J. Mikuš, poslanec: (2007-11-28):
Teraz k rozpočtu. Rozpočtu verejnej správy na rok 2008 až 2010 možno na prvý pohľad vyčítať takmer presne to isté, čo kritizovala naša strana, ale aj opozícia pred rokom pri schvaľovaní podobného dokumentu. Vláda ťaží z vysokého hospodárskeho rastu, ktorý sama neovplyvnila, čo prináša vyššie príjmy štátneho rozpočtu, ale aj iných subjektov verejnej správy, najmä Sociálnej poisťovne, zdravotných poisťovní, samospráv. Keďže príjmy rastú a zvyšuje sa základňa na výpočet celkového schodku verejného sektora, deficit verejných financií klesá. Mohol by určite klesať rýchlejšie. Ja som to kritizoval aj v minulých rokoch, aj za našej vlády. Dnes dodatočné príjmy sa doslova a do písmena prejedajú. Rozpočtu chýbajú priority, ak za ne nepovažujeme napr. neobvyklú štedrú podporu jedného druhu podnikateľských činností, podnikania na pôde alebo vianočné príspevky pre dôchodcov. Ak vláda používa argument, že priority sú a je ich dostatok, tak potom v skutočnosti nie sú, lebo veľa priorít, to nie sú žiadne priority. O tom tu už dnes bolo hovorené. Vláda sa nevenuje oblastiam, ktoré sú veľmi dôležité na udržanie vysokého hospodárskeho rastu a zvyšovania životnej úrovne. Myslím tým najmä na školstvo, vedu, inovácie. Toľko všeobecný pohľad na vec, avšak pri podrobnejšom skúmaní predložených podkladov a iných vládnych aktivít si nemožno oproti minulému roku nevšimnúť niekoľko významných zmien, zmien k horšiemu. Všimnime si projektované príjmy verejnej správy na budúci rok a zistíme niekoľko skutočností. Chcem podčiarknuť alebo podporiť to, čo hovoril Ivan Mikloš vo svojom príhovore. A ocenil ministerstvo financií tým, že odhad príjmov sa deje na základe odbornosti, čo potvrdzujem, avšak daňové príjmy verejnej správy sú projektované oveľa napätejšie, ako to bolo v predchádzajúcich rokoch. Možno sa ministerstvo financií spolieha na lepší vývoj hospodárstva, ako uvádza vo východiskách, aby malo určitú rezervu. Nič to na veci ale nemení, že napätosť je vyššia ako v ostatných rokoch. Kým v roku 2005 boli skutočné príjmy o 29 mld. korún vyššie, ako sa očakávalo, v roku 2007 to bude len o 6 mld. a výsledok v roku 2008 je otázny. Čiastočne to avizujú aj odhady renomovaných inštitúcií v poradnom výbore pre makroekonomické analýzy k prognózam ministerstva financií. V minulosti bývalo bežné, že odhady ministerstva sa označovali za opatrné, konzervatívne, dnes sa prikláňajú skôr k hodnoteniu ako realistické. Prvý raz sa môže stať, že skutočné príjmy budú nižšie ako príjmy projektované. Ministerstvo financií siaha na rezervy. Z krátkej analýzy, ktorú som si urobil za predchádzajúce roky, vychádza relatívne nízka úspešnosť odhadu daní z príjmu fyzických osôb. Vyplýva to hlavne z neustávajúcich zmien v tejto oblasti. Je to hlavne najskôr zavedenie progresívnej dane, potom rovná dať, potom znova komplikovaná progresívna daň. Ďalej sú tu dopady zmien v sociálnej oblasti, daňové bonusy, nevypočítateľný objem darovania dvojpercentnej daňovej povinnosti. Systém daní z príjmov fyzických osôb by sa mal naspäť ustáliť, nielen pre lepší odhad príjmov štátu, najmä samospráv, kam väčšina z výťažku z týchto daní putuje, ale pre lepšie rozhodovanie a komfort občanov. Jednoduchý výpočet čistého príjmu motivuje občana usilovať sa viac zarábať, lebo si vie dostatočný čistý príjem ľahšie vypočítať. A vyššia aktivita občanov zas vedie k vyšším daňovým odvodom a zlepšuje príjmy samospráv. Veľkou neznámou pre daňové príjmy sú investičné stimuly. Tvorca návrhu rozpočtu verejnej správy túto neurčitosť sám priznáva. Citujem: „Otázna ostáva výška možného čerpania daňových úľav veľkých subjektov pôsobiacich v automobilovom a hutníckom priemysle, ako i prípadné poskytnutie daňových úľav existujúcim daňovým subjektom, pri ktorých by čerpaná úľava predstavovala výpadok na dani z príjmov právnických osôb, nakoľko v minulosti daň platili.“ Tvorca nespomína, či pri zostavovaní rozpočtu bral do úvahy už vlaňajšie odpustenie daní pri podpore 45 projektov za takmer 10 mld. korún, a rovnako neuvádza, ako sa bude správať pri návrhoch nových stimulov, o ktorých reálne uvažuje vláda. Na rozdiel od minulosti, keď zohrávalo aktívnu úlohu strážcu kasy ministerstvo financií, dnes sa dostáva do roly posluhovača vlády. V daňových príjmoch sa ráta s položkami, ktoré sú ťažko kvantifikovateľné. Ide najmä o nové príjmy, s ktorými sa počíta po zmene zákona o dani z príjmu ohľadne limitovania tvorby opravných položiek k pohľadávkam vrátane bánk a obmedzenia tvorby daňovo uznaných technických rezerv v poisťovniach. Ten zákon sme schvaľovali včera. Ministerstvo financií považuje za najväčšie riziko pre príjmy štátneho rozpočtu ceny energií. Sú dosť ťažko vypočítateľné, lebo súvisia so svetovým nepredvídateľným pohybom cien ropy. Navyše vláda sa ich umelo snaží udržiavať na nízkej úrovni, a to tým spôsobom, že nepriamo preberá funkciu regulačného úradu a napáda dodávateľov energií. Granty a transfery tvoria pätinu príjmov štátneho rozpočtu. V budúcom roku majú byť transfery v rámci verejnej správy vo výške 19 mld. korún. Tvorí ich najmä transfer zo štátnych finančných aktív. Ide o príjmy z dividend, z podnikov s majetkovou účasťou, Fondu národného majetku, ktoré sa po posilnení štátnych finančných aktív následne stanú príjmom štátneho rozpočtu. Štát čerpá dividendy dominantne z energetických firiem. Preto možno očakávať, že tlak vlády na znižovanie ziskov energetických firiem ohrozí aj podiely štátu na zisku. Podobne negatívne môže pre štát dopadnúť aj znižovanie zisku v dôsledku svetového rastu cien energií. Za zdvihnutie obočia stoja aktuálne výsledky vývoja verejných financií. Pri hodnotení troch štvrťrokov ministerstvo financií nehýri optimizmom. V komuniké k posudzovaniu materiálu vláda uvádza, že „by do konca roku 2007 nemalo dôjsť k žiadnym opatreniam nad rámec schváleného rozpočtu, ktoré by mali dodatočný negatívny dopad na saldo verejnej správy“. „Ministerstvo,“ opäť citujem, „nevidí priestor pre navýšenie výdavkov štátneho rozpočtu o povolené 1 % v zmysle zákona o štátnom rozpočte na rok 2007.“ Toto je vážny signál. Hospodárenie štátu sa vláde vymyká z rúk. Ak by nebolo ekonomickej konjunktúry, bolo by asi zle. Potvrdzuje sa, že daňové príjmy sú nezvyčajne napäté. Priznáva to samo ministerstvo financií. Hoci ekonomika rastie vysokým tempom, zvyšovanie dane tomu nezodpovedá, najmä čo sa týka dane z pridanej hodnoty. Jej výnos ministerstvo v priebehu roka už druhý raz korigovalo, celkovo takmer o 3 mld. korún. Nebezpečné sú aj dane z príjmov právnických osôb, kde je ziskovosť ovplyvnená viacerými, neraz externými vplyvmi. Ministerstvo financií v posudzovanom materiáli priznáva, že „podstatný dopad na výnos dane z príjmov právnických osôb by malo čerpanie daňových úľav podnikmi, ktoré už v minulosti daň platili, preto vôbec netreba podceňovať plánované investičné stimuly vo forme daňových úľav, o ktorých sa hovorí v zákone, ktorý sme nedávno prijali v tejto snemovni“. O výdavkoch tu hovorili moji predrečníci, tak sa ich dotknem len kratšie. Tu chcem tiež upozorniť na niektoré Jóbove zvesti. Výdavky síce stúpajú nižším tempom ako príjmy, o 4 percentuálne body, ale mohli by stúpať aj pomalšie, čím by sa vytvoril priestor na rýchlejšie dosiahnutie vyrovnaného hospodárenia verejných financií, čo by mal byť cieľ. Súčasný vysoký ekonomický rast to totiž umožňuje. Cestou je zefektívňovanie výdavkov a ich rozumnejšie prerozdelenie. Stále sa dostatočne nepoužíva programové rozpočtovanie, keď sa má hodnotiť nie napĺňanie kasičiek jednotlivých rezortov podľa ich politického obsadenia, ale keď sa majú zostaviť programy na rozumné využitie prostriedkov s následnou kontrolou. Jediným ukazovateľom úspešnosti musí byť efektívnosť ich využitia. Transparentnosť je pre vládu neznámy pojem. Poskytovanie informácií o nakladaní s prostriedkami je úbohé, informácie sa zámerne utajujú. Svojvôľa pri vynakladaní prostriedkov na ministerstvách je stále vysoká. Výrazne by pomohla povinnosť pravidelne uverejňovať podrobné informácie o nakladaní s prostriedkami na internetových stránkach jednotlivých ministerstiev. Napokon nejde o žiadnu prehnanú požiadavku. Smer vo svojom volebnom programe sľúbil „zvýšiť transparentnosť poskytovania štátnej pomoci centrálnym zverejňovaním jej príjemcov“. Nič takéto nebolo doteraz vytvorené. A by to pomohlo napr. v pôdohospodárstve, kam tečú nehorázne peniaze. Kvalitné verejné obstarávanie pri raste prerozdeľovaných peňazí cez eurofondy je kľúčovou podmienkou na zefektívnenie výdavkov. Žiaľ, v systéme verejného obstarania sa nedeje prakticky nič, hoci sa k nám bude hrnúť v najbližších rokoch 400 mld. Sk z Bruselu a vláda bude musieť spolufinancovať veľké projekty. Aj pri výdavkoch pripojím jeden bod z aktuálnych výsledkov vývoja verejných financií za posledné tri štvrťroky. Vláde začínajú utekať samosprávy. Župy si tento rok neplánovane požičali vyše 3 mld. korún. Ministerstvo financií potvrdzuje, že župy to s úvermi tento rok prehnali a vláda sa na tento stav iba bezmocne prizerá. Chcem podotknúť, že ako poslanec Banskobystrického samosprávneho kraja viem, akým spôsobom sa ide zadlžiť župa na budúci rok. A podľa informácií môže narásť minimálne dvakrát zadlženosť roku 2008. A otázne je, ako sa vyvíja hospodárenie obcí, teda miestnych samospráv, kde ide o jednu veľkú neznámu. Chcel by som sa vyjadriť k jednej veci, ktorú tu ešte, ak som dobre počúval, nespomenul ani jeden poslanec. A to je regionálny rozvoj. Vo vládnom programe je záväzok vlády stierať alebo zotierať regionálne rozdiely na Slovensku. V prachu však ostávajú silné reči o vyrovnávaní týchto rozdielov, pretože v prvom rade ide len o peniaze. To sa napokon potvrdilo už vlani v októbri pri vládnom aktualizovaní Národného strategického referenčného rámca na roky 2007 až 2013. Rezortný alebo skôr politicko-rezortný boj o kompetencie pri prerozdeľovaní európskych fondov bol tvrdý, ale skončil sa v koaličnej dohode. Tých 400 mld. korún vládnych politikov skôr spojilo ako rozdelilo, o dnešku neviem. Málo sa hovorí o tom, že zo spomenutého zasadnutia vlády vyplynula pre ministra výstavby a regionálneho rozvoja úloha aktualizovať návrh zákona o podpore regionálneho rozvoja a predložiť ho na rokovanie vlády do konca roku 2006. Máme koniec roka 2007 a zatiaľ o novom návrhu zákona nerokovala ani vláda, nieto ešte parlament, a to asi preto, že nie je dôležitý. Reči o proklamovanom znižovaní regionálnych rozdielov ostávajú len rečami. Peniaze v rukách politikov je to najdôležitejšie. Jediný vážny krok vládnej koalície v avizovanom znížení regionálnych rozdielov vidím v aktivitách okolo investičných stimulov, ale nie k lepšiemu. Už zakrátko po prerozdelení Národného strategického referenčného rámca vláda aktualizovala platné pravidlá o poskytovaní regionálnej pomoci investorom do konca roka, rýchlo schválila podporu 46 projektov v hodnote takmer 10 mld. Sk. Lenže aká to bola regionálna pomoc? Týchto prostriedkov smerovalo vyše 60 % na západné Slovensko, 25 % na stredné a zvyšných chudobných 15 % na východné Slovensko. Teda išlo to presne opačne, ako by boli požiadavky na zotieranie regionálnych rozdielov. Štátne peniaze podporili bohaté oblasti Slovenska v oveľa väčšej miere ako chudobné. Pred mesiacom schválil tento parlament úplne nový zákon o investičnej pomoci. Jeho tvorca, ministerstvo hospodárstva, ho označuje za „prehľadný právny rámec poskytovania investičnej pomoci v Slovenskej republike“, pričom podmienky a limity na poskytovanie jednotlivých foriem investičnej pomoci sú upravené „diferencovane podľa odvetvia regiónu pri zachovaní princípu vyššej miery pomoci projektom s vyššou mierou sofistikovanosti a pridanej hodnoty v menej rozvinutých regiónoch“. Ak sa bude podľa nového zákona postupovať v prípade minulého roka, tak nám pánboh pomáhaj. Neverím, že uplatňovaním tohto zákona prispejeme k znižovaniu regionálnych rozdielov, lebo pekné slová jeho tvorcu, ktoré som pred chvíľou prečítal, nie sú úprimné, pretože znenie zákona smeruje úplne inam. Zákon je zahmlený. Na rozdiel od minulosti dáva oveľa viac právomocí subjektívneho rozhodovania a rozplýva sa v prioritách. Už nepozná jasnú mapu, ktorá delila Slovensko podľa výšky nezamestnanosti v jednotlivých okresoch na tri zóny. Tam, kde bola nezamestnanosť najvyššia, boli podmienky pre vstupujúce investície najpríťažlivejšie. Mapu nahradí múdre rozhodnutie vlády, ktoré bude stanovovať maximálnu „intenzitu regionálnej štátnej pomoci v jednotlivých regiónoch Slovenskej republiky“. Ktovie, ako často sa bude táto intenzita meniť a aké parametre si vláda vyberie, aby nasmerovala investorov do rozličných kútov krajiny. Môže sa stať, že spriaznený investor tak dobre zapôsobí na vládu, že tá nebude váhať zmeniť intenzitu zo dňa na deň. Črtá sa neuvážené mrhanie prostriedkami, a to v čase, keď rast slovenskej ekonomiky láme európske rekordy. Vychádzajúc z nedávnej minulosti vláda bude pravdepodobne štedro rozdávať najmä daňové úľavy, lebo tie nevidno hneď, vyplávajú na povrch až v budúcnosti. Hrozí subjektívne posudzovanie pomoci a s tým spojené deformovanie podnikateľského prostredia. A napokon, obavy z nových investičných stimulov vyjadrilo nedávno v správe o makroekonomickom vývoji za tri štvrťroky a výhľade do konca roku 2007 samo ministerstvo financií, keď varovalo, že „podstatný dopad na výnos dane z príjmov právnických osôb by malo čerpanie daňových úľav podnikmi, ktoré už v minulosti daň platili“. Podobne varuje v návrhu rozpočtu verejnej správy na roky 2008 až 2010. Zhrnuté. Vláda to so znižovaním regionálnych rozdielov nemyslí vážne. Jej reči sú prázdne. Skutky hovoria o inom. Investičné stimuly v jej chápaní sú náchylné na zneužitie. Môžu ohroziť aj verejné financie. A nakoniec nepomôžu chudobným regiónom, ale spriazneným lobistom. Vážené kolegyne, kolegovia, ešte veľmi krátko. Na záver by som chcel poprosiť pána spravodajcu, navrhujem, aby sa o každom bode spoločnej správy hlasovalo individuálne. Ďakujem pekne.