Zemanová, Anna, poslankyňa NR SR (2019-05-17):
Ďakujem pekne za slovo. Prajem príjemné, dobré ráno, slnečné, dnešný deň nás privítal trošku krajším počasím, ako bolo včera, a máme tu tému, v ktorej pokračujeme zo včera večera ohľadom, ohľadom lesov. Ja by som chcela len tak v úvode zhrnúť veľmi krátko, že o čom náš návrh je, o čom je naše uznesenie, pretože tá téma ochrany našej krajiny ako celku, ochrany prírody, ochrany Slovenska, zabezpečenia jeho proti dopadom zmeny klímy, adaptácie má veľký súvis s formou lesného hospodárstva a poľnohospodárstva. A vzhľadom na to, že naozaj táto téma dnes, v súčasnosti, rezonuje v spoločnosti, tak je dôležité, aby sa aj Národná rada zapodievala týmito otázkami a aby vláda Slovenskej republiky pripravila hodnotiace správy zásadných dokumentov, nie všetkých, pretože tých strategických a rôznych iných dokumentov je veľmi veľa, ale takých podstatných, ktoré ak by sa dodržiavali, tak by naozaj mohli zmeniť formu hospodárenia v našej krajine. Takže náš návrh uznesenia nie je legislatívny, to znamená, nie je o prijatí nejakého návrhu zákona, ale je o prijatí uznesenia, aby v termíne do konca novembra 2019, preto tento termín, lebo už vlastne keby bol do konca roka, tak už následne nie je žiadna schôdza, ale novembrová schôdza bude, dá sa povedať, v tomto roku posledná, takže na tejto tohtoročnej poslednej schôdzi aby nám vláda predložila štyri správy. A jedna sa týka, aby vláda Slovenskej republiky prijala opatrenia na dôsledné dodržiavanie zásad vo vláde schválenom Národnom lesníckom programe. Tento Národný lesnícky program bol schválený ešte v roku 2007 uznesením vlády, ale toto uznesenie vlády je platné, takže žiadame, aby vláda predložila správu o tom, ako sa plnia tieto zásady v schválenom Národnom lesníckom programe. Ďalšiu správu, ktorú žiadame, aby nám predložila, bola správa o konkrétnych opatreniach na dosiahnutie cieľa č. 15 Agendy 2030 pre udržateľný rozvoj, ktorú vláda Slovenskej republiky schválila uznesením č. 350/2017. Tuná, čo to je cieľ 15 a ešte aj ďalšie ciele, to rozoberiem v mojej časti rozpravy. Ďalšia, ďalšia správa, ktorú žiadame, aby predložila, sa týka situácie v lokalite svetového dedičstva UNESCO staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy. Je to vlastne škandalózna situácia, ktorá, na ktorú nás upozornil Výbor pre svetové dedičstvo s tým, že nám hrozí výmaz týchto vzácnych priestorov zo zápisu UNESCO, a to z dôvodu, že sa nedodržiavajú zásady hospodárenia v tomto území, nie sú do dnešného dňa vyznačené hranice. A hlavne, čo je najdôležitejšie, stále nie je dosiahnutá dohoda so súkromnými vlastníkmi, ktorí v tejto lokalite hospodária, a, samozrejme, aj tie pravidlá, ktoré tam by mal dodržiavať podnik, štátny podnik, ktorý hospodári v týchto, v tejto lokalite. Čiže toto je ďalšia správa. A štvrté, štvrtú správu, ktorú by sme chceli, je o opatreniach, ktoré Slovenská republika prijala na zvýšenie transparentnosti s poskytovaním priamych platieb a agrodotácií. To je tiež jedna z vecí, ktorá dlhodobo už niekoľko mesiacov vlastne vyplávala na povrch ako jeden veľmi, veľmi nepríjemný fakt. A tie opatrenia, o ktorých sa hovorí, že boli realizované, tak nie, zdá sa, že nie sú celkom účinné a stále nie všetky opatrenia, o ktorých hovoríme najmä v súvislosti s preukazovaním vzťahu k obhospodarovanej pôde, tak nie sú stále dotiahnuté. A že žiadame, aby nám boli predložené kroky, aké vláda prijala, aby to neboli len o budúcnosti, o stratégiách a o nových plánoch, ale my chceme vedieť, čo je dnes, náš človek, občan Slovenskej republiky, aj my tu poslanci chceme vedieť, aké konkrétne opatrenia v týchto veciach sa prijali. Takže to je vlastne podstata tohto nášho, nášho návrhu, verím, že získa podporu Národnej rady v hlasovaní a že ten záujem aj bude mať tieto informácie aj od ostatných poslancov aj koalície, nielen z opozície. Dnes sa stretávame naozaj s depresiou v spoločnosti, čo je veľmi, veľmi smutné, že ľudia naozaj sa boja, boja sa budúcnosti, čo bude, boja sa budúcnosti, ako bude táto planéta ďalej prežívať. Prichádzajú rôzne protesty, kde mladí ľudia sa obávajú privádzať deti na tento svet, pretože sa boja, že nebudú mať kde žiť, nebudú mať dosť potravín, nebudú mať čo dýchať, nebudú mať akú zdravú pitnú vodu piť. Takže my musíme ukázať ľuďom, tí politici, o ktorých sa hovorí, že ich nepočúvajú, sme, preukázať na to, že, áno, počúvame ich, ale nielen počúvame, ale že naozaj sme pripravení reálne realizovať kroky na opatrenia. Včera sme mali bohatú rozpravu aj s kolegom Martinom Feckom, kde sme poukázali na množstvo tých ťažkostí – a budem teraz pokračovať v téme. Jedna situácia v lesnom hospodárstve, ktorá rozdeľuje lesníkov aj odborníkov, je situácia so zvládaním tzv. biotického škodca, lebo poukazuje sa, že naše výruby v lesoch, ktoré naozaj sú mohutné, ale možno ani nie výruby, skôr spracovávanie dreva, pretože ma upozornili lesníci, že keď sa padne kalamita, napríklad veterná, tak to nie je výrub, ale to je naozaj množstvo dreva, ktoré sa musí spracovať, pretože naozaj nie je, je rozdiel, či spracovávame v metroch kubických drevo padnuté alebo metre kubický dreva, ktoré sú vyrúbané, tak aby sme boli korektní, nechcem hovoriť len o výrubach, ale chcem hovoriť o tých holinách, ktoré v našich horách jednoducho sú. Je to fakt, ktorý vidíme, je to fakt, ktorý vidno z lietadiel, je to fakt, ktorý každý jeden z nás musí vidieť, keď sa prechádza po našich lesoch. A je úplne jedno, či ideme v Malých Karpatoch, alebo ideme po Malej Fatre, alebo ideme, sa prechádzame v Tatranskom národnom parku. Tieto situácie, tieto holiny sú všade a je rozdiel, ako sa, vlastne ako ich kto vníma. Lesník ich nevníma tak dramaticky, pretože on tam vidí, napriek tomu, že tam je holina, on tam stále vidí les, lebo je to lesný pôdny fond, možno sú tam vysadené nejaké nové sadeničky a on stále tam vidí ten lesný porast. Ale obyčajný človek, ktorý sa prechádza, alebo iný možno nie lesný ochranár, tam ten les nevidí. Pretože pre nás ostatných je les niečo, čo už je funkčne ekosystém, kde už vlastne ten kolobeh života je jasne viditeľný, či už pre zvieratá, či už pre hmyz, vtákov, ale, samozrejme, aj pre stromy. Včera som hovorila, že je to ako keby reč dvoch kmeňov, že dve skupiny ľudí, ktorí sa snažia ako keby o tom istom, lebo stále hovoria to isté, ideme chrániť les, chceme chrániť les, my sme tí, čo najlepšie lesu rozumieme, niektorí hovoria, my sme les, druhý povie, aj my sme les. No ja hovorím, všetci sme les a musíme nájsť tú spoločnú reč. Ten konfliktný bod, ktorým sa v konečnom dôsledku pri každej diskusii stretávam, je lykožrút. A dnes už nielen lykožrút, ale dnes už je to aj motýľ mníška veľkohlavá. Sú to, sú to druhy, ktoré v prípade premnoženia naozaj dokážu, dokážu v mohutných, v mohutných hektároch ovplyvniť existenciu stromov. A sú rôzne náhľady na to, ako sa s takýmito škodcami, s takýmito premnoženými druhmi má zaobchádzať. Ako sa má naša krajina brániť voči takýmto biotickým nepriateľom? Ťažko povedať. Je to možno aj ochrana samotnej tej prírody, ona vždy, keď niečo nie je v poriadku, niečo nie je v rovnováhe, tak niektoré druhy sa premnožia. Mal by to byť pre nás dvihnutý prst, keď sa takéto niečo udeje, a je jedno, aký druh to je, je to signál toho, že v krajine niečo nefunguje. A teraz je otázka, či má človek zasiahnuť chémiou alebo nejakými inými postupmi na to, aby zlikvidoval tento druh a popri ňom aj množstvo iných, pretože tie zásahy nezasahujú len ten jeden druh, alebo má ponechať prírodu na to, aby si urobila v prírode poriadok sama. Samozrejme, les nemá len, má, má množstvo funkcií, okrem tej produkčnej, ktorá je výnos tej drevnej hmoty, ktorá je legitímna a ktorú všetci potrebujeme, pretože drevo je naozaj veľmi kvalitný a stabilný materiál, máme ho všetci radi, nábytky. Máme radi drevo, keď sa používa tam, kde sa má, keď sa nespaľuje v spaľovniach, pretože aj drevo v podobe nábytku uchováva uhlík. Keď sa správnym spôsobom spracuje, je to tiež spôsob, ako sa uchováva uhlík v materiáli a neuvoľňuje sa do ovzdušia. Avšak nesmie sa dávať táto produkčná funkcia na najhlavnejší piedestál funkcie lesa a tie ostatné funkcie, ktoré nám ten les dáva, majú mimoriadne významnú, nám poskytujú mimoriadne významné služby. Volajú sa, že ekosystémové služby. Dnes my ich vieme pomenovať, nevieme ich vyčísliť. V súčasnosti hospodárenie v štátnych lesoch je nastavené na tú ekonomiku. Je nastavené na to, aby dosahovali zisk a vlastne formou hospodárenia sú tlačení ešte do nadmerného, osobitnej dane nadmerného odvodu do štátneho rozpočtu, to znamená, osobitne sú ešte zdanené na viac ako iné priemyselné odvetvia alebo hospodárske odvetvia, tak lesy, štátne Lesy Slovenskej republiky musia niekoľkomiliónový odvod odvádzať do štátneho rozpočtu. Takto to máme už niekoľko rokov v našom zákone a verím, verím, že v tomto roku po týchto všetkých apeloch verejnosti sa tento nezmysel zruší. Ale nie, aby lesy mohli viacej šafáriť, ale v tom prípade, aby lesy mohli hospodáriť prírode bližším spôsobom hospodárenia. Aby neboli tlačení na tú ekonomiku, ale aby mohli hospodáriť tak, aby mohli možno použiť drahšie postupy, ale prírode bližšie. Aby nemuseli používať ťažké mechanizmy, pre ktoré je potrebné stavať nové lesné cesty, ale aby mohli používať možno konské záprahy, ktoré, samozrejme, tá ľudská práca je potom, potom drahšia, ale je to práca pre tých miestnych ľudí, ktorí žijú v našich regiónoch. Stretávam sa aj s tým, že tieto tlaky na hospodárenie v lesoch prírode bližším spôsobom znížia pracovnú silu, že bude to mať sociálne dopady, negatívne sociálne dopady. No ja si myslím, že práve naopak. Si myslím, že práve naopak, že bude to práca pre oveľa viacej ľudí z tých regiónov, pre tú ľudskú prácu, ktorá bude potrebná, ktorá nahradí tie ťažké mechanizmy, že nahradí ich ľudská práca. Mnohokrát je to aj práca, ktorá je práve pre ľudí, ktorí majú nižšiu kvalifikáciu a ktorí sa možno ťažko, ťažšie zamestnajú v inom segmente. Práca lesníka je veľmi náročná, samozrejme, práca lesného obhospodarovateľa je aj vysoko profesionálna, ale je tam aj veľa, množstvo ľudskej, tej robotníckej práce, ktorá môže v takomto prípade poskytnúť prácu mnohým ľuďom v širokom regióne. Chcem sa vrátiť k tomu lykožrútovi. To je veľký konflikt a kameň úrazu. Avšak existuje jeden dokument, ktorý dáva základ názorovému zmieru. Je to dokument o spoločnom postupe ministerstva životného prostredia a ministerstva pôdohospodárstva a rozvoja vidieka na spoločné riešenie problému. Tento dokument bol podpísaný ešte v roku 2008 a je to spoločné usmernenie týchto dvoch ministerstiev, záväzné, ešte do dnešného dňa záväzné pre rezort ochrany prírody, ako aj rezort pôdohospodárstva. To spoločné usmernenie dáva jasné pravidlá, jasné pravidlá pre každoročný postup a vyhodnocovanie a návrhy opatrení, ktoré by sa mali prijať, akonáhle sa zistí takýto biotický škodca v našich, najmä chránených územiach. Sú tam presné postupy, ktoré, proste tá príroda má svoje nejaké vegetačné obdobie. Čiže je, v priebehu tohto obdobia už je jasné, odborníci vedia, že či teda dochádza k premnoženiu jedného alebo iného druhu. Aké legislatívne predpisy treba alebo opatrenia, súhlasy, o ktoré treba požiadať, vyjadrenia odborníkov, ako s tou-ktorou kalamitou treba narábať. Aby sa nestali situácie, ako sme videli, videli, boli sme súč..., á, aby sa nestali situácie, aké boli teraz ohľadom mníšky veľkohlavej. Masívne postreky našich lesov chemikáliou, ktorá mala eliminovať túto tohto motýľa, ktorý napadá v prvom rade dubové lesy. Masívny odpor ľudí sa voči tomuto zdvihol, až teda nakoniec minister životného prostredia, vraj, teda zasiahol a nedostali títo hospodári v lesoch súhlas na leteckú aplikáciu tejto chemikálie proti mníške veľkohlavej. Samozrejme, niektorí povedia, no ale teraz čo bude, no zožerú mladé listy týchto dubov, dôjde k poškodeniu dubových lesov. Ak by sa postupovalo podľa toho metodického usmernenia, nemusela táto situácia nastať a tie opatrenia sa mohli hľadať možno skôr a nie v situácii, kedy nastalo takéto enormné plošné, plošné poškodenie, lebo na zásah tejto, tohto motýľa mníšky veľkohlavej. Viem, že papier samotnú vec nevyrieši, ale ten dokument bol vypracovaný spoločne. A keď raz je dohoda, treba si dohody ctiť a nie proti sebe bojovať. Ochrana prírody, hlavne v chránených územiach a najmä v chránených územiach, ktoré sú súčasťou európskej siete chránených území, sme povinní dodržiavať. Má vyššiu prioritu ako iné zásahy v týchto lokalitách, ale, samozrejme, v súlade so zákonom, v súlade s dohodou so súkromnými vlastníkmi. Čo by možnože ešte pomohlo okrem dodržiavania existujúcich dohôd? Keď som sa rozprávala s lesníkmi, bolo to napríklad také jednoduché opatrenie. Napríklad utvoriť ochranné pásma v okolí bezzásahových území. Tie bezzásahové územia, som včera čítala, tvoria v podstate veľmi nízke percento z našich lesov, a ak by sa vytvorila taká ochranná, ochranné pásmo medzi bezzásahovým územím a územím, kde sa má už hospodáriť takým riadnym lesníckym hospodárskym spôsobom, tak by to možno pomohlo. Pomohlo by to aj vyriešiť tie konflikty, kde máme území bezzásahovo, je tam lykožrút alebo je tam nejaký iný činiteľ, ktorý sa premnožil, a ochrana prírody hovorí, musíme to nechať tak, príroda si poradí. Ale keď máme hneď vedľa pomyselnú čiaru na papieri a hneď vedľa v susedstve je hospodársky les, tak, samozrejme, je prirodzenou obavou tých lesníkov alebo toho vlastníka toho lesa, je jedno, či súkromného, alebo štátneho, že ten postup, ktorý sa uplatňuje v tom piatom stupni ochrany, tak jemu, samozrejme, zasahuje do toho jeho vlastníckeho práva, ale aj do povinností, ktoré má stanovené v programe starostlivosti o les. Aj toto je jedna z ciest, ktorú mi hovoria ochranári, ale aj lesníci. Bolo by to riešením, ale stále takýto, takýto nejaký postup nemáme na stole. Včera som spomínala to, že treba naozaj presne zmapovať aj tie chránené územia, či tie územia, ktoré dnes máme papierovo vyčlenené ako chránené, či naozaj spĺňajú kritériá a či nie je namieste, aby sa naozaj relativizovali chránené územia, či chránime to, čo máme, a či chránime tak, ako máme, ale nielen na papieri, ale aj reálne v teréne. Bola vydaná správa Organizácie Spojených národov, ktorá sa venuje problematike ničenia prírodných zdrojov. Bola zverejnená minulý týždeň. Hovoria o tom, že na našej planéte hrozí vyhynutie miliónu druhov živočíchov a rastlín. Ohrozených je viac než 40 % druhov obojživelníkov, takmer 33 % korálových útesov a viac ako tretina morských cicavcov, žralokov, rají. Hrozí vyhynutie z dôsledku nadmerného rybolovu a ničenia biotopov. Škody sú na ekosystémoch, ako i vymieranie voľne žijúcich druhov, ktoré sú priamym dôsledkom ľudskej činnosti a predstavujú hrozbu pre ľudí na celom svete. Zmeny, ktoré nastali v dôsledku desaťročí ničenia a znečisťovania lesov a oceánov, pôdy a ovzdušia, ohrozujú spoločnosť prinajmenšom rovnako ako klimatická zmena. Lebo klimatická zmena bola aj v minulosti, ona prichádza v nejakých cykloch a človek svojou činnosťou ju urýchľuje a ešte jej dáva klinec do rakvy takýmito zásahmi znečisťovania a likvidáciou, ľudskou činnosťou likvidáciou rôznych biotopov. Od roku 1970 sa poľnohospodárska úroda strojnásobila a výrub lesov sa takmer zdvojnásobil. Ročne sa vyťaží na celej planéte 60 mld. ton obnoviteľných, ako i neobnoviteľných surovín a prírodných zdrojov, čo predstavuje viac než dva razy toľko ako v roku 1980. Mestá zaberajú dvakrát väčšiu rozlohu ako v roku 1990. V porovnaní s rokom 1980, prosím, to sú, to sú roky, v ktorých my žijeme, to sú, to je náš život, to my, čo sme teraz na planéte, sme pôvodcami týchto, týchto, tejto situácie. Znečistenie odpadom z plastov je desaťkrát vyššie. Obrovské množstvá ťažkých kovov, jedovatých a ďalších odpadových látok z tovární znečisťujú vodné zdroje. Môžeme si povedať, ako sa nás týkajú žraloci, ako sa nás týkajú raje a iné koralové útesy. No sme súčasťou tejto planéty a naša slovenská krajina je súčasťou tejto mozaiky. A každý musí začať od seba. Naša krajina má mimoriadne vzácne bohatú, bohatú krajinu a musíme sa postarať o to, aby to bohatstvo naozaj zostalo aj pre ďalšie deti. Samozrejme, je dôležité sa stretávať, je dôležité aj prijímať stratégie, ale nemalo by to byť tým jediným riešením, ktoré ponúkame našim občanom, že prijmeme ďalšiu stratégiu, ktorá povie, že čo bude v roku 2030 alebo do roku 2050. Tých stratégií máme na poličke desiatky. Ak by sme ich dodržiavali, tak nie je potrebné prijímať päťdesiatu piatu, ale stačilo by urobiť naozaj reálne kroky dnes, ktoré môžu mať hneď na ďalšiom roku, v ďalšom období efekt. Netýka sa to len lesov. Týka sa to aj vody, hospodárenia s vodou v krajine, hospodárenia s pôdou v krajine a týka sa to aj nesprávnych rozhodnutí vlády, ale aj tohto parlamentu voči našim, našej krajine. V máji tohto roku, začiatkom mája, bola, bolo rokovanie v New Yorku ohľadom, ohľadom lesov, kde sa prijal záväzok, Slovenská republika, že ideme chrániť svetové lesy. Súhlasím, iste, musíme sa starať aj o svetové lesy. Ale mi príde trošku paradoxné, keď budeme v prvej línii za ochranu svetových lesov a nebudeme vidieť to, čo je tu na Slovensku. Budeme hovoriť to, čo má robiť druhý, ale nerobíme to my tu doma. Dostala som list od vlastníkov neštátnych lesov z Únie regionálnych vlastníkov neštátnych lesov. Píše sa v ňom, že snažia sa rokovať s ministerstvom životného prostredia ohľadom hospodárenia v lesoch. A konkrétne špeciálne ministerstvo životného prostredia, resp. rezortná organizácia Štátna ochrana prírody ich oslovila v súvislosti s nejakou kompenzáciou za obmedzovanie vlastníctva. No, samozrejme, nie sú spokojní, pretože už dvanásť rokov odvtedy, ako boli zaradené tieto lesy do UNESCO, nikto s nimi nekomunikoval, len oni boli nútení to, čo obm..., mať obmedzené hospodárstvo, hospodárenie v týchto lesoch a dnes im v podstate podľa nich štát ponúka symbolické kompenzácie na úrovni 15-tisíc zo svojich 18-tisíc eur ročne ako ušlý zisk. No, porovnávajú to, celkom sa nečudujem, že to porovnávajú s tým, že koľko sa vypláca napríklad za výkup pozemkov pod diaľnicami, keď niektorí aj ľudia zapojení v súčasnej koalícii dostali státisíce len za výkup pozemkov pre diaľnicu, a ľudia, ktorí získali naspäť dedičstvo svojich rodičov za v minulosti odobraté lesné pozemky, tak im ponúkajú v podstate náhradu 60, 70 eur na hektár ročne, čo pri prepočte vychádza na tú sumu, ktorú som povedala. No, nie sú spokojní, ale, samozrejme, treba rokovať. Je pravdou, a celkom s nimi súhlasím, že pravidlá, ktoré sú v súčasnosti nastavené ako kompenzácia za ušlý zisk, ako kompenzácia, náhrada za obmedzenie hospodárenia na svojich pozemkoch v chránených územiach, je veľmi zle nastavená. Niekoľko rokov už tuná ... (pozn. red.: rýchlo vyslovené) každý rok, čo som, v štátnom rozpočte, pri rokovaní o štátnom rozpočet poukazujem na to, že je to zle nastavené a nespravodlivo nastavené. Jednoducho, keď raz je vlastník, ktorý vlastní v piatom stupni ochrany pôdu a on má nonstop preukazovať a dokladovať, a nevypočítava z tých ekosystémových služieb, ktorá tá jeho pôda ponúka v spoločnosti, tak je demotivujúca. A napriek tomu, že až 17 mil. eur je nárokovateľných zo zdrojov Európskej únie ako nárokovateľná položka pre územia, ktoré sú v sieti, v európskej sieti chránených území, a vypláca sa 900-tisíc eur. To znamená, niekde tu je nepomer alebo je to úmysel, že tie peniaze, ktoré by mali ísť týmto vlastníkom ako spravodlivá kompenzácia, nie dotácia, spravodlivá kompenzácia, ktorá musí byť za to, že naši ľudia ponúkajú nielen Slovensku, ale aj celej Európe hodnoty v podobe ekosystémových služieb, tak jednoducho má im byť transparentne a jednoznačne vyplatená. Títo ľudia si uvedomujú hodnoty, ktoré, ktoré majú vo svojom vlastníctve. Aj tam na východe v tých Poloninách, v tých bukových pralesoch, oni chcú dávať tieto hodnoty aj ich zachovávať. Veď to sú dedičstvá, ktoré aj ich rodičia dopestovali v týchto územiach. Ale nechcú direktívy, zákazy, aby ich reguloval niekto. Chcú spoluprácu so štátom a, samozrejme, spravodlivé, spravodlivé náhrady. Chcem ešte jednou poznámkou sa vrátiť k stretnutiu v New Yorku, ktoré bolo v máji tohto roku, kde sa zástupcovia slovenskej a rumunskej strany zhodli na tom, že problémy s oslabením lesných porastov z dôvodu klimatických zmien na Slovensku, v Česku či v Rumunsku sú takmer totožné a že chcú hľadať aj finančné nástroje pre podporu súkromných vlastníkov pri sanácii poškodených lesných porastov a ich následnej obnove. Záverom prijali spoločné kroky na vytvorenie kalamitného fondu na podporu a spracovania kalamity a následnej obnovy lesných ekosystémov rezistentných a odolných voči klimatickým zmenám. Samozrejme, nedá sa jednoznačne povedať, či to je dobrá cesta alebo zlá. Treba mať v prvom rade, áno, treba rokovať o tom, akým spôsobom, ale aj odborným spôsobom. Nie, aby to bol nátlakový spôsob jednej odbornej skupiny. Jednoducho musí tu dôjsť k dohode o tom, ako sa budú títo škodcovia eliminovať, aké postupy sa, aké pravidlá sa prijmú. A už som o nich hovorila dávnejšie, že tie pravidlá môžu byť rôzne, od tých priamych cez pravidlá, ktoré sa prijmú v území. Ešte mi dovoľte krátko vysvetliť ten cieľ 15 v Agende 2030 pre udržateľný rozvoj. Táto agenda, Organizácia Spojených národov prijala v septembri roku 2015 a bola to jedna z vlajkových lodí ministra zahraničných vecí Lajčáka, keď bol predsedom Valného zhromaždenia OSN. O to viac ma mrzí, že v správe, ktorú predkladal, o vzťahu slovenskej a plnení záväzkov Slovenskej republiky vo vzťahu k európskym a zahraničným záväzkom veľmi krátko a veľmi nedostatočne z môjho pohľadu hodnotil a resp. v niektorých bodoch ani nespomenul plnenia týchto záväzkov. V závere mi odpovedal, no ja som tam dal to, čo mi dali naši rezortní ministri, to, čo som dostal z rezortov. To znamená, že on sa postavil ako keby do roly štatistu. Len si treba uvedomiť, ministerstvo zahraničných vecí je partnerom pre Európsku úniu v týchto veciach. Je partnerom pre situácie, kedy z Európskej komisie prichádzajú sťažnosti o neplnení smerníc, ako prišla aj sťažnosť, resp. dôvodné stanovisko za neplnenie smernice o ochrane prírody, smernice o biotopoch a o chránených, o vtáctve. On je ten partner a mal by vedieť, čo podpisuje, mal by žiadať konkrétne informácie, konkrétne opatrenia, ktoré, ktoré, vďaka ktorým Slovensko nebude hanbou. A nie je jeho úlohou diplomaticky zametať nedostatky plnenia našich rezortov. On by mal byť ten, jeden z tých, ktorý by mal tlačiť tieto rezorty do plnenia záväzkov, ktoré sa prijímajú na úrovni vlády Slovenskej republiky a ktoré sa prijímajú na úrovni parlamentu Slovenskej republiky. Táto agenda trvalo, pre trvalo udržateľný rozvoj sa volá aj „Transformujeme náš svet“ a reaguje práve na tie veci, o ktorých som hovorila, na zmenu klímy. To nie je len o prírode. Zmena klímy má dosah sociálny, zmena klímy má dosah na zdravotníctvo, zmena klímy má dosah na priemysel, na poľnohospodárstvo, na celú našu spoločnosť. To nie je len výmysel mňa ochranára, Martina Fecka, ochranára, to nie je výmysel tých ľudí, ktorí chodia po uliciach a kričia, že, politici, haló, tu sme, chceme čistý vzduch, politici, haló, tu sme, chceme čistú vodu a zachovajte nám našu krajinu pre naše deti. V preambule tejto agendy sa píše: „Táto agenda predstavuje plán konania pre ľudí, planétu a prosperitu. Všetky krajiny a dotknuté strany budú tento plán implementovať v partnerskej spolupráci. Sme odhodlaní oslobodiť ľudstvo z tyranstva chudoby a chceme vyliečiť a ochrániť našu planétu. Sme odhodlaní prijať odvážne a transformačné kroky, ktoré sú neodkladne potrebné pre posunutie sveta na udržateľnú a odolnejšiu cestu.“ Táto agenda má 17 cieľov udržateľného rozvoja a 169 súvisiacich čiastkových cieľov, ktoré v tom roku 2015 vyhlásili a ktoré dokazujú rozsah a ambície tejto novej univerzálnej agendy. Opakujem, že slovenská vláda sa prihlásila k tejto agende. A má za úlohu ju aj implementovať. Implementáciu má na starosti úrad podpredsedu vlády, ktorý mal zriadiť komisiu, to sa týka, takzvaný dozorný orgán, ktorý mal byť zriadený z ministrov jednotlivých segm..., á, úradov, ktorý mal zriadiť a schváliť konkrétny akčný plán, ako sa tieto ciele budú plniť, pretože my ich budeme odpočtovať. Tie odpočty začnú v roku 2020. Namiesto toho, aby naša vláda a úrad podpredsedu konal, tak novým uznesením vlády sa posunul ten termín na rok 2019. Tie ciele udržateľného rozvoja, ako som povedala, je ich 17 a týkajú sa od cieľov ukončiť hlad, zabezpečiť zdravý život, zabezpečiť zdravé, inkluzívne, kvalitné vzdelávanie, dosiahnuť rodovú rovnosť a posilniť postavenie všetkých žien a dievčat, zabezpečiť prístup k cenovo dostupným, spoľahlivým zdrojom energie pre všetkých, vybudovať pevnú infraštruktúru, znížiť rozdiely v rámci a medzi krajinami. A jeden z tých cieľov, ciel č. 15, o ktorom som hovorila, je chrániť, obnovovať a podporovať udržateľné využívanie pozemných ekosystémov, udržateľne manažovať lesné hospodárstvo, bojovať proti dezertifikácii, to znamená vysušovaniu a tvorbe púští, a zastaviť spätnú degradáciu krajiny a stratu biodiverzity. Sú tam aj podciele, kde presne sú stanovené termíny. A teraz počúvajte: „Do roku 2020 zaistiť zachovanie, obnovu a udržateľné využívanie pozemských a vnútrozemských sladkovodných ekosystémov a ich služieb, najmä lesov, mokradí, hôr a suchých oblastí v súlade s povinnosťami podľa medzinárodných dohôd. Do roku 2020 presadzovať implementáciu udržateľného obhospodarovania všetkých typov lesov.“ A teraz, „zastaviť odlesňovanie do roku 2020“, zastaviť odlesňovanie. „Obnoviť zničené lesy a podstatne zvýšiť zalesňovanie a opätovné zalesňovanie na celosvetovej úrovni.“ To, nie, sa netýka tých tretích krajín, to sa týka aj Slovenska. Čiže darmo bude pani ministerka alebo zamestnanci ministerstva pôdohospodárstva na fórach v New Yorku alebo v iných, iných medzinárodných fórach hovoriť o tom, ako treba chrániť lesy v tretích krajinách a na celom svete. Toto sa týka aj Slovenska, toto bude naša, naša vláda odpočtovať, ako sme zabezpečili plnenie tohto, tohto cieľa. A ďalšie ciele, napríklad „okamžite a vo významnej miere konať s cieľom zníženia zhoršovania prirodzených biotopov, zastavenia straty biodiverzity a do roku 2020 ochrániť a zabrániť vyhynutiu ohrozených druhov“. Pýtam sa aj pána ministra životného prostredia, ako, ako reálne robí kroky, aby sa obmedzil výhyn chránených ohrozených druhov aj na Slovensku, napríklad tetrova hlucháňa? Týmto som chcela poukázať naozaj na, na význam dopadov zmeny klímy na našu spoločnosť. Chcela som poukázať na to, že Slovensko sa zatiaľ nedostatočne pripravuje na dopady zmeny klímy, na zmenu klímy. Nedostatočne sa adaptuje, a to sa netýka len lesov, ale týka sa to celej našej spoločnosti. Prosím vás, naozaj počúvajme hlas ľudí, ktorí sú, počúvajme to, že hovoria nám, že my ich nepočúvame, že nerobíme dostatočné kroky, pretože naozaj len prijímanie stratégií, hlásenie sa k takýmto víziám, hlásenie sa k medzinárodným dohovorom nestačí. To našu krajinu neochráni. Potrebujeme reálne a konkrétne opatrenia a činy. A na to, aby sme neboli nespravodliví voči našej vláde, preto chceme, aby nám predložila ten odpočet. Aby sa dokázala brániť, že teda čo urobili, a nielen to, čo pripravujú a čím chcú zaväzovať ďalšie budúce generácie. Čiže zatiaľ ďakujem veľmi pekne za vypočutie a verím, teda opätovne sa obraciam na tento parlament, aby schválil i uznesenie, ktorým tieto správy budú prijaté a bude vláda zaviazaná, aby nám ich do konca novembra tohto roku predložila. Ďakujem pekne.