažujú teda samotní výrobcovia. Ďalšia vec je, že ten objem peňazí. Túto vládu, takisto ako aj predchádzajúce vlády dobieha to, že nemá priority. Prepáčte, ak vláda chce všetko, tak vlastne nechce nič. A to je ten problém. Pretože ak, tak si už pomenujme niekedy a dohodnime sa celospoločensky. Prosím vás pekne, Slovensko je dosť v zlom stave. A máme takéto, obmedzený počet peňazí. Veď to je tá perina, o ktorej pán Kažimír hovorí, ktorou teda stále sa chce prikrývať a stále sa prikrývame, resp. míňame viac, ako máme. Ale tak sa dohodnime a povedzme si, máme problém školstvo, zdravotníctvo, infraštruktúra, pôdohospodárstvo; však viac-menej máme problém vo všetkom, povedzme si na rovinu. Tak si povedzme, aké priority nastavíme a koľko peňazí dáme. Ale to nemôže byť tak, že teraz vlastne, no tak ešte by sme potrebovali niekomu vytiahnuť z vačku, tak teraz vymyslíme nejaký mechanizmus a podobne. Takže toto len dobieha to, že tu neboli priority dobre nastavené a tým pádom nešli peniaze tým smerom, ktorý potreboval, a preto ten sektor pôdohospodárstva, poľnohospodárstva je taký, aký je, pretože bol podfinancovaný, bol zanedbaný. A teraz ideme na to z toho konca, že tak vymýšľame zákon o, ideme sa rýpať v zákone o nekalých praktikách. Tu by som chcel povedať priamo teda k tomu samotnému mechanizmu. Poďme sa pobaviť teda, ako to v obchode funguje. Dobre vieme, že listing ako taký bol zakázaný už zákonom predtým. Nie je možné platiť za listing, takže hovorme terminus technicus, aby sme teda nedezinformovali aj občanov, ktorí to možno po nociach pozerajú. Áno, sú tu proste mechanizmy, na základe ktorých dodávateľ a odberateľ funguje. Sú to tzv. ja predám, ja som dodávateľ a idem teda za odberateľom, veľkoobchod, maloobchod, akokoľvek to nazvem, alebo, resp. ku ktorémukoľvek segmentu, predávam produkt za nejakú cenu. Samozrejme, dnes sú nástroje ako spätné bonusy. To sú prirodzené motivačné nástroje v obchode. Sú tu už odpradávna, vždy boli, zrejme aj budú, teraz ideme trošku teda uregulovať, ale okej. Čo tieto mechanizmy robia? A budem hovoriť aj o tom, aké tam vznikajú, by som povedal, tie nerovnováhy alebo teda ako sa to obchádza, ak by som to tak nazval, ale v skutočnosti samotný mechanizmus osebe, si myslím, že nie je zlý, pretože naozaj má byť motivačný, má byť zároveň bezpečnostný, to znamená, že ja ako výrobca chcem motivovať obchodníka, aby predával môj tovar. Samozrejme si uvedomujem, že je dôležité, kde ten tovar sa nachádza. Ak sa tovar nachádza dole pri nohách zákazníka, tak, samozrejme, že mám menšiu šancu, ako keď je v očiach. To je klasický marketing, to je klasická psychológia. Ak je vystúpený do uličky, samozrejme, je väčšia pravdepodobnosť. Lenže takéto, automaticky tie miesta majú aj vyššiu lukratívnu cenu. Prečo stojí prenájom malého obchodu v obchodnom dome v Móle alebo akokoľvek to nazvem, Bory, Aupark, viac ako niekde v sídlisku v nejakom dome v pivnici? No prečo? Lebo je to atraktívnejšie miesto, kam viacej ľudí chodí a podobne. To je prirodzené. To je úplne prirodzené. Akože nad týmto nešpekulujme. Takže je normálne, že dodávateľ chce motivovať obchodníka, zároveň má nejakú páku. A ak mi ty, obchodník, predáš, ja ti dám ten spätný bonus. Áno, samozrejme, že je to vzťah, a samozrejme, že ten obchodník dnes, sú obchodníci, dnes maloobchodník je pánom, pretože obsluhuje tých zákazníkov. Tí zákazníci sú naučení chodiť k nemu, ale ten obchodník sa na tom napracoval. Dnes sa vypracovať a mať úspešnú maloobchodnú sieť je drina. Je to drina. Už sú dnes slovenské firmy a slovenskí predajcovia, ktorí to pochopili, snažia sa a darí sa im. Ale stále tým, že sme ten trh opustili, tým, že sme prechádzali, v úvodzovkách, takou tou privatizáciou, najprv kľakol priemysel, potom kľakol aj obchod a, samozrejme, naše slovenské firmy nedokázali konkurovať zabehnutým zahraničným firmám, pretože nemali know-how, nemali kapitál, nemali pomoc vlády, v tomto vlády zlyhali. My sme si naozaj ten prechod, teda to obdobie prechodu mali postrážiť, ako vláda zodpovedná za hospodárenie s touto krajinou. My sme si mali veľmi dobre postrážiť a mali sme predvídať, že toto sa stane, lebo to sa stalo v krajinách pred nami, že prídu silnejšie firmy. Však samozrejme, že tie zahraničné firmy sú silnejšie. Však keď sú 30, 40, 50 rokov na trhu, majú know-how, majú technológie a majú kapitál. Naše slovenské firmy, ktoré prešli po komunizme, nemali ani kapitál, know-how nemali mať odkiaľ a tým pádom nevedeli konkurovať. Preto ich poskupovali, preto tie reťazce už ani nekupovali tieto, nekupovali staré predajne. Ony rovno na zelených lúkach stavali, pretože to bolo jednoduchšie, mali know-how, jednotný dizajn. Však si všimnite, o čom je Kaufland a Lidl, nech vstúpite kdekoľvek na Slovensku, vy sa v tom obchode viete orientovať. To je prirodzená psychológia. Ten zákazník dnes presne vie, že naslepo ide s tým vozíčkom a len takto nakladá a vie, že naloží to, čo potrebuje, lebo ten obchod má prechodený, lebo tam chodí každý druhý deň. Naše obchody to ešte nepochopili. Však sa choďte pozrieť do nejakých slovenských niektorých obchodov v tých menších obciach, že príde človek z mesta, neviem, asi ste to zažili, prídete na nejakú menšiu obec a vy ste stratený v tom obchode, po prvé. A po druhé, je tam možno aj širší sortiment, ale nie práve to, čo vy potrebujete. Kdežto tieto obchody robia prieskum trhu. Veď to sú základné nástroje obchodu a marketingu, že si skúmate toho zákazníka. Segmentujete si trh a dodávate mu to, čo chcete. To je jednoduché. To sa robí v politike, to sa robí aj v obchode. Takže toto sú veci, ktoré potrebujeme spracovať a my potrebujeme naozaj pozdvihnúť slovenských obchodníkov, pretože tí ťahajú dnes za kratší koniec. Reťazce zahraničné dominujú, nie slovenské. A tieto udávajú tie tvrdé podmienky, lebo majú vyjednávajúcu silu. A my máme pocit, že keď im klepneme po prstoch, že s nimi vybabreme. Za chvíľku sa k tomu dostanem. Druhá vec je tá, že máme tu slovenských dodávateľov, ktorí sú, pracujú na slovenskom malom trhu. Slovenský trh je jeden z najmenších v Európe. Prirodzene, tzv. economy of scale, to znamená, že podľa objemu máš aj veľkosť kapitálu, máš veľkosť tržieb a tak ďalej. Výrobca, ktorý pôsobí na nemeckom trhu a napríklad vyrába; vyrába; chová hydinu, tak prirodzene vie, že som na trhu, ktorý má vysokú kúpnu silu, tam ľudia majú vyššie platy, vyššie ceny si môžem dovoliť a tak ďalej. Ja kľudne môžem, chcem predať kurča. Kurča viem predať za 5 euro celok. A ja keď predám tú najkvalitnejšiu časť, čo sú prsia, za štyri eurá, tak mi je, zbytok môžem predať za euro a som doma. Lenže on za tie štyri eurá to predá, tie prsia, a potom kľudne môže poslať, on ten zbytok nemusí predať v Nemecku, on ho pošle sem na Slovensko, ten zbytok, krídelka a podobné veci, a za to mu stačí euro a má zarobené. Lenže Slovák vyrobí to isté kurča a tiež potrebuje päť euro na to, aby sa uživil. Lenže on na Slovensku nepredá prsia za štyri eurá. Predá ich maximálne za tri. To znamená, že ten zvyšok musí predať za dva, za dve eurá, aby sa k tomu dostal. Lenže keď príde na Slovensko ten zahraničný výrobca, ktorý ho vie predať za euro, lebo mu to nestojí za to, však on si povie, ja potrebujem euro, to mi je jedno, a tu Slovák konkuruje s dvomi, tak pre koho sa rozhodne ten obchodník? Toto je ľahká matematika. Toto je čistá logika. To neni, že uprednostňujem zahraničných výrobcov. Veď prečo by ste neuprednostnil, ste obchodník, vy nie ste, obchodníci akože to nerobia kvôli národovectvu. On nakoniec potrebuje narátať tie peniaze, potrebuje zaplatiť platy a potrebuje proste uživiť energie a podobne. Toto je prvý problém, že naši slovenskí výrobcovia nie sú úspešní na zahraničných trhoch, aby mohli predať tie prsia za tie štyri eura a aby mohli konkurovať potom s tým zbytkom za euro, pretože tie zahraničné firmy sem s tým eurom prídu, lebo máme voľný trh, lebo sme v Európskej únii. Vďakabohu alebo žiaľbohu, ja myslím, že vďakabohu. Čiže my naozaj potrebujeme našim slovenským výrobcom pomôcť, aby boli úspešní na zahraničnom trhu, pretože keď začnú byť úspešní na zahraničnom trhu, a výhoda je, že naši slovenskí výrobcovia zatiaľ nevyrábajú tak veľa, čiže stačí, keď si ukroja aj malý podiel na trhu v zahraničí, už vedia dostať ten potrebný kapitál do svojich firiem. Toto by mala byť úloha vlády, tam by sa mala zamerať: Pomôcť slovenským firmám byť úspešný v zahraničí, pretože, a hlavne v zahraničí, kde je vysoká kúpna sila, pretože tam naberieme ten kapitál. My si ten kapitál donesieme sem. Druhá vec je teda, aby som sa vrátil k tým mechanizmom. Takže máme tie páky. Mám ten motivačný mechanizmus, ktorý tu zatiaľ bol, ktorý sa týmto zákonom ide rušiť. To znamená, že mám spätné bonusy a podobne. Áno, vždy je ten vzťah viazaný. No tak keď ja som si vytvoril portfólio obchodov, že však to portfólio tu ani veľké nie je. Ak chcete predávať objem, musíte ísť tam, kde sa ten objem predáva. Predáva sa kde, v reťazcoch, lebo ony ovládli trh. Ony ovládajú, neviem koľko, pán Lapšanský by asi lepšie vedel povedať, že či 80, alebo 90, alebo 70. Osemdesiat percent trhu, takže sme doma. Ak chcete vyrábať veľa, musíte ísť za nimi. Čiže nemáte inú východiskovú polohu, pozíciu. Idete za nimi a, samozrejme, že ony vás držia v šachu. Navzájom sa držíte v šachu. V tomto prípade, tým, že sme na veľkom trhu, tak ony hrajú lepšiu hru, lebo si povedia, malý Slovák, však takých malých Slovákov mám po celej Európe. No, ale tu to práve zohráva tá vláda, že potrebujeme tým Slovákom pomôcť, aby ich bolo dosť, aby boli úspešní aj v zahraničí, aby ich portfólio nebolo iba Slovensko, ale aby ich portfólio odberateľov bol širší, širšie okolie a my tieto mechanizmy ideme stiahnuť. Dobre. Na jednej strane začnú sa používať tzv. netto ceny. To znamená, že už nebudú žiadne spätné bonusy, pretože viete, čo boli tie spätné bonusy? To boli hlavne na marketing. To bolo na to, že ak mi dáš tri percentá, tak ti dám lepšiu pozíciu. Ak mi dáš len percento, ja ten tovar naskladním, niekde ho tam šupnem do tej predajne, nebudem sa oňho starať, ty sám si ho budeš chodiť vykladať, ani ti neutriem prach z neho. Ak tam bude ležať, tak ti ho na konci mesiaca vrátim a ešte mi musíš peniaze vrátiť, lebo mám vyjednávajúcu pozíciu, lebo ja mám zákazníkov, ty nemáš nič. Ty mi môžeš len dodať. Áno, prirodzené. Trh je tvrdý. Vždy bol a bude. Takže tieto mechanizmy teraz ideme zrušiť, čiže bude sa to musieť automaticky preceniť. Nebudú mať dodávatelia, nebudú mať páku na odberateľov, na obchody, že; lebo ten spätný bonus bol aj pre ten obchod svojím spôsobom motivácia, že on tie peniaze chcel dostať späť, tak som ti predal viac produktov, zaplať mi ten spätný bonus, vráť mi tie peniaze. Zaplatil som ti za produkt 10 euro, ale tri si mi mal dať späť a pokiaľ ti ich nedám, tak ma má dodávateľ v šachu. On tie tri eurá chce späť, lebo ak som predal tisíc kusov, tak je to 30-tisíc; 3-tisíc, pardon. To už je jedno, 3-tisíc. No ale chcem tým povedať, že táto páka odchádza. Na druhej strane; a toto ma zaujíma teraz, pani ministerka, pán Lapšanský, ma zaujíma, že čo sa udeje, pretože je pravda, že tieto marže, teda tieto bonusy sa riešili aj cez zahraničné firmy, myslím, že to píšete aj v dôvodovej správe tak diplomaticky, a tým pádom sa neobjavili v ziskoch a v príjmoch domácich firiem. Čiže tieto peniaze ako keby unikali do zahraničia a nevedeli sme ich dostať. Môžeme to kategorizovať ako nejaký spôsob ako odlievania peňazí do zahraničia a podobne. Tam ešte môžme krátko pohovoriť o zrážkovej dani, keď si účtuje materská firma, manažmenty a podobne, ktorá je, samozrejme, polovičná a tak. Ale chcem sa vlastne dostať k tomuto. Ak toto bolo predmetom tejto novely, tak by ma zaujímalo, že akým spôsobom, lebo keď máte netto cenu, to znamená, že predávam za desať euro, ale dávam spätný bonus 30 %, čiže v skutočnosti predávam za sedem a na konci roka tie tri eurá krát počet kusov vrátim späť. Čiže predávam za sedem. Teraz budem predávať za sedem, už si neviem vyjednať lepšiu pozíciu, musím si ju vyjednať v cene, čiže ten, kto bude predávať za sedem, bude mať lepšiu pozíciu. Ten, kto bude predávať za osem, bude mať horšiu pozíciu na pulte, nebude v uličkách a podobne, lebo, prirodzene, niekde si musíš zaplatiť tú svoju pozíciu, ktorú máš, však tú ti ten obchod zadarmo nedá. Prečo by nám mal dať jednému v uličke, kde chodí každý zákazník, teda v strede, alebo dať niekde dole na pult, kde sa nepozrie ani každý štvrtý? Takže táto segmentácia tam bude. To sa bude musieť preniesť do ceny, to bude veľmi zaujímavé, ako sa s tým trh vysporiada. Dobre, čiže predáva sa za, kupuje sa za sedem, predáva sa povedzme za jedenásť, čiže tá marža je väčšia. Prirodzene, zisk by mal byť väčší. Prirodzene by mala byť daň z príjmu aj DPH by mala byť vyššia. No nevidel som to v kvantifikácii v dôvodovej správe. Videl som len, že príjem bude z pokút. Tak teraz sa pýtam, pretože toto by som vedel vidieť ako pozitívnu črtu tohto zákona, že ak už teda tým obchodníkom beriem, pardon, nie obchodníkom, beriem tým dodávateľom, čiže výrobcom, prvovýrobcom beriem ten nástroj z rúk, tú páku, ktorú mali, lebo oni dostanú toľko isto peňazí, oni peňazí dostanú toľko isto, len nebudú mať tú páku tých spätných bonusov. Tak sa pýtam, že či toto teda zafunguje, že tie marže, ktoré doteraz boli účtované nejakými zahraničnými firmami, tieto spätné bonusy, mali by teraz byť účtované slovenskými matkami, lebo už nebudú tieto služby poskytované za logistiku a marketing, musí sa to všetko naceniť do tej ceny, musí sa to dobre nakalkulovať, čo môže byť trošku riziko, ale však dobre, s tým sa obchodníci vedia vysporiadať. Ale zaujíma ma, aký bude príjem do štátneho rozpočtu z tohto kroku a či nejaký bude, lebo inak úplne nevidím tu nejaký zmysel. Takže toľko k tomu. Preto si myslím, že aj tá dôvodová správa, a vidím to naozaj u mnohej legislatívy, že tá dôvodová správa je skôr napísaná pro forma a ani vo vystúpeniach predkladateľa nevidím dostatočné vysvetlenie. A považujem to za trochu neúctivé voči tomuto plénu, lebo my sme zákonodarci, ktorí o tom máme rozhodovať. Ak máme rozhodovať nielen na základe toho, či to je koaličný alebo opozičný návrh, ale na základe naozaj obsahu, tak mala by tam byť veľmi kvalitne urobená jednak kvantifikácia, ale aj dôvodová správa. Takže ešte by som chcel krátko zareagovať aj na to, čo vlastne sme sa bavili aj na výbore, keď sme preberali tento zákon, a vlastne tá generálna klauzula neprimeranej podmienky, tak vlastne sme aj s pánom Lapšanským sa o tom bavili a tá definícia alebo teda to vysvetlenie, nie definícia, to vysvetlenie bolo podané také, že svojím spôsobom štát teraz berie tie opraty do rúk a on bude rozhodovať. Ale toto je naozaj už výrazný zásah do trhového mechanizmu, kde štát sa stavia do roly sudcu a on povie, že kedy sa má čo diať. Lebo to už je potom riadené hospodárstvo. To sme tu mali 40 rokov. Nemalo to dobré následky a museli sme od neho odísť. Ten trhový mechanizmus, áno, sme si vedomí toho, že sú odvetvia, ktoré musia byť regulované, že tá neviditeľná ruka, ako ju pomenoval pán Smith, nie vždy úplne funguje, pretože ani ľudia úplne nefungujú ideálne. Ale zase musí to mať určité, určité hranice. A preto toto riadené hospodárstvo je veľmi nebezpečné, ak si človek alebo nejaký úradník myslí, a teraz nechcem sa nikoho dotknúť, ale v zmysle toho, že ja budem rozhodovať o tom, aké dám represie, že represiami niečo vyriešite. Obchod, som povedal, nikdy nebude fér. Obchodníci sú jedni z najmazanejších ľudí, jedni z najmazanejších. Naozaj, obchodníci, ak niekto je, tak obchodníci sú špička tej mazanosti. A to je dobré, pretože o tom to je. To je ich profesia. Oni každým dňom hľadajú spôsob, ako zarobiť viac. Každý deň si na tom lámu, lámu rozum. Takže z tohto dôvodu sú v tom najlepší. A preto si myslím, že akékoľvek takéto represívne, radikálne zásahy do trhového hospodárstva sú nezdravé, sú škodlivé a ide sa na to zo zlého konca. Ako som povedal, ten princíp je v tom, že my potrebujeme pomôcť našim výrobcom, našim poľnohospodárom, aby obstáli v širokej konkurencii, ktorí sa, ktorí, v ktorom sa vstupom do Európskej únie a do voľného trhu ocitli. Oni sa tam zrazu ocitli a neboli na to pripravení a to prostredie ich zožralo. A preto máme ten následok, aký máme. A vláda to neriešila, to som hovoril na začiatku, teraz sa to snaží riešiť od konca a som sám zvedavý, ako sa vám bude v tom dariť, ale ja naozaj vidím tú poctivú prácu v tom, že ideme od podstaty, tam, kde ten problém nastáva. A to je konkurencieschopnosť našich podnikateľov. Pretože to nie je neférové, že nemecký výrobca dokáže predať za štyri eurá v Nemecku a za euro predá zbytok na Slovensku. To nie je neférové. To je fakt. To je krutý fakt. A pokiaľ slovenský výrobca nebude vedieť predať v Nemecku tiež za štyri eurá, tak potom bude musieť predávať ten zbytok za dve. A to sa veľmi ťažko konkuruje, keď váš vedľajší konkurent vám predáva za euro. Proste toto sa veľmi ťažko konkuruje a ktorí rozumiete obchodu, tak viete, o čom hovorím. Takže ja by som určite teda požiadal predkladateľov, aby možno mi vysvetlili teda, ako zafunguje ten, to zrušenie, teda to, prechod na tú netto cenu a ako to zafunguje na príjem do štátneho rozpočtu a na daň z príjmu, lebo by sa tie zisky mali automaticky navýšiť. Ak nie, tak by ma zaujímalo, že ako to teda bude fungovať, či tam teda bol únik cez tieto služby, cez nejaké zahraničné firmy, ako som teda čítal v dôvodovej správe a ako to tam bolo avizované. A; ešte pozriem, či som niečo nezabudol. Nie, nie. Pozmeňovací návrh nie, nie, nie, ešte nie. Myslím, že toto sa nedá pozmeniť tak, aby to zafungovalo. Takže teda to dovysvetlenie by som privítal. A naozaj chcem vyzvať, pani ministerka, aj tento posledný rok, ktorý ešte do volieb máme, možno nehľadať nejaké také rýchle riešenia a naozaj chytať veci za chvost, ale vyhrnúť si rukávy, nehľadať možno mazané riešenia, ktoré nejakým spôsobom niečo urobia, ale; viete, ja sa tiež stretávam s tými výrobcami. A musím povedať, že ja dostávam od nich spätnú väzbu a; ale teraz stretávam sa z rôznych segmentov, aj s výrobcami mäsa, mlieka a podobne, a musím vám povedať veľmi otvorene, že nefunguje to. Naozaj tá selektívnosť tu funguje veľmi silno a sú tzv. vyvolení, ktorí tú pomoc dostanú, a sú tzv. nevyvolení, ktorí sa k nej dopracovať nevedia. To sú tí, ktorí nemajú telefónne čísla na tých správnych ľudí a podobne. Toto tu, žiaľ, na Slovensku funguje už od asi 50. rokov, kedy to tu komunisti začali veľmi prakticky zavádzať. Možno ešte, Tónko hovorí, že ešte možno aj dlhšie. Neviem, kýva hlavou. Ale ťažko povedať. Áno, je možné, že toto je nejakým spôsobom nátura ľudstva, ale sú vyspelé spoločnosti, kde sa to podarilo vykoreniť do takej miery, že tá férovosť ako-tak funguje. A ešte ma zaujal rozhovor s pánom Lapšanským minulý rok, kedy hovoril, že, novinár sa ho pýtal na to, ak mám ešte päť minút, že problém je, problém je, že tí prvovýrobcovia naozaj sa sústredia na kukuricu, repku a pšenicu. Áno, toto je náš problém, že máme výrobu s veľmi nízkou pridanou hodnotou. A že sa vám nedarí teda ich ako keby povzbudiť na to, aby išli do vyššej pridanej hodnoty. Ale povedzme si na rovinu, však o tom tu boli už mimoriadne schôdze. Naozaj to, že sa, že naše polia ležia úhorom a že sa tam proste naozaj vysadia, to je tiež treba hľadať mechanizmy. A ja nechcem do toho až tak moc hovoriť, lebo toto neni úplne moja parketa. Ale myslím si, že aj tuto je schovaná časť problému a treba hľadať, ako toto rozbiť, ako naozaj priniesť na Slovensko nielen v priemysle, aby sme boli montážnou dielňou, ale naozaj prinášať prácu s vyššou pridanou hodnotou. Pretože budeme mať vyššie tržby, budeme mať vyššie mzdy, budeme mať väčšiu radosť z práce. Toto je to, čo potrebujeme a toto prospeje Slovákom, toto prospeje slovenskému rozpočtu, toto prospeje Slovensku. Takže tam hľadajme problémy. Nerobme nepoctivé a, by som povedal, také skratkovité kroky, ale pomôžme naozaj Slovákom postaviť sa na nohy v tých náročnejších odvetviach. Svet to robí. Mnohé krajiny, ktoré išli, či už Írsko, India alebo iné, ktoré začínali z horšej východzej pozície ako my, sú dnes ďaleko pred nami, pretože si vyhrnuli tie rukávy. A ja vás vyzývam, aby ste aj tento posledný rok nepustili opraty, pretože je predvolebný a ideme len rozdávať dukáty, ale naozaj vyhrnuli si ruky a využili všetko pre to, aby s tou prichádzajúcou recesiou, ktorá tu bude, o ktorej všetci už hovoria, aby nás to nejako nevyfackalo, ale aby sme vedeli využiť tento pokles na ďalší rast, pretože ľudí máme šikovných a pracovitých. A to vidíme, na Slovensku máme ešte stále dosť poctivých podnikateľov, ktorí chcú vidieť tú nádej v tom, že nebude tu tá selektívnosť a že nebude tu to o tom, kto na koho má telefónne číslo, ale bude to o tom, že kto ako sa snaží, tak ten dostane šancu. Ďakujem pekne, skončil som.