Kubánek, Stanislav, poslanec NR SR (2011-04-05):
Vážený pán predseda, kolegyne, kolegovia, dámy a páni, otázky spojené s platmi a odmenami sú pochopiteľne veľmi citlivou témou. Hlavne ak sa týkajú volených reprezentantov a úradníkov. V tomto prípade dvojnásobne platí, že akákoľvek snaha o bulvarizáciu viac škodí, ako reálne pomáha riešiť problémy. Poslanci koaličnej Slobody a Solidarity sa rozhodli predložiť vlastnú novelu zákona, ktorou prvotne chceli zabrániť zadlžovaniu malých obcí. Vybrali sa cestou úpravy platových pomerov starostov a primátorov. Vhod im padli aj rozhodnutia niektorých zastupiteľstiev, ktoré bez súdnosti a zodpovednosti schválili starostom a primátorom ozaj kráľovskú výplatu. Médiá na to poukázali, no pozabudli na skutočnosť, že poslancov, dvíhajúcich ruky, si dobrovoľne zvolili občania v nedávnych všeobecných slobodných, tajných a rovných komunálnych voľbách. Nikto ich k tomu nenútil, chceli, a tak sa aj rozhodli. Vzniknutá situácia je preto ich problémom a výpadok financií na verejné služby v dôsledku astronomického zvyšovania starostovského platu je ich spoločnou starosťou. S takou razanciou, s akou našli dôvody na schválenie vysokého platu, minimálne s rovnakou by mali hľadať spôsoby na nápravu. Toto sú základné, pre mňa nedotknuteľné princípy samosprávnosti. Každé mesto, každá obec musí mať možnosti slobodne rozhodovať a niesť si za rozhodnutia aj plnú mieru zodpovednosti. Dlhodobo pôsobím aj v prostredí samosprávy a mám úctu k tomuto systému. Napriek tomu ma znepokojuje, že platové pomery starostov a primátorov sa opierajú o zákon z roku 1994. Ten je podľa môjho názoru prekonaný a nedostatočne reaguje na nové trendy. Územná samospráva sa za posledných desať rokov výrazne zmenila. Reforma verejnej správy ju koncepčne posilnila. Zriadením samosprávnych krajov sa jej pozícia v rámci systému verejnej správy výrazne upevnila. Na to všetko musí reagovať aj otázka platových pomerov. Nesmie byť zásahom do suverenity, ale do filozofie odmeňovania volených verejných funkcionárov. Starostovia a primátori idú do volebného súboja na štvorročné volebné obdobie, tak ako aj poslanci Národnej rady Slovenskej republiky, rovnako ako predsedovia vyšších územných celkov. Vedia, že volebný úspech sa o štyri roky môže, ale aj nemusí, zopakovať. Toho si musí byť vedomý aj každý v tejto sále, aj každý z ôsmich županov. Pri úvahách o platových pomeroch by sa na to nemalo zabúdať. Mestá, obce, samosprávne kraje a Slovenská republika sú rôzne ihriská, ale na každom z nich sa musí hrať podľa rovnakých pravidiel. Preto považujem selektívne skloňovanie platov iba niektorých priamo volených politikov za nesystémové, nespravodlivé a odkláňajúce sa od základnej myšlienky. Slovenská republika pre túto oblasť bytostne potrebuje jediné a univerzálne pravidlá. Také, ktoré budú rovnakým metrom pre všetkých. Zákon z dielne troch poslancov bol od prvopočiatku sprevádzaný viac chaosom, ako jasnou predstavou riešiť problémy. Veď si spomeňme na to, ako títo odborníci na samosprávu chceli zrušiť strop pre odmeňovanie. Po tom, čo boli z viacerých strán upozornení na nezmyselnosť svojho návrhu, začali pôvodný text upravovať, škrtať a dopisovať. Robili čokoľvek, ale márne. Nepresvedčili vládu, sklamali odborníkov. Zdiskreditovali myšlienky samosprávnosti. Načo to bolo dobré? Asi iba na to, aby strana s mizivým zastúpením v samospráve ukázala, ako veľmi tomu nerozumie. Už v úvode príspevku som načrtol cestu, ktorou by bolo potrebné ísť. Cesta štandardizácie a pravidlo rovnakého metra je zárukou toho, že samospráva si udrží dôveryhodnosť a v samospráve sa udržia kvalitní ľudia. Tak ako drvivá väčšina z vás, som presvedčený, že terajší historicky zaužívaný systém odmeňovania od buka do buka je legalizáciou chaosu a neporiadku. Jeho pokračovanie vidím aj v tomto návrhu vládnych poslancov. Dámy a páni, je potrebné stanoviť jasné pravidlá tak pri platoch, ako aj pri odmenách, pričom zákon musí zohľadňovať aj miestne špecifiká. Počet obyvateľov, ani vôľa či nevôľa zastupiteľstva, nemôžu byť jediným kritériom. Treba si všímať aj výšku ročného rozpočtu samosprávy, hodnotu majetku obce a jej zadlženosť. Tieto skutočnosti veľa napovedajú o ekonomickej sile, poskytovaní služieb a spoločenskej stabilite obce. Preto by mali zohrať úlohu pri rozhodovaní o plate aj odmenách. Ak sa obec nachádza na hranici maximálnej zadlženosti a starosta, obrazne povedané, drží kľučku od dverí k nútenej správe, potom by nemali existovať nielen úvahy o jeho odmenách, ale ani zákonné možnosti, ktoré by to teoreticky umožňovali. Ďakujem za pozornosť.