J. Mikolaj, podpredseda vlády a minister školstva SR: (2007-05-10):
Určite sa zhodneme na tom, že základným nedostatkom súčasného vysokého školstva sú tri veci. Po prvé, to je nízka kvalita vysokého školstva. Po druhé, je to slabý výskum a po tretie, nedostatok finančných prostriedkov. Čiže, toto sú také tri základné kamene, na ktorých bola postavená celá novela zákona o vysokých školách, a preto je koncipovaná tak, ako je, s tým, že ide naozaj o podstatný zásah do vysokoškolského štúdia. A tým, že novela má 194 paragrafových zmien, tak z toho vyplýva, že ide o systémové zmeny, ktoré sú uplatňované vo veľkom rozsahu. Na to, aby sme zvýšili úroveň a kvalitu vysokých škôl, treba asi korektné prostredie. A keď má byť korektné prostredie, musia byť rovnaké podmienky. Musí byť rovnosť šancí. Ale rovnosť šancí pre vysoké školy. Prioritou tejto novely je vysoká škola. A prostredie deformované je, a to vy určite viete. Nie je predsa možné, aby niečo bolo zakázané niektorým školám a pokiaľ ide o spoplatnenie externého štúdia, bolo zakázané verejným vysokým školám spoplatniť, ale súkromné vysoké školy môžu spoplatňovať. No tým sa nám stáva, že na tomto trhu nám pôsobia iba súkromné vysoké školy, preto ich je tak veľa a preto taká kvalita. A idú ďalšie. Takže, aby sme to nejako napravili, tak povieme, áno, aj verejné vysoké školy môžu spoplatňovať externé štúdium. Prečo nie? Po druhé, veď externé štúdium je súčasťou celoživotného vzdelávania. A celoživotné vzdelávanie je priorita č. 1 aj v rámci Európskej únie. A je celoživotné vzdelávanie zadarmo? A chce niekto, aby bolo zadarmo? Tak prečo by nemohlo byť externé štúdium ako súčasť celoživotného vzdelávania dobrovoľné. Ale my nič nepredpisujeme. Žiadna reštrikcia. Ak ste si všimli, v celej novele je minimum reštrikcií. Snažíme sa naozaj otvoriť dvere a možnosti pre vysoké školy, aby v rámci týchto možností a prostriedkov sa dostali na vyššiu kvalitatívnu úroveň. Čiže je na vysokej škole, akým spôsobom alebo či bude vyberať za externé štúdium a je otázka, a poviem, že je to otázka do druhého čítania, či stanovíme limit, alebo nestanovíme limit, pretože súkromné vysoké školy ho nemajú. A my keď stanovíme limit a ten limit nakoniec môže byť, ale sa musíme dohodnúť na výške, tak to bude určitá reštrikcia voči súkromným vysokým školám, ktoré ho nemajú a ktoré môžu vyberať podľa skutočných nákladov alebo podľa toho, aký majú urobený biznis plán, pretože ide o podnikanie. Čiže, to je princíp spoplatnenia. Samozrejme, to so sebou prináša sprievodné javy, ako je vnesenie poriadku do súčasného stavu, ktorý bývalí páni ministri riešili trestnoprávnymi oznámeniami, ale tento sprievodný jav to vyrieši, či chcete, alebo nie, lebo je to legálne. Lebo je to legálne. Môže, no prečo by platil nejakej pofidérnej „eseročke“, keď môže rovno zaplatiť univerzite. Tak sa ten študent spýta, prečo neplatím univerzite, prečo platím nejakej „eseročke“, keď môžem. Doteraz nesmel, mal zakázané. Tak otvárame dvere, nech sa páči, môžeš zaplatiť. Druhá vec je tá, čo hovoríte, že 2 x 2, omyl, však keď zaplatí a zoberie dotáciu od štátu a skúsi ešte aj zobrať od súkromníka, tak je to súbežné financovanie, ktoré riešime buď pokutami alebo potom pôjde trestnoprávne  opatrenie, ale cieľom je otvoriť pravidlá, umožniť, aby sa tento priestor stal korektný a priechodný. Pokiaľ ide o akademické slobody, verte, nie je snahou, ozaj nebolo snahou rušiť alebo obmedzovať akademické slobody v tejto novele. A keď si pozriete, čo sa ruší, tak v podstate ide len o rozpočet. Ale prečítajme si z dikcie zákona alebo zo zákona, čo sa hovorí o správnej rade: „Uplatňuje verejný záujem k činnosti vysokých škôl v súvislosti s využívaním majetku a finančných prostriedkov.“ To je definícia a úloha správnej rady. Ale ako nám dnes fungujú správne rady? Čo schvaľujú správne rady dnes? V podstate nič. Okrem toho, že sa písomne vyjadrujú k niektorým majetkovým prevodom, správne rady nemajú žiadne kompetencie, je to nevydarený orgán z hľadiska legislatívy a buď ich zrušíme alebo im dajme nejaké kompetencie. A našou snahou je posilniť správne rady. Však správna rada zabezpečuje verejný záujem vo vysokej škole. A vysoké školy sú financované z verejných prostriedkov. Kto kontroluje ten verejný záujem? Správne rady. Ale bez kompetencií? Tak sme sa im snažili pomôcť a našou snahou je, aby mali kompetencie aj vo vzťahu, tak ako je to napísané, k finančným prostriedkom. Pokiaľ ide o akademické senáty, okrem toho, že sme navrhli, že by sa vyjadrovali a neschvaľovali rozpočet, je tam menovanie prorektorov priamo rektormi. Ale veď rektor je zvolený senátom. No prečo by si nemohol vybrať svojich námestníkov, svojich prorektorov? Však je osobne zodpovedný za výsledky svojej práce. Prečo mu to niekto musí schvaľovať? A pokiaľ ide o schvaľovanie ľudí nad 65 rokov, však je to nedôstojné, aby šli do akademického senátu, aby sa tam spovedali, že má po 65-ke, chce mať pracovný pomer na vysokej škole. Tak tieto 2 veci sa zrušili. A pokiaľ ide o rozpočet, nie je problém. Nie je problém, keď senáty chcú a si myslíte, že je dôležité, spokojne môžu rozpočet schvaľovať. Nejde o to znižovať akademické slobody. Cieľom je posilniť funkciu správnych rád. Pokiaľ ide o štruktúru vysokých škôl, áno, zavádzame novú štruktúru a v rámci tej štruktúry dávame pomerne veľký priestor odborným vysokým školám, kde nie sú žiadne obmedzenia. Ale pokiaľ ide o vysoké školy a univerzity, no, samozrejme, tam už nejaké pravidlá hry musia byť, pretože dostať meno univerzita a, pani poslankyňa, každá univerzita musí byť vedecká, každá musí byť vedecká. Bol som tento problém diskutovať aj vo Veľkej Británii, aj v Írsku. Tam sa to úplne inak chápe. Vedecká univerzita je tá univerzita, ktorá viac robí vedu, ako učí. Je to dlhoročná tradícia. To nie je niečo navyše. Je to len zmena orientácie. Ale my potrebujeme dostať vedu do všetkých univerzít. Čiže ten, kto sa stane univerzitou, musí naozaj vykonávať vedu a výskum. A vysoké školy takisto musia mať výskum a musia mať vedu. Ja opäť prečítam zo zákona. „Vysoké školy sú vrcholné vzdelávacie a vedecké ustanovizne. Hlavnou úlohou je poskytovanie vysokoškolského vzdelávania a tvorivé vedecké bádanie.“ Čiže, je povinnosťou všetkých vysokých škôl, aby sme dali do zákona, do novely sme doplnili, že aj odborné vysoké školy musia robiť výskum. A potom sa nám naozaj stane, že nie je možné, aby jeden pán profesor učil na 4 vysokých školách – 6 hodín tu, na druhý deň 6 hodín tam, na tretí deň 6 hodín tam. A kedy robí výskum? Kedy robí vedu? Ale prečo chodí na súkromnú vysokú školu? Lebo verejná nesmela spoplatniť externé štúdium. Dnes, keď zavádzame ten atribút, že môže aj verejná vysoká škola spoplatniť, nech učí stále na tej jednej materskej vysokej škole a nemusí chodiť do tých 2 – 3 ďalších, aby si zarobil na živobytie. Nech rozvíja tú vlastnú, materskú vysokú školu a potom sa nám stane, že tá vysoká škola sa dostane do toho rebríčka, povedzme, tých 500 najlepších univerzít na svete. Áno, nemáme tam ani jednu. Ale musíme nastaviť kritériá a musíme im umožniť, aby takýmto spôsobom mohli existovať. Ešte k tomu spoplatneniu. No, veď naozaj štát sa zaručil, že jedna denná forma štúdia bude bez školného. No, ale vy tvrdíte, že aj druhá, aj tretia, aj štvrtá. Prečo? Však keď chce študovať na 2 – 3 a cíti sa na to, tak v rámci opäť celoživotného vzdelávania môže, ale nech si zaplatí. Pokiaľ ide o samosprávne orgány v súkromných vysokých školách. Veď opäť hovoríme, že musíme zrovnoprávniť prostredie pre verejné aj súkromné vysoké školy, aby mali rovnaké možnosti. Ale tam nebola žiadna samospráva. A vy sa postavíte proti tomu, že pán majiteľ bude rozhodovať o tom, či bude, alebo nebude samospráva na súkromnej vysokej škole? Však nás páni rektori prosili, aby sme to tam dali, aby nedošlo k znevažovaniu. Aj to je vysoká škola. Normálna vysoká škola. Tak prečo takáto by nemala mať samosprávnosť? Cieľom je postupne, a to poviem otvorene, zbližovať takéto, ako je to v zahraničí. Tam také striktné delenie nie je a to z toho dôvodu, že verejné nemajú také reštrikcie, ako majú u nás verejné vysoké školy. Pokiaľ ide o zahraničné vysoké školy, áno, veď sme členom Európskej únie, zahraničné vysoké školy tu môžu pôsobiť, len sme si dali jedno, pretože tu vznikajú rôzne pobočky zahraničných vysokých škôl, kde chýba napríklad bodka na i. A prečo by štát, aby mal istotu, pretože pôsobia na našom trhu, chodia tam naši študenti, dávajú tituly, no prečo my by sme nemohli mať právo skontrolovať, či je to tá materská vysoká škola, či ten garant tu bude chodiť, či budú zabezpečovať, či majú vybavenie, ako len mechanicky povedať, nech sa páči, môžete tu pôsobiť a je na vás, ako budete. Ale chodia tam naši študenti a robia konkurenciu našim vysokým školám, či už verejným alebo súkromným. Takže pokiaľ ide o spoplatnenie, dovolím si tvrdiť, že je nepochopenie, absolútne nepochopenie toho a vôbec to nie je len kvôli tomu, aby sa spravil poriadok v rámci toho, že sa financujú rôzne pofidérne „eseročky“. Pokiaľ ide o spoplatnenie a výšku spoplatnenia, áno, sú normatívy na denných študentov, ale aj externe sa odhaduje. Veď tam je povedané, že 30 % z nákladov denného štúdia. To platí pre všetkých. Veď to je taký hrubý odhad, že na základe toho sa predsa nedá. A čo keď niekto povie, že to máme nesprávne. Ale poviem iné, čo s tými študijnými programami, s ktorými sa do toho limitu nezmestíme? A vyberať sa nesmie. Zrušíme tie študijné programy? Bolo tu povedané, čo študenti získajú touto novelou. Ale to podstatné je v tom, že študent bude môcť študovať na kvalitnej vysokej škole, že titul, ktorý dostane, bude na celom svete, v celej Európe bude akceptovaný. To je dôležité. Čiže, z rôznych ankiet vyplýva, že študentovi je v podstate jedno, na ktorej vysokej škole študuje, len aby mal ten, no ale to je naša chyba, pretože žiadna vysoká škola nemá také renomé, aby ten doklad mu platil. Bol som v Írsku, rokoval som s pani ministerkou školstva o veľa veciach, ale aj o tomto. Trinity University je hrdosťou každého Íra. U nás takej univerzity niet. Takže, musíme urobiť všetko pre to, aby sme aj univerzity dostali na vyššiu úroveň. Motivačné štipendiá, no a veď ty, pán minister, veľmi dobre vieš, že motivačné štipendiá naozaj boli až ku koncu volebného obdobia len preto, že nebolo kde dať prostriedky zo školného, tak sa narýchlo, ja som urobil tie pravidlá na vysokej škole, rýchlo „buch“ a poslalo sa na motivačné s tým, že 10 %, ale na jednej fakulte dostal, na druhej fakulte nedostal za ten istý prospech. Tak to je spravodlivé? No tak to pošlime na vysoké školy a vysoké školy samotné, na základe svojich kritérií a svojej súťaže, pretože sme povedali, že chceme, aby vysoké školy súťažili a my im vytvárame novelou korektné prostredie, tak nech si ony rozhodnú, koho budú preferovať a koho nie. Prečo by to mal riadiť minister nejakými pravidlami alebo kritériami? Pokiaľ ide o financovanie, treba povedať, že my sa na to dívame z pohľadu vysokej školy. Vysoká škola predsa dnes môže získať financie z niekoľkých zdrojov. Po prvé je to, že dostáva finančné prostriedky zo štátu – chceme zaviesť postupne normatívy – v súčasnosti sú to dotácie, otvárame im možnosť, že v rámci externého štúdia môžu spoplatňovať a získavať prostriedky, ale čo je nevyužívané, je celoživotné vzdelávanie alebo ďalšie vzdelávanie a tam sú obrovské možnosti na to, aby vysoké školy získali svoje finančné prostriedky na to, aby mohli zvyšovať svoju kvalitu. A ďalej, čo tu nebolo vôbec povedané, veď sa absolútne nevyužívajú prostriedky na vedu a výskum zo zahraničných grantov, ale aj kvôli tomu, že nebola spoluúčasť, tak sme dali do zákona, áno, môžete brať úvery. Samozrejme, že budú pravidlá pre tie úvery a výšku úverov, ale môžu do výšky, myslím, 30 % z minuloročných príjmov alebo 50 %. A takýmto spôsobom budú môcť čerpať finančné prostriedky z jedného rámcového programu alebo zo štrukturálnych fondov. Ale v súčasnosti sa to nevyužíva a my platíme do Európskej únie prostriedky a naspäť ich nedostávame. No a potom je to podnikateľská činnosť. Centrá excelencie, spin-off, star-up, to všetko v novele zákona je. Takže som presvedčený, že novela zákona pomôže vysokým školám a v tom dôsledku aj študentom. Ďakujem pekne.