Procházka, Radoslav, poslanec NR SR (2012-08-09):
Ďakujem pekne, pán predseda. Vyliezť v zákopovej vojne na voľné pole a pozrieť sa alebo dokonca rozpažiť na obe strany znamená koledovať si o poriadny šrapnel sprava aj zľava. Čo už? Všetci, ako tu dnes sedíme, tu sedíme preto, že 10. marca nám boli ľudia odovzdať poverenie na správu vecí, o ktorých rozhodujú štátne orgány. Je tých vecí, žiaľ, čoraz viac, ale nie všetky zaujímajú ľudí rovnako. To, čo chce kandidát do parlamentu urobiť napríklad s chovom nebezpečných zvierať alebo so spôsobom obsadzovania správnej rady regulačného úradu, nie je pre voličov ani zďaleka také dôležité než to, ako chce iný kandidát riešiť konsolidáciu verejných financií alebo systém dôchodkového zabezpečenia. Ono sa to vlastne z hľadiska významu pre rozhodovanie ľudí o tom, kto ich bude pri výkone verejnej moci zastupovať, ani nedá porovnať, na jeden mandát treba približne 14 000 až 17 000 hlasov. Lenže nie každý kandidát má rovnakú schopnosť tie hlasy získať. Zatiaľ čo taký ja napríklad som hnutiu, za ktoré som kandidoval, priniesol maximálne jeden mandát, dva mandáty naviac, okrem toho svojho, taká Lucia Žitňanská ich, odhadujem, priniesla aspoň 6 a taký Robert Fico ich priniesol možno aj 60. V skratke, väčšina z nás tu sedí kvôli tomu, čo možno 10, možno 20 ľudí z celého parlamentu znamená pre všetkých, ktorí boli voliť. Viac ako 20 z nás ľudia aj tak nepoznajú. Človek, ktorý na vlastnom chrbte vďaka svojej obľube a autorite medzi ľudom vyviezol do parlamentu prevažnú väčšinu vládnych poslancov v čase, keď sme sa my všetci uchádzali o parlamentný mandát, opakovane hovoril, že nebude meniť pomer dôchodkových odvodov. Tri dni pred voľbami varoval ľudí, že: „To nie my, to pravica chce znížiť odvod do 2. piliera, my chceme len zvýšiť garancie.“ Pozrite, ja si na to síce ťažko zvykám, ale chápem, že v politike si mnohí dovolia viac, ako by v bežných medziľudských vzťahoch bolo únosné. Lenže sú veci, ktoré sa nesmú ani v politike, ak nemá byť turnajom lúpeživých rytierov, ale súťažou ideí, hodnôt a predstáv o verejnom záujme. Jednou z vecí, ktoré sa nesmú, je povedať ľuďom v čase, keď odovzdávajú to základné, čo majú, čiže svoju moc, že toto a toto chceme urobiť a toto a toto urobiť nechceme, a potom to úplne postaviť na hlavu, úplne poprieť obsah mandátu, ktorý si politik vypýtal. To je úder lakťom zozadu a na temeno. Rok a pol ste tu vykrikovali po OKS-ke, že sú v parlamente podvodom. Niet väčšieho volebného podvodu, ako tri dni pred voľbami zatajiť ľuďom to najdôležitejšie, čo chcete vo funkcii urobiť. A možno som v tejto veci len príliš útlocitný. Čo mi však príde ako zvrátenosť, ktorá musí byť zjavná úplne každému, je, ak napriek tomuto typu podvodu vo svojom prednese predseda vlády dvakrát alebo trikrát vezme do úst morálne právo. Tak to z hrušky dolu, priatelia, to už je fakt trochu moc. Morálne právo je totiž presne to, čo vám na túto zmenu chýba, nie preto, že by ste nemali dosť silný mandát od ľudí, naopak, máte ho mimoriadny, ale na ochranu 2. piliera, nie na jeho devastáciu. Taký ste si od ľudí vypýtali, a preto práve a len taký ste aj mohli dostať a dostali. K veci samej. Rozumiem argumentom, že si na plátanie diery v Sociálnej poisťovni potrebujeme požičiavať na trhoch a že dnes sú súkromné dôchodkové úspory pre nás ako pre štát naozaj drahé. Mám voči tejto argumentácii dvoje výhrad. Po prvé. Potreba vykrývať deficit v Sociálnej poisťovni sa objavila roky predtým, ako vznikol 2. pilier. A s jeho nastavením nesúvisí viac, ako s ním súvisí napríklad, ale nielen demografický vývoj alebo rast HDP. Áno, dnes si na dôchodky vyplácané z 1. piliera musíme požičiavať. A ak by sme si museli požičiavať menej, platili by sme menej na obsluhe štátneho dlhu. Dnes tiež ale platí aj to, že je totálnou lotériou, či si na dôchodky ľudí, ktorí majú 40 a menej, budeme mať vôbec od koho požičať. A ak aj áno, za akú cenu? Nič dnes nie je pochybnejšie, ako schopnosť tohto štátu o 20, 30 rokov plniť záväzky, ku ktorým sa dnes s takou ľahkosťou hlási. Iste, môže sa stať zázrak a vy si rozmyslíte veci, ktoré chcete spáchať v školstve alebo v ekonomike ako takej, možno dokonca zľavíte z niektorých projektov slúžiacich na konsolidáciu súkromných financií vašich sponzorov a kamarátov, a teda sa stane zázrak a tento štát začne fungovať ako servis pre svojich občanov, nie ako chamtivý pandúr a o 20, 30 rokov ho bude spravovať jedna pracovitá, kompetentná, konkurencieschopná, sebavedomá generácia, nazvime si ju pracovne, Schusterove deti. Lenže dnes tomu absolútne nič nenasvedčuje, dnes je kurz na takýto vývoj jedna k desiatim a vy si môžete dovoliť hrať vabank iba preto, že ten vklad, tú stávku zaplatí niekto iný, zaplatia ju deti, vnuci a pravnuci ľudí, ktorí dnes sedia v tejto sále, a to v čase, keď mnohých z nás už budú môcť na zodpovednosť brať len dejepisci našich omylov. Hlavným účelom 2. piliera nie je štátu priťažiť, ale ho práve odbremeniť, redukovať záväzky, ktoré už dnes nestíha plniť bez toho, aby si musel požičiavať. A ja raz neviem, z čoho vám vyplýva, že by ich v budúcnosti mal stíhať lepšie? Tá diera v Sociálnej poisťovni, ak ste schopní sa na ňu pozrieť cez prizmu dlhšiu ako jedno volebné obdobie, nie je dôvodom na redukciu osobného, súkromného sporenia, ako to tvrdíte vy, ale presne naopak, je dôvodom na jeho ochranu a zveľaďovanie. Nikde na obzore nie je vidieť najmenší dôvod si myslieť, že tá diera sa bude zmenšovať, naopak, všade navôkol sa zbierajú predpoklady na jej prehlbovanie. A bude to tak, aj keď 2. pilier zdevastujete ešte viac. Osobné dôchodkové sporenie je nástroj diverzifikácie rizika. A v čase systémovej neistoty je diverzifikácia rizika tou najrozumnejšou stratégiou. To, že omnoho viac ako 2. pilier potrebuje zásadnú zmenu ten priebežný, vieme všetci. Ale, ak si myslíte, že tou zmenou je infúzia rýchlych peňazí, tak nám nad hlavu vešiate sekeru, ktorá raz bude musieť spadnúť. Ja pripúšťam, že sa mýlim a že sa nám finančne oplatí viac vziať peniaze z budúcnosti a použiť ich dnes, lebo to je presne to, čo sa redukciou 2. piliera urobí. Nevyhnutným predpokladom na to, aby sa to oplatilo, aby naozaj malo zmysel použiť budúce peniaze dnes, je existencia kompetentného, presvedčivého, dôveryhodného biznis plánu štátu. Ja žiadny nevidím, odpustite mi to. Nevidím žiadnu stratégiu strednodobého a dlhodobého rozvoja, na základe ktorej by som vôbec mohol byť ochotný podľahnúť ilúzii, že to dáme, že po tej dokonalej búrke, ktorú avizoval predseda vlády, sa zase vyjasní a my sa pretlčieme aspoň tak, ako sme sa pretĺkli doteraz. Lenže Minerva, napríklad, spí spánkom klinickej smrti a vy už jej nechodíte ani kontrolovať dýchacie prístroje, firmy húfne odchádzajú do daňových rajov a predseda vlády prišiel do parlamentu nariekať, že v kase našiel menej peňazí ako minule a že teda nech opozícia povie, čo s tým. To znie fakt sľubne. Zobrať dnešným tridsiatnikom polovicu z ich zásluhových dôchodkov bez toho, aby ste im ukázali plán, sociálnodemokratický plán, čo všetko štát urobí pre to, aby dostali aspoň tie solidárne, je hrubý faul na ľuďoch, ktorí sa nemajú ako brániť. Ten Bismarckov model bol pripravený a presadil sa za úplne iných okolností, v úplne iných ekonomických, spoločenských a demografických aranžmánoch, než v akých žijeme a budeme žiť my. Neschopnosť nahliadnuť za model pochádzajúci z konca 19. storočia ubližuje dnes aj ekonomike, aj spoločnosti a všetkým tým väzbám a vzťahom v nej, ktoré vôbec majú nejaký potenciál budovať medzitriednu a medzigeneračnú solidaritu. Bismarck je pasé. Dnes neberie dôchodky každý desiaty dospelý, neberie ich rok, dva a nerobia naňho štyri deti. Mimochodom, to, čo som avizoval vo vzťahu k zdravotnému poisteniu, plánujem postupne navrhnúť aj vo vzťahu k tomu dôchodkovému, zrušenie akýchkoľvek povinných odvodov, úhradu štátneho dôchodku v rovnakej bazálnej výške pre každého priamo z rozpočtu a zvyšok dobrovoľné súkromné sporenie (rodina, komunita a tak a ďalej), jednoducho solidaritu medzi všetkými v rozsahu základného štandardu, ale v rozsahu nad základný štandard, solidaritu práve a len medzi tými, medzi ktorými je morálne opodstatnená, ktorú je rozumné očakávať a správne pestovať. Ešte jednu vec vám chcem povedať. Ja chápem, že toto je svojím spôsobom payback time, čas odplaty za to, že druhá Dzurindova vláda mala pocit, že vás na to nepotrebuje a nebude potrebovať. Keď sa zavádzal 2. pilier, nepredchádzala tomu žiadna sofistikovaná ekonomická analýza a pomer deväť a deväť je v istom zmysle úplne svojvoľný. Rovnako svojvoľné a prosté akejkoľvek analýzy dlhodobých dopadov je však aj to, čo dnes navrhujete vy. To je stará slovenská bolesť, a to asi nielen slovenská, stačí sa pozrieť na juh a na juhovýchod, že väčšina má pocit, ako by tu mala byť navždy, že zabúda na svoju dočasnú povahu a seje také, aké sa jej potom nechce žať, vždy zas a znova. Liekom na túto bolesť však nie je ďalšia dávka opiátu v zmysle my môžeme, lebo nás je viac. A ako sa dnes politickým architektom 2. piliera vracia ich vlastná slabosť, áno, demonštrácia sily je demonštráciou slabosti, tak sa vám raz vráti váš dnešný hriech. Nerobte to takto, sami, silou prostej väčšiny, proti mandátu, ktorý ste dostali, inak doplatíme na to ako štát. Dnes máme oproti starej Európe jednu obrovskú výhodu, v rekonštrukcii nepoužiteľného modelu dôchodkového zabezpečenia sme o dlhý krok vpred. Náš dnešný model nie je svätá krava, ktorej sa treba klaňať. Aj na ňom je čo opravovať, zvlášť po tom, čo ste mu vyviedli pri svojom prvom pokuse mu ublížiť. Lenže vy ho idete takto zmrzačiť nie v rámci nejakej organickej, komplexnej, systémovej zmeny, ale kvôli rýchlym peniazom, ktoré neviete nájsť inde. Tak ich prestaňte hľadať. Prestaňte pátrať po tom, kde sa ešte čo dá komu vziať, a skúste hospodáriť s tým, čo viete nazbierať bez toho, aby ste na desaťročia dopredu gordickým uzlom viazali ľudom na krky náhrdelníky z mlynských kameňov. Pýtam sa, od koho iného ako od vás budú ľudia dnes ochotní počuť: „Na toto a na toto máme a práve preto len toto a toto sa vám budeme snažiť doručiť v čo najlepšej kvalite, nič z toho nerozdáme kamarátom, jedna k jednej, čo vyberieme, to vrátime na verejných službách a vy budete vedieť, že dostávate práve to, čo ste si zaplatili, ani menej, ani viac, lebo takto nám sľubujete viac a dávate menej, než na čo máme nárok, a to je pre nás fakt zlý obchod.“ Ďakujem pekne. (Potlesk.)