Kažimír, Peter, podpredseda vlády a minister financií SR (2014-11-26):
Ďakujem veľmi pekne za možnosť prehovoriť. Naozaj moja účasť počas posledných dvoch dní rokovania Národnej rady na prerokovaní tohto bodu nie je náhodná. Vychádza z toho, že jednak som alebo rezort financií je spolu s rezortom zdravotníctva spolupredkladateľom tohto návrhu, a vychádza to aj z toho, že naozaj v spolupráci rezortov práce, rezortu zdravotníctva, rezortu financií sme spolupracovali na tvorbe nového nástroja, nástroja, ktorý má zásadným spôsobom zmeniť odvodový systém na Slovensku s nasmerovaním na plnenie cieľa lepšej a jednoduchšej zamestnanosti na Slovensku. Totiž myslím si, že všetci sa v tejto snemovni zhodneme na jednej veci, a to je tá vec a naozaj naprieč vládami rôznych politických zafarbení vidíme na našich makroekonomických ukazovateľoch, ktorých súčasťou, samozrejme, je aj výška nezamestnanosti, že Slovensko naozaj patrí historicky a dlhodobo ku krajinám, ktoré majú problém so štrukturálnou nezamestnanosťou, problém s nízkou zamestnanosťou a problém, myslím, že s obsadením druhej priečky v tom nepríjemnom zozname podiel dlhodobo nezamestnaných na celkovom počte nezamestnaných. Máme tu naozaj tisícky ľudí, ktorí aj pod vplyvom hospodárskej krízy za posledných 6 rokov stratili prácu, to znamená nie je to len výsledkom vlastného rozhodnutia, ale výsledkom proste okolností, ktoré nastúpili zvnútra a zvonku, stratili títo ľudia prácu a ocitli sa mimo trhu práce, strácajú návyky a sú čoraz ťažšie zamestnateľní z pohľadu záujmu trhu práce o ich výkon, o ich schopnosti a znalosti. Pravdou aj je, že nielen Slovensko, ale aj ďalšie krajiny sa musia vysporiadavať s problematikou, ktorá sa v angličtine volá tax wedge alebo daňový klin, to znamená vyššie a neférové daňové a odvodové zaťaženie nízkopríjmových skupín. Problémom je, samozrejme, aj schopnosť rekvalifikovať týchto ľudí a pripraviť ich na trh práce tak, aby boli za náklady práce, ktoré z hľadiska našej legislatívy sú povedzme minimálne, ak hovoríme o minimálnej mzde, stále z pohľadu ich užitočnosti, týchto ľudí, pre zamestnávateľov vysoké. Nachádzame sa v situácii, kde po vyše 20 rokoch fungovania nového moderného Slovenska sme sa dožili mnohých deformít, mnohých deformácií na trhu práce a je to výsledkom, samozrejme, aj sociálneho inžinierstva mnohých vlád. Ja uznávam a môžem prijímať aj legitímnu kritiku z pohľadu, že aj tento nástroj niektorí z vás môžu označiť za sociálne inžinierstvo. Ale chcem podotknúť, že naozaj za posledných vyše 20 rokov slovenský trh práce bol predmetom deformácií z pohľadu preferovania tých alebo iných skupín. Máme tu zamestnancov, ktorých je drvivá väčšina na trhu práce, máme tu skutočných živnostníkov, máme tu falošných živnostníkov, ľudí, ktorí boli zo zamestnaneckého pomeru vytlačení motiváciou nižších odvodov a daní do sféry živnostenského zamestnania a, samozrejme, dokonca často tlačení aj zamestnávateľmi, lebo to bolo proste fifty-fifty biznis z pohľadu toho, pre koho sa to malo javiť výhodné. To znamená, máme tu naozaj časť tzv. falošných živnostníkov, ktorí stratili ochranu, pracovnoprávnu ochranu a sú vystavení z pohľadu štátu na samoživiteľstvo a s týmto osudom sa musia vysporiadavať. A zároveň na druhej strane stratil tú pracovnoprávnu ochranu a stratili ďalšie výhody, a nie, nie vždy dobrovoľne. Nie vždy dobrovoľne. No a máme tu ďalší fenomén, a to sú eseročky alebo jednoosobové eseročky. To je fenomén, s ktorým my sa snažíme aj z hľadiska úprav v daňovom systéme vysporiadavať. To už je proste tá vyššia a sofistikovanejšia forma minimalizácie daňových a odvodových nákladov. Takže hýbeme sa v tomto trojuholníku, v tomto začarovanom kruhu a trojuholníku z pohľadu riešenia tej dilemy, koľko majú zamestnávatelia a zamestnanci zaplatiť a aké majú naproti tomu benefity prostredníctvom verejných služieb. A máme tu ešte ďalší parameter, ktorý je z mojej polohy ministra financií dnes kľúčový, a to je konsolidácia verejných financií. To znamená, snaha nezísť z cesty, ktorej cieľom je vyvážené hospodárenie štátu z hľadiska základného bežného fungovania, pretože strednodobý cieľ, tzv. MTO, ktorý máme splniť v roku 2017 na úrovni polpercentného štrukturálneho deficitu, neznamená nič iné, len to, že štát by mal z hľadiska plnenia svojich základných funkcií hospodáriť vyrovnane. A myslím si, že sme z hľadiska aj mentalitného nastavenia Slovákov z hľadiska konsenzu ku členským krajinám eurozóny sa dohodli, že toto je správna cesta. Jej taktovanie, jej časovanie môže byť predmetom diskusií a vidíme, tieto diskusie sú vyvolané aj v ďalších krajinách, oveľa väčších a vplyvnejších krajinách eurozóny. Ale pravdou je, že odpoveďou kľúčových hráčov, ekonomických lídrov v jednotlivých krajinách eurozóny bola zhoda o tom, že toto je liek na odpoveď krízy, dlhovej krízy krajín, krízy finančného sektoru a krízy, ktorá sa dnes prenáša a je reálne prítomná v Európe do formy sociálnej krízy z pohľadu počtu 16 mil. nezamestnaných, ktorí tu pred krízou neboli. Chcem len podotknúť a všetci to určite alebo mnohí z vás to určite dobre viete, že celé roky Slovensku je odporúčané od Európskej komisie, od OECD, od Medzinárodného menového fondu, aby sme sa zaoberali vysokým odvodovým zaťažením nízkopríjmových skupín. A nie je to úloha, ktorú sme dostali proste zvonku a ktorú vytrvalo prehliadalo niekoľko vlád. Je to z pohľadu vlády, ktorá má zodpovednosť za, za kvalitu života ľudí v tejto krajine, v tomto čase správne rozhodnutie, pretože aj v roku 2014 vidíme efekty možno riskantného rozhodnutia, ale nakoniec rozhodnutia vlády, ktoré sa rozhodlo v roku 2014, nepokračovať v štrukturálnej konsolidácii, ale máme tu v roku 2014 naozaj fiškálnu expanziu. Ale máme tu aj odpoveď na túto fiškálnu expanziu. V roku 2014 sa nám po dlhých rokoch prebudila domáca spotreba, v roku 2014 sa nám po dlhých rokoch prebudili súkromné investície, ktoré pomáhajú lepšej kvalite ekonomického rastu v tejto krajine, ktorej nominálne čísla sú naozaj veľmi slušné, možno môžete povedať, že sú slabé v porovnaní s predkrízovým obdobím, ale sú veľmi slušné v pokrízovom období aj v porovnaní s ďalšími krajinami eurozóny, ale aj v porovnaní s krajinami nášho, priestoru strednej Európy a Višegrádskej štvorky. A tu neprišlo, to nie len proste náhoda, nie je náhoda, že dva-tri štvrťroky za sebou sa nám darí udržiavať ekonomický rast, domácu spotrebu v situácii, keď náš kľúčový obchodný partner Nemecko má problémy. Sú dokázateľné, neprejavili sa zatiaľ na trhu práce Nemecka, ale prejavili sa v strate, v malých stratách zahraničného dopytu a v oslabení priemyselnej výroby v tejto krajine. Napriek tomu, napriek tomu, že tu máme empirické zistenia, že takéto ochladenie ekonomické sa po niekoľkých mesiacoch, po štyroch až piatich mesiacoch dostavujú z Nemecka aj na Slovensko, v tomto prípade, v tomto roku sa tak nestalo. A prečo sa to tak nestalo? Pretože nám podarilo oživiť domácu spotrebu. A my v tejto situácii chceme v tejto politike pokračovať aj budúci rok a to je jeden z dôvodov, prečo sme sa v lete rozhodli politicky oznámiť a následne veľmi usilovne sme sa rozhodli pracovať na návrhu, ktorý dnes vidíte v legislatívnej podobe. Zaznelo tu mnoho kritiky z pohľadu legislatívnej čistoty, z hľadiska toho, že tento zákon je prijímaný v skrátenom legislatívnom konaní. Tu musím odpovedať mnohým právnym puristom, že sú falošní z pohľadu toho, z pohľadu toho, čo sa tu dialo počas minulých vlád. Ja poznám názor pána poslanca Kadúca, že to, že sa tu dialo v minulosti, sa tu nemusí diať aj v ďalšom. Ale ja naozaj považujem nástroj skráteného legislatívneho konania ako jeden z nástrojov, ako dostať do, do právne účinnej a platnej podoby také, také legislatívne zámery, kde, kde rýchlosť času má prednosť pred, pred dlhodobými, často aj politickými debatami. Pán poslanec Mihál správne spomenul, že už v lete rezort financií publikoval a zamestnávateľom, kľúčovo zamestnávateľom začiatkom septembra predstavil model tohto opatrenia. My sme, samozrejme, potrebovali na konkrétnych číslach predstaviť opatrenie v podobe, ako by malo a mohlo fungovať. Ja si myslím že aj návrh pozmeňovacích návrhov, s ktorými niektorí poslanci prichádzajú, sú dôkazom toho, že pre nich táto téma nie je nová. Verejná diskusia o odpočítateľnej položke trvá niekoľko mesiacov. Tento legislatívny návrh sa vo svojej filozofii v zásade neodlišuje od zverejneného návrhu, v technických detailoch je možno dotiahnutý a ide ďalej, ale to už je kompetencia kľúčovo tých ľudí, ktorí zodpovedajú za, v danom prípade za zdravotné odvody ako také. Chcem podotknúť, že príčinou toho, prečo je to v tejto zrýchlenej podobe, je rezort financií, priznávam tú zodpovednosť, beriem na seba a ten dôvod je snáď veľmi pochopiteľný. Nemusíte s ním súhlasiť, ale my sme naozaj do poslednej chvíle nevedeli zodpovedne nastaviť parametre z pohľadu toho, aby sme splnili ciele fiškálnej konsolidácie. To znamená, my sme naozaj čakali na posledné dáta z makroekonomického vývoja, na posledné dáta zverejnené Štatistickým úradom vývoja rastu našej ekonomiky, ale aj štruktúry našej ekonomiky za tretí štvrťrok tohto roku. Viete, že sme upravovali našu makroekonomickú prognózu aj na budúci rok, pretože obdobie, v ktorom žijeme, nie je stabilné. Ani prostredie, v ktorom žijeme, nie je stabilné. Takže za týmto váhaním nebola neznalosť a neschopnosť, ale zodpovednosť z pohľadu toho, aby sme boli schopní sa postaviť za návrh, ktorý sme schopní zaplatiť, na ktorý máme fiškálny priestor, bez toho, aby sme ohrozili trajektóriu splnenia základného cieľa, a to je vyrovnať rozpočet v roku 2017. A parametre, ktoré máte dnes na stole, tomuto zodpovedajú. Určite si všimli, že pôvodný návrh rátal v podstate s pásmom, s platovým pásmom uplatňovania tejto položky od sumy 380 do úrovne asi 500 eur, ale naozaj posledné čísla a konkrétny technický návrh tam umožnil v podstate za tie isté peniaze alebo za objem podobných peňazí, podobnej sumy peňazí predstaviť návrh, ktorý toto pásmo rozširuje až do úrovne 570 eur. Prečo tu hovoríme o týchto pásmach? Nie je to len tak, ako pán poslanec nás obviňuje z teatrálnosti alebo z nejakých divadelných úspechov. Kľúčový zámer je to, aby sme odpočítateľnú položku nenastavili veľmi strmo, o tej strmosti tej krivky sa môžeme baviť, či je dostatočná, alebo nie je dostatočná, ale pravdou je, že ak máme minimalizovať reálne hroziace škody z pohľadu manipulácií a špekulácií, tak ako ich aj pán poslanec Mihál označil ako za možné, ja ich považujem za prípustné a možné, nie za prípustné, za možné, ale tým, že sme natiahli to pásmo až do 570 eur a ten rozdiel po eurách sme v podstate, sme zväčšili, tak z tohto pohľadu sme sa snažili minimalizovať špekulatívne zámery zamestnávateľov možno vo vzájomnej výhodnej hre aj so zamestnancami. Tento jav sa úplne vylúčiť nedá, ale áno, tým, že to pásmo je čoraz širšie, sa dá čoraz viac minimalizovať. Mali sme na výbore pre financie a rozpočet dvakrát debatu k tejto téme, v podstate sme predbehli legislatívnu podobu zámeru, bavili sme sa k filozofii. Ja vnímam aj odlišné koncepty, nechcem ich teraz označovať za elitárske prístupy, chcem ich označiť za príspevok k debate a chcem snáď odpovedať na niektoré zdesené otázky. Prečo sa napríklad odpočítateľná položka neuplatnila v sociálnom systéme, na sociálnych odvodoch? Možno by to bolo férovejšie z pohľadu toho, že tí, ktorí by platili nižšie alebo žiadne odvody, by tým pádom mali menšie výhody zo sociálneho systému, lebo v sociálnom systéme by sa to dalo pomerne nastaviť. Prekážka je však veľmi technická a veľmi jednoduchá. Pri sociálnych odvodoch nemáme zatiaľ funkčný systém ročného zúčtovania. Keďže ho nemáme funkčný, museli by sme ho nahradiť obrovskou byrokratickou obštrukciou, ktorou by sme, samozrejme, znehodnotili cieľ tohto nástroja a znechutili by sme ja zamestnancov a zamestnávateľov, pretože by sme ich museli vystaviť obrovskej administratívnej štrapácii, ak to tak ľudovo nazvem. Viete, že aj zúčtovanie, ročné zúčtovanie zdravotných odvodov prešlo svojimi detskými chorobami a pôsobilo ako výbuška, ako rozbuška pri rokovaniach so zamestnávateľmi, pretože ich to veľmi zaťažovalo. Vieme, že ročné zúčtovanie zdravotných poisťovní sa podarilo dostať na sofistikovanú úroveň elektronickej komunikácie a relatívne malého administratívneho zaťaženia, a preto sme sa rozhodli urobiť toto opatrenie v priestore zdravotného poistenia, aj keď sme vedeli, že zase vytvárame iné riziká, ktoré tu zase pomenoval pán poslanec Novotný, a veľmi citlivo, verte mi, na tieto riziká reaguje aj pán minister zdravotníctva Čislák, takisto jeho predchodkyňa alebo kolegovia z rezortu zdravotníctva a zo zdravotných poisťovní. Inak podráždený hlas zdravotných poisťovní je prítomný na verejnosti aj teraz, ale treba si vyložiť obsah tejto podráždenosti a ciele, ktoré touto kritikou zdravotné poisťovne nastoľujú. Chcem vás ubezpečiť, že technické riešenie je vám predstavené aj na základe úzkej komunikácie so zdravotnými poisťovňami. Ak hovoríme o zdravotnom poistení, tak sa snáď zhodneme na tom, že zdravotné poistenie je naozaj fakticky daňou, je solidárnou daňou na rozdiel od sociálnych odvodov, kde ten systém je postavený viac na alebo sčasti aj na zásluhovosti, teraz by som už ani nehovoril viac na zásluhovosti, ale sčasti na zásluhovosti. Preto tento nástroj použitia v zdravotných odvodoch sa nám zdá jednoduchší a zrozumiteľnejší. Ak hovorím technickým jazykom, tak, samozrejme, nemôžem opomenúť ale tie kľúčové ciele, ktoré tento nástroj má a môže plniť. Naozaj sa nám v kombinácii so zavedením odpočítateľnej položky podarilo zaviesť a realizovať historické zvýšenie minimálnej mzdy. Ja viem, že pre časť politického spektra je téma minimálnej mzdy veľmi citlivá. A veľmi. A je proste predmetom pravidelných debát medzi ľavicou a pravicou a je dokonca predmetom aj často napätej komunikácie medzi jednotlivými rezortmi všetkých vlád, lebo rezorty financií majú zväčša iný názor na to ako rezorty práce aj na Slovensku, ale aj v zahraničí. Pravdou ale je, že historicky asi prvýkrát sa rezort financií postavil za nárast tejto minimálnej mzdy o 8 %. A vysvetlím aj prečo. Pretože v kombinácii s odpočítateľnou položkou tento nárast znamená skutočný, zmysluplný a signifikantný nárast čistého disponibilného príjmu nízkopríjmových zamestnancov, ktorý, samozrejme, má pozitívny následný dopad na domácu spotrebu, pretože pri tejto kategórii ľudí je relatívne nízka sporivosť. Z tohto pohľadu to je pozitívne a prospešné pre maloobchodné tržby pre rozvoj služieb, pre rozvoj živnostníctva, pre trhovú ekonomiku ako takú. Tento systém v kombinácii s ďalším opatrením, ktorý môžeme nazvať medzitrh práce alebo odborne súbeh práce a poberania dávky, znamená zásadnú motiváciu pre ľudí, ktorí sú schopní pracovať, ale pri mzde, ktorá možno zodpovedá a možno aj právom zodpovedá ich schopnostiam, je pre nich ťažké odtrhnúť sa od dávok, ktoré im nezabezpečujú vysokú kvalitu života, ale zabezpečuje im prežitie. Čiže kombinácia týchto opatrení vzďaľuje v podstate ten minimálny čistý disponibilný príjem takéhoto človeka od dávok, ktoré, na ktoré má automaticky z hľadiska legislatívy nárok, čo podľa nás naozaj zlepšuje atraktivitu schopnosti zamestnanca a ochoty zamestnanca takýchto ľudí a takéhoto človeka. Pravdou aj je, že rekordné zvýšenie minimálnej mzdy a možné navýšenie nákladov práce je minimalizované alebo je v podstate úplne vynulované kombináciou odpočítateľnej položky a navýšenia tejto mzdy, pretože, poviem vám čísla, keby sme navýšili minimálnu mzdu o 8 % bez odpočítateľnej položky, tak čistý príjem zamestnanca by stúpol o 20 eur a náklady, náklady práce by sa zvýšili o vyše 30 eur. Ak to skombinujeme s týmto opatrením, nárast čistej mzdy bude o 32 eur a náklady práce budú totožné s nákladmi práce na človeka s minimálnou mzdou, ktoré majú aj zamestnávatelia aj dnes. Z tohto pohľadu je to významné opatrenie a najviac sa odzrkadľuje naozaj na úrovni minimálnej mzdy. Ale ak si pozriete distribúciu dopadov tohto nástroja na zamestnancov a zamestnávateľov v tých ďalších pásmach mzdy, medzi 380 eurami a 570 eurami, tak ten väčší pozitívny dopad je na náklady práce, teda má z nich väčší profit, väčší benefit zamestnávateľ ako taký. Celková distribúcia je 49 % : 51 %, 49 % v prospech zamestnancov, to znamená, povieme, zo 150 mil. eur, o ktorých hovoríme, cca 74 mil. v prospech zamestnancov, o toľko viac peňazí zostane vo vreckách nízkopríjmových zamestnancov a 51 %, cca 76 mil. eur v prospech zamestnávateľov. Samozrejme, že tá opäť distribúcia a adresnosť rozdelenia týchto peňazí nie je plošná, ale smeruje k zamestnávateľom, ktorí zamestnávajú takýto typ zamestnancov, čiže nie je to plošný benefit. A tu si myslíme, že je to, že je to fér, a z tohto pohľadu očakávame aj od pravice, že vie pomenovať, lebo keď hovoríme o druhej strane, ak prichádzame s návrhmi, ktoré zvyšujú daňové zaťaženie alebo zvyšujú objem daní, ktoré plynú do štátu, tak som predmetom kritiky z pohľadu toho, že berieme peniaze z ekonomiky. Ale v danom prípade 150 mil. eur v podobe fifty-fifty v prospech zamestnancov a zamestnávateľov vraciame do ekonomiky. Takže predpokladám, že predstavitelia pravice majú dosť priestoru na to, aby vedeli povedať, ako vedia firmy tieto peniaze využiť. A my tvrdíme, že tieto peniaze využijú buď kľúčovo na to, čo chceme, na zvýšenie zamestnanosti, na tvorbu nových pracovných miest, možno aj na zvýšenie platov, aj to je proste možné, čo je zase pozitívne pre ekonomiku ako takú, alebo na investície, na zvýšenie konkurencieschopnosti, ktoré je takisto potrebné kľúčovo v oblastiach, o ktorých hovoríme, ak hovoríme o firmách, ktoré zamestnávajú nízkokvalifikovaných ľudí, tak kľúčovo ide o oblasti, ktoré nie sú veľmi konkurencieschopné a potrebujú investície na to, aby vedeli súťažiť. Čiže toto je popis cieľov, na ktorých sa snáď zhodneme. Na nástroji, som pochopil, sa nezhodneme a neviem, do akej miery je to predmet racionálnej kritiky a do akej miery je to len politická póza so snahou odlíšiť sa. Ja som ochotný veriť, že vo väčšej miere je to, je to odborná kritika z pohľadu videnia nástrojov, ktoré majú sa uplatňovať na trhu práce, z pohľadu toho, čo je efektívnejšie, čo je lepšie a čo je dlhodobo udržateľnejšie. Ja len s plnou vážnosťou prehlasujem, že tento nástroj neohrozí udržateľnosť verejných financií, že má pomôcť lepšej kvalite a štruktúre ekonomického rastu, má pomôcť zamestnanosti a na konci dňa, lebo to všetko vám môže znieť tak technicky a odtrhnuté od ľudí, má pomôcť k zlepšeniu životnej úrovne ľudí, ktorí nie vždy z vlastnej viny boli, sa ocitli mimo trhu práce a častokrát s tragickým dopadom aj na osud ich rodín. Poznáte ma z pohľadu toho, ako rezort financií posledné roky je schopný akceptovať kritiku a je schopný nechať priestor podieľať sa na svojich návrhoch aj opozíciu, aj odbornú verejnosť. Ja si myslím, že som to naposledy dokázal a zase raz dokázal aj pri novele zákona o dani z príjmov, kde prešlo mnoho pozmeňujúcich návrhov aj z lavíc opozičných poslancov. To isté platí aj pri tomto návrhu, aj keď, samozrejme, nemôžem, nemám posledné slovo, lebo posledné slovo má minister zdravotníctva ako predkladateľ zákona, ktorý mu z hľadiska kompetencií patrí. Chcem len podotknúť, že napriek kritike, ktorá sa nepočúva dobre, samozrejme, najvyšším cieľom je prijať opatrenie, ktoré nemá technické chyby a ktoré má splniť, maximálne splniť ciele, na ktoré je nastavené. Z tohto pohľadu aj napriek krátkosti času prijmeme každé opatrenie, každý návrh, ktorý má hlavu a pätu a má zmysel a naozaj odhaľuje a odhalí technické problémy, ktoré sa v legislatíve vytvoriť mohli. Z pohľadu slušnosti musíme povedať aj to, že počas rozpravy som asi – nie veľmi verný svojej častej racionálnosti a schopnosti prijímať aj kritické názory – porušil rokovací poriadok a prerušil som príspevok pána poslanca Mihála, za čo sa ospravedlňujem aj vtedy predsedajúcej pani podpredsedníčke Národnej rady, za to, že ma musela riešiť, a ospravedlňujem sa z hľadiska formy aj pánovi poslancovi Mihálovi, lebo som porušil rokovací poriadok. Naozaj sa za to verejne ospravedlňujem. Z pohľadu obsahu mojej kritiky musím pomenovať, prečo sa tak stalo, a to je náš taký permanentný spor s pánom Mihálom, pretože ja ho mám ako uznávaného odborníka v odvodových systémoch, ale veľkého aj propagátora týchto systémov, samozrejme, aj na verejnosti, čomu sa venuje a čo považujem za misionársku činnosť. Máme odlišný názor ale na to, čo z pozície ústavného činiteľa môžeme hovoriť a čo máme hovoriť, pretože on tvrdí, že odhaľuje chyby, a stojí si za tým, mali sme potom aj osobný rozhovor, ja tvrdím, že chodí po zábradlí z pohľadu toho, že ak pomenúva možné správanie mimozákonné, podotýkam, mimozákonné až nezákonné správanie ľudí a podnikateľov a zamestnávateľov a právnických osôb a firiem, že sa zahráva s ohňom, pretože môže, možno nechtiac, dávať návod na takéto správanie. To bol dôvod, prečo, prečo som v danom momente sa vyjadril ako vyjadril, a myslím, že v tomto spore, na ktorý snáď máme názor, budeme aj ďalej pokračovať a som len ochotný uznať jeho argumentáciu, že to nerobí s vedomím toho, aby šíril takúto informáciu, ale s ohľadom alebo s cieľom na to, aby takýmto veciam zabránil. Čaká nás ešte rokovanie výborov a potom druhé čítanie. Chcem vás len úplne na záver požiadať, aby ste boli schopní akceptovať, že toto opatrenie je súčasťou ďalších opatrení, pomenoval som ich tu, medzitrh práce, to znamená súbeh dávky a mzdy, nárast minimálnej mzdy a zavedenie odpočítateľnej položky na zdravotné odvody a že táto kombinácia týchto troch opatrení naozaj nemá len svoje politické hľadisko, alebo tak ako tu niekedy bolo sarkasticky pomenované, mediálne hľadisko, ale že tým kľúčovým naším zámerom je reagovať na najväčší problém našej ekonomiky, a to je dlhodobá a štrukturálna nezamestnanosť nízkokvalifikovaných pracovníkov na našom trhu práce. Ďakujem. (Potlesk.)