Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2015-06-15):
Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, kolegovia, je mi cťou, že vedie teraz schôdzu pán Číž, verím, že sa budeme chápať v tom, že idem v zmysle rokovacieho poriadku. Som cez víkend, takú zaujímavú myšlienku, že nemal som čas pripraviť si krátky prejav. To znie zvláštne, ale ináč je to tak. Na to, aby ste si pripravili krátky prejav, potrebujete čas. A ja som nevenoval čas príprave môjho prejavu, pretože som si nebol istý, či vôbec táto schôdza bude. Hej, do poslednej chvíle proste sme nevedeli. Keby som bol vedel, tak by som tomu venoval čas a by sme to stihli za sedem minút, teraz negarantujem. Možno desať (zasmiatie sa rečníka), možno jedenásť, neviem. Ale budem sa snažiť byť stručný. Môj vzťah ku Gorile je, myslím, že, teda ja ho vnútorne pomenujem, dobre? Tak nebudem, povedal by som, že by ste ho mali poznať. Prečo by ste ho mali poznať, ja vám poviem teda. Keď vznikali tie protesty, tak kráľom zástrčky na Námestí SNP, starý generál Sun-c´ povedal dvetisíc rokov dozadu: „Keď chceš boj vyhrať, musíš byť tam.“ A my máme kontrolu nad Námestím SNP, teda iba nad zástrčkou. Ak chce niekto spraviť nejakú akciu na Námestí SNP a chce mať dobrú zástrčku a nechce vybavovať zložito, je lepšie sa dohodnúť s nami. A na tom aj pohorela celá Gorila, lebo najskôr sa otáľali, potom nás poprosili o zástrčku, potom niekto im tam namietol, že musia byť hrdinskí a robiť nepolitickú politiku, potom nemali zástrčku, potom nemali zvuk a tak to celé dopadlo. Ale to hovorím položartom. Hej, to je proste, naozaj chcel som tým povedať, že mňa to fascinovalo. Fascinovalo ma to, že tí ľudia sa zozbierali. To, že chceli svetový mier, už bolo tou chybou, a preto to vlastne aj zakapalo, jak to zakapalo. Ale to, že došlo k tomu vzplanutiu, bola fantastická vec. To bola fantastická vec. A mal som to, mimoriadne silne som to prežíval a tešil som sa tomu, že to nastalo. Keď ma tu zvolili, tak ja som dvakrát neviem akým zázrakom, ale možno to bolo v tej eufórii, že ešte doložme tej pravici, dvakrát prešlo hlasovaním, aby bola správa o Gorile v parlamente, ktorí ste si všimli, ktorí nie. Bola to síce, fakt, že formálna záležitosť, ale aspoň sa držal oheň na pahrebe, hej. Už keď som chcel žiadať o tretiu, tak vtedy sa to vyhodnotilo, že čo je moc, je veľa, tretia nebude. A nebola. Proste celé to už zakapalo a myslím, že pri tej druhej, keď sme o tom debatovali, tak som tu spravil takú skúšku správnosti s pánom Kaliňákom, tu sedel a som sa ho spýtal, že či poruším nejaký zákon, keď pustím časť tej nahrávky. A Kaliňák takto na mňa pozeral, že podľa toho, ktorú časť. Asi mal na mysli to, že keď by som hocičo iné pustil, nevadí, ale keby som pustil tú časť, v ktorej sedel premiér Fico, údajne, podľa toho údajne, mám si dávať pozor na slová, pre mňa za mňa ma zažalujte, v tom spise, kde sedel Fico, že keby som asi pustil tú, tak vtedy by som asi porušil. Nespomínam ju náhodne, tú nahrávku. Ja som sa tej záležitosti venoval. A naozaj tá nahrávka je traumou našej spoločnosti. Je traumou našej spoločnosti. Tá nahrávka je v hľadáčiku záujmov. Tá nahrávka je atómovým kufríkom, proste tá nahrávka má silu, má cenu. Proste tá nahrávka má vysoký kurz. A viete, ako ju zbezcenníte? Tým, že ju zverejníte. Proste jediná šanca, ako zbezcenniť túto nahrávku, je ju zverejniť. A na to vyzývam. Ja som vyzýval pred ix, teda dva roky možno je to dozadu, som apeloval na ľudí, ktorým by prípadne záležalo na tejto krajine, že nech ju nejakým spôsobom zverejnia. Nič sa neudialo. Tri mesiace dozadu, a tu to aj zopakujem, sme dali ponuku, že sa nám podarilo zozbierať, nie ja, lebo to je veľká suma, ale podarilo sa zozbierať alebo je pripravená suma 100-tisíc euro, vážení, tí, ktorí počúvate na peniaze, je pripravená, tu za týmto pultom tu deklarujem, a keby som to neurobil, tak mi môžte potom povedať, že moje slovo stojí za fajku tabaku, je pripravených 100-tisíc euro pre tých, ktorí si s nami dohodnú systém, ako to chcú, ale proste tá nahrávka sa zverejní. Ja viem, že to je málo. Ja viem, že to je málo. Ja viem, že išli rádovo väčšie sumy na to, aby sa nezverejnila tá nahrávka. Rádovo väčšie sumy. Rádovo väčšie sumy, ale jak sa hovorí, jeden nikdy neviem. Možno sa niekto ulakomí aj na túto malú sumu. My nemáme šancu. A to zase nikto nemôže spravodlivo požadovať, aby niekto nageneroval takú sumu, aby prebil nejakú inú ponuku, ktorá umlčala nahrávku. Tento záujem je vedený úmyslom, dobrým úmyslom zbezcenniť túto nahrávku. Jej zverejnením sa stane bezcenná. A nikto už s ňou nebude vyhrážať, nikto už s ňou nebude vydierať, táto krajina zhodí svoje okovy a vzlietne jak ten orol z tej bájnej, lebo teraz je zviazaná. Každý tu každého vydiera. Prosím vás, tu o slobode, nechcem komentovať niektoré príspevky, ktoré tu dneska zazneli, vedel by som o tom niečo svoje povedať. Pomohlo by to tej krajine, keby to takto dopadlo. Oceňujem prístup kolegu pána Lipšica, že proste má stále chuť a vôľu a dohľadáva tie skutočnosti, ktoré znova a znova refrešujú celú tú záležitosť, ktorá je odsúdená na zapadnutie. To znamená, že začal akcentovať tú skutočnosť, že špeciálny prokurátor odmietol vypočuť, ak to teda správne poviem, pána Holúbeka, človeka, ktorý to videl, hej, človeka, ktorý to videl. A to je, teraz poďme rozprávať, prosím vás, vy ste z tohto urobili pomaly spovedné tajomstvo. Naozaj, spovedné tajomstvo hovorí, že za žiadnych okolností, za cenu exkomunikácie a zbavenia nemôže nikto vyzradiť nejaké, vy ste z tohto urobili spovedné tajomstvo. To znamená, že ste povýšili niečo, že niekto potvrdí niektoré skutočnosti, na úroveň, normálne ste to dostali do takýchto, do takýchto polôh. Len otázka stojí, či je to namieste, či nie. Ja rozumiem tomu, že príslušníci tajných služieb sú v inom režime. Ja tomu rozumiem, že musia o niektorých skutočnostiach, o ktorých sa dozvedia, tomu rozumiem. Ale potom sú okolnosti, ktoré menia uhol pohľadu, tak by som povedal. A toto je skutočnosť, ktorá mení uhol pohľadu, a ak niekto bol vedľa toho bytu a videl a spoločnosť to považuje za vážny problém, tak by malo byť podľa mňa tou pohnútkou toho, aby sa ten uhol pohľadu na túto skutočnosť zmenil. Áno, aj mňa ako kolegu Lipšica vyrušuje to, že špeciálny prokurátor odmieta zbaviť mlčanlivosti, alebo respektíve SIS-ka odmieta zbaviť mlčanlivosti pána Holúbeka a oni ho odmietajú vypočuť. Ja už ani neviem to všetko, jak sa procesne formálne volá. No proste máte niekoho, kto to videl, máte niekoho, kto to počul, a nechcete to dať na papier. Hej, lebo keď je to na papieri, už s tým treba niečo robiť. A ja viem, že vy to ustojíte, lebo ste dostali zabezpečenie alebo ubezpečenie, že sa to mediálne ustojí. Že proste to bude v poriadku. Ani ja si nepomáham, ani Lipšic si nepomohol, že tu skáče, hryzie a že proste, lebo tu už to funguje proste tak. Čo je kúpené, je kúpené a všetko bude upratané. Kto pôjde vonku, pôjde vonku. Kto bude počúvať, pôjde vonku, kto nebude počúvať, nepôjde vonku. Možno sa o ňom dozvie, ako ho zrazí auto, maximálne. Viete, že to... Ja viem, ja viem, že vám to tu niektorým nevadí. Kľudne si to žite. Ja kvôli tomu do vankúša neplačem. Len upozorňujem, že to tejto krajine nepomôže. Toto nie je správny typ krajiny. Že toto je podľa vás a niekoho riešením. Poviem ešte jednu takú skutočnosť, že, a možno zafrešujem, Hrad a hradné garáže je tiež vlastne taký, by som povedal, prípad toho, že kam sme to dopracovali. Ľudia vnímajú hradné garáže ako niekde, že nejaké keltské múry rozbúrali. Nie. Hradné garáže je vlastne už symbolom. Je vlastne symbolom toho, ako táto krajina funguje. A v tomto príbehu sa stretla elita. Naozaj, vskutku elita, ale dám do úvodzoviek, elitný rozviedčik Široký, elitný kachličkách Paška so submisívnym pánom Maďaričom sa stretli na jednej kope a dokázali, čo by jeden nepovedal, a vytvorili niečo, čo verím, že tie hrdé generácie, čo po nás prídu, po nás submisívnych zberačoch odpadkov zo stola, ešte prídu sem nejaké hrdé generácie ľudí, ktorí túto skutočnosť vyhodnotia ináč. Tam sa stretla tiež nejaká elita. A teraz chcem, preto to hovorím, ja neviem, kde je aká elita. Niekto mi raz povedal, že nechajte, keď som zavesil ten banner „Skonfiškovať“ na Malchárka, že nechaj ho tak, však už s ním nikto nikdy žiaden obchod neurobí, že on sa už spoločensky znemožnil. Nie je to pravda! Lebo Malchárek po tom všetkom prenajímal autá Čaplovičovi. Viete, to je to. Že proste nie je to pravda. Ani Paška svoj, po tých lapsusoch, čo nastváral, nezmizne z učebníc a z príručiek SMER-u. Práve naopak. Chodí vás učiť, vzdelávať. A na to chcem apelovať, že ak sú ľudia spojení s príbehom alebo s kauzou Gorila, sú to nositeľmi niečoho, tak poďme ich pomenovať, či to je, ja neviem pre túto chvíľu a nebudem vynášať tak ľahko sľuby, ako niekomu z úst idú. Pravdou však je, že tá arogancia a pocit tej moci je u tých ľudí obrovský, čo sa napríklad prejavuje aj vyjadreniami typu ten lyžiarsky, čo povedal, že on ide Rakúšanov učiť, ako majú robiť. Tuná druhý vás, ten bankár, vás učí, ako nezdaňovať, hej. Haščák nás učí, parlament nás tu cvičí, čo môžme, čo nemôžme. To je prejavom arogancie, to je prejavom toho, že vlastne oni vychádzajú z toho, že si to môžu dovoliť. A asi ich niečo k tomu oprávňuje. A to ma mrzí, že keď niekto vychádza z tej premisy, že toto si dovolí povedať, to znamená, vychádza z toho, že si to môže dovoliť. A ten trend, mám pocit, že sa bude zhoršovať už len pre, a teraz to poviem už pomaly na úrovni sloganu, lebo Eva je ŠANCA. Viete, že to sú tiež veci, ktoré nás tu prenasledujú, ak tu niekto naozaj má tú slobodu silne obmedzenú, tak ten trend je, mám pocit, že posilňujúci v tom, že na udržateľnosť tohto stavu. Už keď každý z nich si urobí jednu stranu, tak už potom neviem, že koho zápas to tu bude. Zápas ideí alebo zápas toho, že kto zaplatí drahší Dom Pérignon a tým pádom hlasovanie dopadne tak, ako má dopadnúť. To sa mi nepáči. Ak títo ľudia urobili peniaze, a urobili ich, zvykne sa hovoriť, že za každým veľkým majetkom je zločin. Ja nehovorím, že je to tak, ale to som počul, a niečo možno na tom bude. Aj v Amerike vznikalo bohatstvo nejako. Ale zjednodušene sa zvykne hovoriť, ale deti sa učili hrať na klavíri a po francúzsky. Deti sa učili hrať na klavíri a po francúzsky, obrazne aj doslovne. A prečo to hovorím? Ak naozaj je, už veci boli ďaleko a už nevieme ich uchopiť, tak ak zaujíma nás, že či obrazne a doslovne sa tie deti učia po francúzsky a na klavír? To znamená, mení sa tá situácia? Alebo práve naopak, sú z nich ešte väčší gauneri, ako boli? To by malo byť aspoň podľa mňa pre potreby tejto krajiny do budúcna, že akú my tu klímu nastavíme, že sa uspokojíme, že proste to akceptujeme? Ja vám to poviem na jednom príklade zatiaľ bez mien, ale dokumentuje tú skutočnosť. Ak je jedna skupina, jedna firma, ktorá patrí pod určitú finančnú skupinu, a táto firma dokázala, preto to hovorím, lebo ľudia si niektoré veci vedia predstaviť. Predstavte si cca 12 metrov štvorcových jeden záchod na policajnej stanici v Dúbravke. Má 12 metrov štvorcových, no nech, alebo desať, to je jedno, stále malý, normálny záchod. Predstavte si, že existuje výkaz práce, výkaz – výmer, tí, čo robíte v stavebníctve, kde bol preplatený, že z tých 12 metrov odviezli 5 kontajnerov, sedemkubičných kontajnerov suti. Chcete to počuť ešte raz? Z miesta 12 metrov štvorcových podpísala tá firma, vyfakturovala, a niekto to prebral, 5 sedemkubíkových kontajnerov stavebnej suti. To sa ani nedá. A niekto povie, čo tu splietaš o nejakých kon...? Ja hovorím o tom princípe, že ten princíp pokračuje ďalej. Ak na začiatku niekoho príbehu stála divoká privatizácia, nech sa páči, ale potom už začal sa učiť hrať na klavíri, aj svoje deti, a po francúzsky alebo sa stal z neho ešte väčší lumen? Ak je niekto schopný dať do mzdového listu a niekto to podpísať, že z tejto plochy viem vyviezť 5 kontajnerov sedemkubičných, tak proste to je pre ľudí, aby si to vedeli predstaviť, toto je ten systém, toto je tá vaša pridaná hodnota?! Toto je príbeh Steva Jobsa, slovenského Steva Jobsa?! Ja by som nemal najmenší problém obchádzať sa, aj vzdať úctu a rešpekt Stevovi Jobsovi, niekomu, niečomu, čo niekto niečo vytvoril, po sebe niečo nechal, prípadne to zdanil. Steve Jobs nebol žiaden svätý František, ale niečo po sebe nechal. A v čom je príbeh týchto našich oligarchov? Čo je príbehom našich oligarchov? Len to, že vás poznajú? To, že ich pustíte do válova, a to, že dokážu vyviezť to, čo iný nedokáže? To, čo by Copperfield nedokázal? To, čo by nikto nedokázal? Že z malého záchodu dokážu vyviezť 5 kontajnerov suti?! Samozrejme, vyfakturovať ich a tento štát zaplatiť? To je pridaná hodnota tohto sveta, ktorý ideme žiť?! A s tým mám ja veľký problém a budem mať veľký problém, stále. Aj keď som taký maličký. Budem s tým mať veľký problém a nemôže nikto odo mňa očakávať úctu a rešpekt, aby som vzdával ľuďom, ktorí sú schopní, ich podnikateľský príbeh je postavený na tomto. Takíto ľudia si nazaslúžia rešpekt. Darmo sa ho budú domáhať. A oni sa ho raz budú domáhať. Raz sa budú domáhať to, tej, tej úcty. A ja sa bojím, že tento submisívny porobnícky ľud, na ktorom orali tisíce rokov, je ju im schopný dať. Zdvihne svoje ubolené oči a povie: „Áno, áno, pán veľkomožný, tešíme sa, že nám tak hlboko oriete po chrbte.“ Ešte aj tak to môže dopadnúť. To je sociologický, sociologická sonda do kauzy Gorila, prepáčte, pán kolega, ja sa nebudem venovať právnickej časti, lebo na tú si netrúfam, nikdy som sa tomu nevenoval, ale s kauzou Gorila sú spojené aj sociologické faktory. Sociologické faktory, ktoré vplývajú na túto spoločnosť, lebo nepredstavujeme príbeh úspešných ľudí, ktorí niečo dokázali. Nepredstavujeme príbehy ľudí, ktorí proste niečo vymysleli, vytvorili a sú úspešní. My predstavujeme príbehy lumenov, arogantných, ktorí pokračujú v tom, čo niečo nadivoko začalo, a pokračujú v tom preto, lebo im to umožňuje tento systém, tento štát sa tomu nebráni. Politici sa tomu nebránia. Spoločenská klíma a pomaly sú to hviezdy večierkov. To sú lifestylové, ja chcem povedať, lifestylové hviezdy, pomaly v tých seriáloch niektorí z nich vystupujú. To ma mrzí. To nie je cesta, to je cesta do Byzancie, to je cesta na Ukrajinu, to je cesta, s ktorou ja sa nikdy nezmierim. Táto krajina má na viac ako na to, aby ju ovládali tri, štyri, piati ľudia. Má na viac. Lebo aj keby tých päť ľudí boli svätí Františkovia odrazu a na šupu všetci, tak to nemôže fungovať, lebo nikdy to nefungovalo. Ak ste niečo zmonopolizovali takýmto spôsobom. Tie zdravé krajiny vždycky fungovali na systéme bŕzd a váh, proste zdravého podnikateľského prostredia, konkurencie, chuti byť najlepší a vôli byť najlepší. Tuná to už vôbec nefunguje. A to je ten môj apel a s tým končím. Kováčik nech vyšetruje, deklaroval, že bude, pán špeciálny prokurátor nech vyšetruje. Možno potom bude aj otázka stáť, že čo to vlastne celé stálo. Môj odhad je 3-4 mil. eur. Podľa mňa stálo už túto krajinu vyšetrovanie kauzy Gorila. Tak potom dobre zvážte, ako tým ľuďom poviete, že za tie peniaze sa nič nevyšetrilo. A ak si môžem dovoliť osobný odkaz pre oligarchov, nerobte z tohto, z tejto peknej krajiny Byzanciu. Nerobte z tejto peknej krajiny Byzanciu. Učte svoje deti obrazne aj doslovne hrať na klavíri a učte ich po francúzsky. Ďakujem.