P. Hrušovský, podpredseda NR SR: ():
J. Migaš, predseda NR SR: Vážený pán prezident, vážené panie poslankyne, páni poslanci, vážený pán predseda vlády Slovenskej republiky, vážení členovia vlády Slovenskej republiky, ctení hostia, dámy a páni, dovoľte mi ešte raz vás privítať na slávnostnom stretnutí poslancov Národnej rady pri príležitosti ukončenia II. volebného obdobia a osláv 10. výročia prijatia Ústavy Slovenskej republiky. V tejto chvíli stojíme pred hodnotením pôsobenia Národnej rady počas uplynulých štyroch rokov. Voliči v roku 1998 v slobodných a demokratických voľbách rozhodli o tom, v akom politickom zložení obsadíme parlamentné kreslá a podelíme sa o štátnu moc. Na nás poslancoch zákonodarného zboru záležalo, či naplníme ich očakávania a pomery určené výsledkom volieb zachováme počas celého funkčného obdobia. I jedno, i druhé vchádza do histórie ako realita. Predpovedané krízy a rozpad moci sa nám vyhli. Pravda možno si položiť otázku, či je to už príznak rodiacej sa politickej stability na Slovensku. Veď tá má aj svoju vonkajškovú podobu, ktorá sa prejavuje v nestabilite politických strán, ktoré sa štiepia. Zakladajú sa nové subjekty, čoho dôsledkom je preskupovanie poslancov z pôvodných klubov, ktorých zloženie určil volič. Prílišná atomizácia politickej scény, programová nevyhranenosť nových prírastkov a nástup populistickej vlny sa, prirodzene, odrazili aj na chode parlamentu. Na úkor riešenia problémov týkajúcich sa života občana museli sme až príliš často sa zaoberať problémami strán, čo, prirodzene, komplikovalo činnosť riadiacich orgánov parlamentu i výkon mojej funkcie. Počas práve sa končiaceho volebného obdobia nešlo však len o prostý odkaz spoločnosti a svetu, že demokratické sily na Slovensku dokážu vládnuť a rozširovať dôkazy kontinuity o cieľavedomom budovaní demokratického štátu na jeho území. S úctou sme sa preto postavili k jeho základom vytvoreným iba pred necelým desaťročím. Ak sme dvakrát novelizovali Ústavu Slovenskej republiky, urobili sme to bez pokušenia negovať všetko životaschopné v jej obsahu. Naopak, novelami základného zákona a podobne aj prijatými právnymi normami sme v druhom volebnom období Národnej rady Slovenskej republiky posilnili demokratickú a prointegračnú profiláciu právneho poriadku krajiny. Išlo nám aj o generačnú sebadefiníciu vypovedajúcu o tom, že dokážeme využiť historickú príležitosť modernizovať krajinu s efektom dlhodobej perspektívy. Škoda, že tento zámer a zmysel pre potrebu a udržanie kontinuity parlamentná opozícia dlho akosi nevedela doceniť a obetovala ho triviálnej straníckej hre. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, keď ide o základné záujmy štátu a ich uplatnenie v prelomových a zložitých obdobiach krajiny, ba i našej civilizácie, treba sa riadiť zmyslom pre históriu a nad záujmy jednotlivých skupín pozdvihnutou zodpovednosťou. V bežnej rutinnej práci poslancov si to verejnosť možno ani nevšimla, ale parlament sa v súhrne všetkých svojich krokov významne podieľa na tvorbe riešení, ktoré sú historicky neopakovateľné. Prvou malou novelou ústavy sme rozhodnutím o priamej voľbe prezidenta odstránili existujúcu patovú situáciu, keď republika počas dlhšieho obdobia bola bez hlavy štátu. Po dvojročnej príprave kvalifikovanou väčšinou poslanci parlamentu schválili rozsiahlejšiu novelu Ústavy Slovenskej republiky. Už krátke obdobie jej platnosti ukázalo opodstatnenosť tohto počinu, lebo vedie k lepšiemu naplneniu princípu deľby moci v našom ústavnom systéme. Okrem priamej voľby prezidenta sa zakotvilo jeho právo obrátiť sa na Ústavný súd pri posúdení otázok v pripravovanom referende. Novela rozšírila kompetencie Najvyššieho kontrolného úradu Slovenskej republiky, upravila postavenie Ústavného súdu a všeobecných súdov. Vytvorením Súdnej rady Slovenskej republiky sa zvýšila právomoc samosprávnych súdnych orgánov. Za historicky neopakovateľné činnosti tejto Národnej rady taktiež považujem prijatie veľkého množstva zákonných predlôh, naviac v rekordne krátkom čase, ktorými sa vytvoril predpoklad vstupu našej republiky do OECD a euroatlantických štruktúr. V tejto súvislosti chcem osobitne oceniť prístup všetkých poslancov, vrátane poslancov opozície, a tiež dobrú spoluprácu s prezidentom Slovenskej republiky a vládou našej krajiny. Bez vzájomnej súčinnosti by neboli vytvorené podmienky na to, aby Slovenská republika napriek oneskorenému nástupu mohla byť úspešným aktérom v predvstupových rokovaniach s Európskou úniou a obstáť aspoň tak ako ostatní kandidáti. Súčasný parlament, dá sa povedať, úspešne naplnil svoje predsavzatie obnoviť medzinárodnú dôveryhodnosť Slovenska. To je ďalší charakteristický znak druhého volebného obdobia Národnej rady Slovenskej republiky. Na to by nestačila iba tradičná agenda a doterajší prístup k medziparlamentnej spolupráci. Slovenská republika a pred voľbami v roku 1998 osobitne sa ocitla v chúlostivej situácii malého neznámeho štátu zosúvajúceho sa do medzinárodnej izolácie. Preto bolo životne nevyhnutné rozvinúť parlamentnú diplomaciu v rozmeroch doteraz neznámych na Slovensku, pričom v nej účinne pracovali aj poslanci opozície. V tomto volebnom období sme parlamentnú diplomaciu povýšili na kvalitatívne nový aktívny nástroj zahraničnej politiky štátu, ktorý aj v medzinárodnom kontexte naberá čoraz väčší význam a vážnosť. Aktivity voči zahraničiu sa výrazne zintenzívnili, keď cieľavedome a dostatočne koordinovane s vládou, ale aj s Kanceláriou prezidenta Slovenskej republiky prinášali svoj efekt. Smerovanie zahraničnej parlamentnej politiky sme nenechali na náhodu. K zjednotenému postupu prispelo aj rokovanie Národnej rady k problému integrácie, k čomu bola prijatá aj osobitná deklarácia hneď na úvod volebného obdobia. Význam parlamentnej diplomacie mimoriadne vzrástol aj vzhľadom na dianie v európskom a v globálnom kontexte. Vychádzal som z toho pri realizácii parlamentnej demokracie, že poslanci sú priamymi zástupcami občanov, do ich pôsobnosti patrí kontrolná, ale aj iniciatívna funkcia vo vzťahu k vláde i k zákonodarnej činnosti a od toho sa musí odvíjať aj ich pôsobenie smerom k zahraničiu. Z tejto zásady vychádzali aj všetky plánované zahraničné cesty predsedu a podpredsedov Národnej rady Slovenskej republiky. Na mojich zahraničných cestách sa hovorilo okrem spolupráce parlamentov vždy o našom integračnom úsilí a ambíciách, ale i o otázkach ekonomickej spolupráce, investíciách, prehlbovaní a rozširovaní diplomatických kontaktov, spolupráci v oblasti kultúry či školstva. V delegáciách mala vždy zastúpenie i opozícia. Naše rokovania boli impulzom pre realizáciu projektov v mnohých oblastiach, k vytvoreniu či aktualizácii zmluvnej základne, k celkovej inovácii obsahu a foriem slovenskej zahraničnej politiky. Na faktoch môžem doložiť, akú úlohu pri zvrátení nepriaznivého pohľadu zahraničia na našu krajinu spred 4 rokov zohrala Národná rada Slovenskej republiky. Museli sme začať s odstraňovaním deficitov demokracie v duchu kodanských kritérií. Okrem odstránenia kumulácie moci spriechodnením priamej voľby prezidenta republiky bolo legislatívne upravené používanie jazyka národných menšín v úradnom styku, uskutočnili sme korektúry právneho poriadku v súlade s predošlými rozhodnutiami Ústavného súdu Slovenskej republiky, obnovili sme podmienky na účasť opozície v orgánoch parlamentu, osobitne v kontrolných výboroch, a v obdobnom zmysle sme prijali kroky na posilnenie nezávislosti súdnictva. Až na tento základ mohli nadviazať početné zahraničnopolitické aktivity poslancov a výborov Národnej rady Slovenskej republiky. Jej delegácie pôsobili ako riadni alebo asociovaní členovia v Parlamentnom zhromaždení Rady Európy, v Organizácii pre bezpečnosť a spoluprácu v Európe, v zhromaždení Západoeurópskej únie, v Severoatlantickom zhromaždení, v Medziparlamentnej únii a v Stredoeurópskej iniciatíve. V týchto inštitútoch vystupovali tak, že rozplynuli pochybnosti o jednoznačnej zahraničnopolitickej orientácii Slovenska. Prispelo k tomu i sformovanie poslaneckej skupiny v Národnej rady Slovenskej republiky za rýchlu integráciu Slovenska do NATO. V Národnej rade Slovenskej republiky bola schválená, podotýkam, aj s podporou opozície bezpečnostná a obranná stratégia Slovenskej republiky potvrdzujúca snahu Slovenska vstúpiť do NATO. Potvrdením meniaceho sa imidžu Slovenskej republiky bolo v sídle Európskej komisie v Bruseli 1. marca 1999 otvorenie procesu bilaterálneho skríningu legislatívnej a inštitucionálnej pripravenosti Slovenskej republiky prevziať tzv. acquis communautaire. V prístupovom procese, ako to naša spoločnosť i európska verejnosť dobre vie, postupujeme veľmi úspešne. Sme v stave prevziať európsku legislatívu do nášho právneho poriadku a splniť ekonomické a sociálne kritériá vstupu do konca roku 2002 a v roku 2004 sa zúčastniť na voľbách do Európskeho parlamentu už ako riadni členovia únie. Dnes sa Slovensku už naskytla možnosť v rámci Konventu o budúcnosti Európy vstupovať do závažných diskusií, na ktorých sa podieľali a podieľajú aj poslanci Národnej rady Slovenskej republiky. Iným, ale jasným prejavom zmeny postoja k Slovenskej republike boli oficiálne návštevy najvyšších predstaviteľov viacerých krajín sveta a významných medzinárodných organizácií, či už ide o OECD, Radu Európy, NATO a ďalšie. Na dokreslenie uvádzam, že som počas druhého volebného obdobia prijal na pôde Národnej rady Slovenskej republiky 5 predstaviteľov kráľovských a cisárskych dvorov, 16 prezidentov, 25 predsedov parlamentov, 21 predsedov vlády, 2 spolkových kancelárov, viceprezidenta a guvernéra štátu. Vyvrcholením nášho spoločného úsilia o zviditeľnenie Slovenska bolo vystúpenie predsedu Európskeho parlamentu Patricka Coxa pred plénom Národnej rady Slovenskej republiky. Explicitne ocenil prácu nášho parlamentu a zároveň vyzval nový parlament pokračovať v naštartovanom procese reforiem a integrácie Slovenska do demokratickej Európy. O medzinárodnom postavení Slovenskej republiky sa rozhodovalo vo vnútornej politike. Preto sme sa zamerali na prijatie rozhodujúcich zákonných noriem, ktoré posunuli našu krajinu vpred. Tým sme výrazne priblížili náš právny poriadok k právu Európskej únie a začali reformné procesy, ktoré sa stali nezvratnými. Schválením dôležitých zákonov sme vytvorili základ rozvoja jednotlivých oblastí rozvoja krajiny. Tak napr. v oblasti hospodársko-finančnej bol prijatý zákon o štátnej pomoci, zákon o správach finančnej kontroly, zákon o burze cenných papierov, colný zákon, zákon o cenných papieroch a investičných službách. Na úseku verejnej správy boli prijaté také zákony, ako je zákon o samospráve vyšších územných celkov, zákon o voľbách do samosprávnych krajov a zákon a majetku vyšších územných celkov. V oblasti justície bol schválený nový zákon o prokuratúre a zákon o Súdnej rade. V oblasti poľnohospodárstva bol prijatý zákon o veterinárnej starostlivosti, zákon o nájme poľnohospodárskej pôdy. V oblasti životného prostredia bol prijatý zákon o ochrane ovzdušia, zákon o obaloch a odpadoch z obalov. V oblasti sociálnej bol prijatý dôležitý reformný zákon o sociálnom poistení. V oblasti vedy a školstva sme v poslednom období schválili zákony o vede a technike, o Slovenskej akadémii vied a osobitný význam má zákon o vysokých školách. V pracovnoprávnej oblasti bol prijatý nový Zákonník práce, zákon o verejnej službe a zákon o štátnej službe. V oblasti zvyšovania ochrany ľudských a občianskych práv je významný zákon o slobodnom prístupe k informáciám, ale aj zákon o nadáciách. Iste nie všetci rovnako hodnotíme vykonanú prácu v uvedených dôležitých oblastiach. Moje výhrady, pripomienky a postoje k plneniu programového vyhlásenia vlády som priebežne verejne deklaroval. Pravdou je, že sme chceli dosiahnuť viac, ale som presvedčený, že ak sme aj nesplnili všetko, čo sme stanovili, pozitívnych výsledkov v našej činnosti je veľa. Čím sú spoločenské zmeny hlbšie a dopady na život spoločnosti citeľnejšie, tým väčšie sú rozdiely medzi skupinami poslancov v názoroch na podobu reformy, spôsob jej zabezpečenia a tempo jej uskutočnenia. Tento proces neprebieha ľahko, stret záujmov bol neraz explozívny, museli sa hľadať kompromisné riešenia medzi očakávaniami skupín voličov a potrebou systémových zmien. Nemôžem zatajiť skutočnosť, že to bola práve pôda parlamentu, kde sa odsúvali nedovarené problémy z vlády i koaličnej rady. Politické vyjednávanie v kritických okamihoch a v časovej tiesni nás stálo nesmierne veľa energie, cítili sme, že sa na nás prenáša bremeno zodpovednosti. Dnes ma teší, že napriek tomu sa uskutočnili kľúčové reformy v rozhodujúcich oblastiach hospodárskeho, sociálneho i spoločenského života krajiny. Tvrdenia, že okrem zahraničnej oblasti sme v ostatných sférach nepostúpili vpred, nie sú objektívne a účelovo zavádzajú verejnosť. Neberú pritom do úvahy zložitosť procesov a zmien, ktorými sme súčasníkmi, ani východiská, od ktorých sa naše pôsobenie začalo odvíjať. Do pohybu sa o. i. dostala aj veľmi potrebná reforma verejnej správy. Stálo nás to veľa energie v parlamente i v jeho orgánoch, lebo otvorene konštatujem, stratégia prípravy tohto reformného projektu od počiatku ignorovala partnerov, ktorých bude potrebovať pri podpore a schvaľovaní série zákonných noriem. V demokratických pomeroch takú závažnú reformu nemožno pripravovať v zákulisných kabinetoch a náklopkovými metódami vnútiť svoju modelovú predstavu ostatným. Reforma je proces navodenia zmien, a nie ultimátum, musí počítať s oponentúrou a riešiť otázky pragmatického prevteľovania ideí do živej praxe. To páni zodpovední za prípravu reformy verejnej správy očividne podcenili a namiesto toho zamestnávali politikov i verejnosť nepriechodným návrhom o počte vyšších územných celkov. Hneď prvé dni zavádzania vyššieho stupňa územnej samosprávy však ukázali, koľko iných závažných praktických otázok ostalo nevyriešených vo fáze prípravy tejto reformy. Všetko, čo sme z balíka úloh o decentralizácii verejnej správy ukrojili, novela zákona o obecnom zriadení, zákony o majetku a kompetenciách vyšších územných celkov, o územnom členení štátu, ale aj prijatie zákonov o štátnej a verejnej službe sa v praxi realizuje a bolo pozitívne prijaté aj Európskou úniou. Osobne je mi veľmi ľúto, že sa nám nepodarilo za celé funkčné obdobie nájsť dostatok politickej vôle na prijatie novely volebného zákona, i keď ja osobne som sa o toho zasadzoval. Podobný osud stihol novelu zákona o konflikte záujmov. Ľutujem, že sa vláde Slovenskej republiky nepodarilo pripraviť komplexné návrhy kódexov občiansko-právnej a trestnoprávnej oblasti. Neobyčajne rozsiahla zákonodarná činnosti a vysoké tempo legislatívnej činnosti (prijali sme 533 zákonov) má aj svoje negatívne stránky. Týka sa to kvality niektorých právnych noriem, častých noviel a desiatok prezidentom vrátených zákonov na opätovné prerokovanie, čo bolo výsledkom jednak objektívnych skutočností, ale i subjektívnych chýb členov vlády i poslancov. Spoločnou vôľou koalície a opozície však bolo schválenie množstva medzinárodných a bilaterálnych zmlúv zaraďujúcich Slovenskú republiku do spoločnosti vyspelých demokratických štátov. Nechcem sa zaoberať výpočtom, alebo vymenovaním všetkých zahraničných zmlúv a dohôd, ale žiada si spomenúť aspoň Dohodu medzi Slovenskou republikou a Svätou stolicou vo Vatikáne, ktorá okrem dvojstranného riešenia vzájomných vzťahov bola základom aj vnútroštátnej dohody medzi štátom a 11 cirkvami a náboženskými spoločnosťami pôsobiacimi na našom území. To nie je bežná vec histórie štátu. Ide, naopak, o nový neopakovateľný systémový krok pri usporiadaní spoločenského života na Slovensku. Parlament sa v druhom volebnom období zaoberal aj inými z dobového hľadiska neopakovateľnými otázkami. Parlament o. i. schválil zákon o zásluhách Milana Rastislava Štefánika o Slovensko, uctil si pamiatku Alexandra Dubčeka tým, že za účasti významných zahraničných hostí inicioval pomenovanie námestia pred budovou Národnej rady na Námestie Alexandra Dubčeka, a tým zmenil aj adresu svojho sídla. Národná rada sa počas tohto volebného obdobia taktiež podieľala na morálnej rehabilitácii aspoň symbolickým odškodnením viacerých skupín obyvateľstva a osobností našej národnej histórie, ktoré boli poškodené a cítili sa ukrivdené v minulých obdobiach. Vážené panie poslanci, páni poslanci, prijatím zákona o slobodnom prístupe k informáciám Národná rada Slovenskej republiky prispela k rozvoju transparentnosti činnosti orgánov verejnej správy a praktického rozšírenia práv občana Slovenskej republiky v duchu čl. 26 Ústavy Slovenskej republiky. Kancelária Národnej rady zriadila svoje informačné centrum pre verejnosť, ktorého povinnosťou je evidovať a vybavovať všetky žiadosti a informácie spravidla podané telefonicky, písomne alebo osobne pri návšteve centra. Verejnosť prejavila záujem o znenie zákonov a ich noviel, dôvodových správ k návrhom zákonov, o texty schválených medzinárodných zmlúv alebo dohovorov. Zaujímala sa aj o mzdové otázky a finančné náklady na zahraničné cesty poslancov, na chod kancelárie, asistentov a kancelárie poslancov, rozpočet Národnej rady Slovenskej republiky. Nechýbali ani požiadavky na informácie o jednotlivých poslancoch, ich účasti na schôdzach Národnej rady, o hlasovaní či ich majetkových priznaniach. Pomerene veľký počet občanov sa obracia na zákonodarný zbor so sťažnosťami, celkom ich bolo 5 200, a s predkladaním petícií, celkom ich bolo 125. Tieto sa týkali o. i. mzdového ohodnotenia pedagogických pracovníkov, zákazu prevádzkovania hracích automatov, vyhlásenia nových volieb starostov obcí, odčlenenia alebo pričlenenia obci k mestám, nesúhlasu so zrušením nemocníc, učilíšť, škôl, zrovnoprávnenia financovania cirkevných škôl a štátnych škôl, vytvorenia nových okresov zmenou sídla vyššieho územného celku a tak podobne. Príslušné orgány parlamentu a odbory Kancelárie Národnej rady Slovenskej republiky sa v zákonom stanovenej lehote zaoberali všetkými sťažnosťami a petíciami, mnohé boli vybavené, odstúpené ministerstvám alebo iným inštitúciám. Vážená Národná rada, napriek tomu, čo som povedal, nedá mi, aby som nevyjadril určité znepokojenie vo vzťahu našej verejnosti k Národnej rade Slovenskej republiky. Ukazuje sa, že do budúcnosti nevystačíme s veľkorysosťou pri poskytovaní podmienok pre prácu médií ani s organizovaním podujatí typu dňa otvorených dverí či spomenutou činnosťou informačného centra alebo skvalitňovaním webovej stránky parlamentu. Preto sa musíme osobitne zmieniť o probléme parlamentnej osvety vo verejnosti, ktorá je v Slovenskej republike evidentne nerozvinutá. Je to spôsobené aj tým, že história, tradícia skutočného a demokratického parlamentarizmu je na Slovensku pomerne krátka. Spravodajstvo a politické komentáre o práci Národnej rady Slovenskej republiky vychádzajú z myšlienkového predpokladu akejsi idylickej inštitúcie, ktorá nezodpovedá realite žiadneho parlamentu vo svete. Vo verejnosti, ale i v novinárskej obci doteraz nebola pochopená základná charakteristika tvorby zákonov a zmyslu parlamentnej práce. Preto sa povedľa hyperkritického obrazu slovenského parlamentu môže objaviť celkom priaznivé hodnotenie jeho výsledkov, ako to vyznieva v podaní mojom alebo zahraničných hostí, resp. priaznivých ohlasov medzinárodných inštitúcií. Teda čo idealizujú komentátori, čo preceňujú a čomu podstatnému, naopak, nevenujú pozornosť? Zákon predsa nie je hľadanie absolútnej pravdy a parlament nie je miesto, kde sa tvoria najracionálnejšie rozhodnutia, zákon je hľadanie optimálneho vyjadrenia možností a križujúcich sa záujmov občianskej spoločnosti. Parlament je konečné miesto v reťazci, kde vrcholí diskusia a dohadovanie zainteresovaných skupín, pričom sa hľadajú kompromisy práve smerom k prospechu celej verejnosti. V parlamente sa hľadá spoločná vôľa. Nie vždy a vo všetkom sa to podarí. Slovom, očakávať od parlamentu neomylné a najmúdrejšie riešenia problémov je číročistá idealizácia. Parlament je vlastne proces, kde sa zmení pomer síl v spoločnosti, jedny riešenia budú priechodné, iné zasa nie. Do celkového pôsobenia parlamentu a tvorby zákonov vstupujú teda na jednej strane záujmové štruktúry, hospodárske, politické, občianske štruktúry, na druhej strane racionalitu reprezentujúce štruktúry štátu: exekutíva, prezident, príp. justičné orgány. Preskočiť všetky tieto zásadné veci a vhupnúť priamo do spochybňovania či už rokovacieho poriadku alebo zredukovať hodnotenie parlamentu na nedodržiavanie disciplíny poslancami je účelové a povrchné vytváranie obrazu parlamentu vo vedomí verejnosti. Nemáme v úmysle tajiť pred verejnosťou počínanie členov parlamentného zboru. Treba však upresniť, že zodpovednosť za to nesú sami poslanci, ako aj parlamentné kluby a politické strany, ktoré ich kandidovali. Je na občanovi voličovi, aby svojím rozhodnutím zmenil obraz parlamentu v tejto oblasti. K šíreniu parlamentnej osvety musia prispieť všetci poslanci Národnej rady Slovenskej republiky alebo sčasti aj médiá, lebo tu už nejde len o verejnomienkový obraz štátnej inštitúcie, ale o pestovanie kultúry občianstva, aby nikto nemohol byť úspešný pri pokusoch o manipulovanie verejnosti, podsúvanie náhodných a lacných riešení. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, v činnosti Národnej rady Slovenskej republiky sme dostatok pozornosti venovali demokratizácii vzťahu medzi koalíciou a opozíciou, vedenie parlamentu sa snažilo poskytnúť priestor všetkým názorovým odtieňom. Na začiatku tohto volebného obdobia terajšia opozícia odmietla ponuku na obsadenie funkcií predsedov výborov pod zámienkou neakceptovania jej požiadaviek. Výsledný efekt je ten, že zakladáme pokrivenú tradíciu eliminovania opozície z riadiacich funkcií parlamentu, lebo už dve celé funkčné obdobia nedošlo na jeho pôde k pomernému zastúpeniu. Je to smutný záznam do análov nášho mladého parlamentarizmu. Verím že sa to v budúcnosti nebude opakovať. Vzájomný vzťah koalície a opozície v každom parlamente charakterizuje istá deľba úloh. Opozícia uznáva právo vlády vládnuť, vláda uznáva právo opozície oponovať. Vláda napokon musí mať právo konať. Tak tomu bolo aj u nás. Rozdielnosť názorov na riešenie vecí, parlamentná rozprava sú srdcom demokracie, parlamentné snemovne bývajú hlučné, argumentujúce a poznačené zápalom vzájomného súperenia. Časť našej verejnosti to nevie stále pochopiť a stáročím overené parlamentné zásady považuje za defekt našich poslancov. Volajú po ich výmene, ale fakticky sa tým dožadujú návratu totalitnej poslušnosti. Z tohto hľadiska má Slovensko úplne normálny parlament. Povedal by som dokonca z pohľadu množstva prijatých zákonov, že má veľmi výkonnú Národnú radu Slovenskej republiky. Dovoľte mi pripomenúť ostatné formy komunikácie koalície s opozíciou. V druhom volebnom období bolo poslancami Národnej rady Slovenskej republiky podaných 592 interpelácií. Hodina otázok bola na programe rokovania Národnej rady celkom sedemdesiatkrát a bolo na nej na základe vyžrebovaného poradia celkove 233 otázok poslancov zodpovedaných predsedom vlády a členmi vlády, predsedom Najvyššieho kontrolného úradu Slovenskej republiky a generálnym prokurátorom Slovenskej republiky. Parlamentné výbory a jednotliví jeho funkcionári hľadali aj nové formy demokratizácie verejného života na Slovensku. Dávam do pozornosti vnímavosť prejavenú hlasom mimovládnych organizácií či už tretieho sektora, parlamentu mladých alebo vidieckeho parlamentu. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, dovoľte mi, aby som na záver vám všetkým vyjadril vďaku za vašu prácu v orgánoch Národnej rady v uplynulom volebnom období. Prevažná väčšina si svoje pôsobenie v role poslanca nezľahčovala, čo by mohli potvrdiť najmä vaši najbližší rodinní príslušníci, ktorí sa tiež neraz museli prispôsobiť našim pracovným prioritám. Patrí im za ich pochopenie naša úprimná vďaka a úcta. V mene všetkých poslancov rovnako ďakujem vedeniu Kancelárie Národnej rady Slovenskej republiky, pracovníkom všetkých jej zložiek za činnosť najmä počas predĺžených schôdzí Národnej rady, keď museli obetovať svoj mimopracovný čas a preukázať veľa trpezlivosti. Ich práca prispela k tomu, že činnosť nášho parlamentu sa v uplynulom volebnom období posunula na úroveň porovnateľnú s vyspelými parlamentmi. Patrí im za to od nás poslancov úprimné poďakovanie. Vážená Národná rada, nachádzame sa na prahu nových parlamentných volieb. To určuje atmosféru dnešného stretnutia. Všetkým poslancom, ktorí znova nekandidujú, príp. vo voľbách neuspejú, prajem, aby sa im podarilo nájsť plnohodnotné uplatnenie v iných štruktúrach verejného života, lebo vaše skúsenosti naša krajina potrebuje. Prajem Slovensku, aby volebná kampaň bola kultúrnou vizitkou jeho občanov a priebeh volieb dokázal, že Slovenská republika je štandardnou demokratickou krajinou. Jej občania v slobodných voľbách rozhodnú, komu zveria právo rozhodovať o smerovaní štátu na ďalšie 4 roky. V priebehu druhého volebného obdobia sme priblížili Európu Slovensku a Slovensko Európe. Nech sa budúcim poslancom Národnej rady Slovenskej republiky podarí zužitkovať všetky nami vytvorené predpoklady, nech sa na prospech obyvateľov našej krajiny podarí zavŕšiť integračné a reformné procesy, ktoré Slovensko veľmi potrebuje. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)