A. Slafkovský, poslanec: (2007-07-02):
A keď sa pozrieme na čísla, ako to vlastne vyzerá, tak zistíme, že to všetko sme dosiahli len s chabými 6,5 % z hrubého domáceho produktu. Pritom priemer Európskej únie je 9,3 % hrubého domáceho produktu. A náš hrubý domáci produkt je len o niečo väčší ako 50 % priemeru Európskej únie. Čiže keď si to spočítate, tak dávame len jednu tretinu, len jednu tretinu prostriedkov na zdravotníctvo oproti Európskej únii. A pritom sme dosiahli také rekordné predĺženie dĺžky života u občanov. Ale na základe čoho to je? K 31. 12. 2004 bol celý zdravotnícky systém v podstate oddlžený okrem nejakých 800 mil. korún. Stálo to vyše 20 mld. s tým, že sa spustila reforma a čakali sme a bola predstava, že celý tento systém pobeží svojím spôsobom podľa toho nastavenia ďalej tak, aby si udržal naozaj tú schopnosť financovania bez samostatných osobitných dopadov navyše na štátny rozpočet. Bohužiaľ, došlo ku zmene politickej situácie a my tu máme pred sebou správu, ktorú som si prečítal. A z nej zavanul na mňa duch, ktorý hovorí o tom, že sa chceme vrátiť niekde až pred rok 1989. Veď chceme mať len jednu poisťovňu, prestaneme hovoriť o zisku pri poskytovaní zdravotných služieb. Ale zdravie je najvyššia hodnota, akú má človek. Ale zdravotná služba je služba ako každá iná. A keď niekto poskytne službu, tak prvé čo musí byť, je, že tú službu mu zaplatíme. Veď neodídem z obchodu, neodídem z pošty bez zaplatenia, ale keď mi niekto pomôže zachrániť zdravie a život, tak mi to musí byť jasné, že dostane zaplatené. A my sme nechali kľudne nemocnice, zdravotnícke zariadenia v situácii, v ktorej sa domáhajú bezúspešne toho, aby dostali zaplatené. Na druhej strane máme poisťovne, ktoré zostali na polceste. Zostali na polceste preto, pretože im chceme odrazu brániť v rozvoji, chceme ich zviazať zákazom zisku, zákazom konkurencie. Lenže potom sa poisťovne budú správať, tak ako sa niektoré správajú dnes, keď majú revíznych lekárov, ja som pediater, tak to poviem, skrachovaného pediatra, ktorý ide kontrolovať neurochirurga, pričom je tam cifer-špión, pretože kontroluje, či pacient bol prepustený o 7.05 hodine alebo bol prijatý o 6.55 hodine, aby mal 24-hodinovú starostlivosť. A na základe toho dostane namiesto 13 000 korún za hospitalizáciu nemocnica 17 000 korún. Veď my máme takéto chyby v tom systéme. Správa o tom nič nehovorí. Keby bola poisťovňa tým, čím má byť, že je vlastne tým, kto nesie zodpovednosť za to, že pacient dostane preplatenú službu, ktorá mu bola poskytnutá, tak aj tá poisťovňa si dá na tom záležať, aby mala zodpovedných ľudí na miestach revíznych lekárov. A potom, keď príde revízny lekár do nemocnice, tak ako vo Švajčiarsku, sa bude aj primár triasť, keď sa tam objaví revízny lekár. A dnes dohodnú sa, porozprávajú, cifer-špión prejde, poisťovňa zaplatí to, čo má, a je po Kačinej svadbe a ideme ďalej. Nie je tu žiadna konkurencia, žiadna súťaž, pretože poisťovňa, keď jej nakoniec chýbajú peniaze na konci roka, tak čo povie, tak nezazmluvní si, neobjedná služby. Bohužiaľ, zasa v správe o tom nič nehovoríte, prečo je táto diera v poistnom systéme, prečo ju nejdete látať alebo ako to idete opraviť, aby to malo nejakú hlavu a pätu. Potom sa divíme, že je nárast za prvý kvartál 800 mil. korún dlhu v zdravotníctve. Spolu už je 7,5 mld. korún dlhu len v štátnych nemocniciach, tých, ktorým ste zakázali transformáciu na akciové spoločnosti. Ďalších 2,5 mld. dlhu je v nemocniciach, ktoré patria pod mestá a obce a samosprávne kraje, NO-čky sú na tom dobre, tam je len 100 mil. korún sekera za tých ostatných dva a pol roka. A my na druhej strane povieme, že nie je  žiadny náklad na štátny rozpočet a chceme zvyšovať zdravotnú starostlivosť. Ale kto to zaplatí? A ešte keď k tomu pripočítam aj sekeru, že ste sľúbili zvyšovať mzdy zdravotníkom, to bolo veľmi pekné pred voľbami o tom hovoriť, ako zdravotníci dostanú peniaze a ako sa budú mať lepšie. Niečo dostali, ale majú prísľub ešte na ďalších vyše 3,2 mld. do konca roku. Keď ten dlh porastie, tak ako rástol prvý kvartál, tak to bude ešte ďalších 2,4 mld. tohto roku. A to sme ešte nehovorili o tom, že nikde sa neráta s odpismi zdravotníckych zariadení, čo stoja budovy, čo stoja prístroje, čo stojí technológia. Trúfnem si odhadnúť, že to je možno 10 mld. korún v tomto systéme, čo nám chýba. Takže keď to spočítame, 7,5 mld. hneď, ďalších 2,4 mld. nárastu, plus 3,2 mld. na mzdách, plus 10 mld. na štrukturálnom dlhu, tak mi to vyjde niekde až pri 23 mld. korún. Nečudujem sa, pán minister, že ste z toho smutný a že je to naozaj svojím spôsobom na guľku do hlavy, pretože to sa nedá riešiť bez nárastu financií. Tak to nikto nevyrieši. Ale smutný som z toho, že celá tá správa je v takom duchu, z ktorého vanie ešte rok 1988. Veď  nech ktokoľvek príde na vaše miesto, pokiaľ pôjde podľa správy, ktorú ste vy predložili, tak zakope zdravotníctvo. Veď my nemôžeme ísť takýmto systémom ďalej. Konečne si treba povedať, už sme to tu spolu hovorili s kolegami zdravotníkmi pred x rokmi, že ten základný princíp, systém, ktorý je, je, že služba musí byť zaplatená a ten, kto službu zaplatil, ten si to musí vysporiadať potom s poisťovňou. To je jediná cesta, ako sa môžeme dostať dopredu v zdravotníctve. Inak sa vrátime už len k tým dvom krajinám, ktoré to takto majú na svete. A to je Kuba a Severná Kórea. To nechcem a neželám nikomu z vás, kto tu je, ani svojim deťom. Ďakujem.