P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2001-10-17):
P. Brňák, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážená Národná rada Slovenskej republiky, chcel by som sa pripojiť k tým hlasom, ktoré kriticky vystupujú vo vzťahu k tejto novele rokovacieho poriadku. A to, čo ma mrzí hádam najviac v súvislosti s touto novelou, či už s novelou, ktorú predkladal súčasný minister vnútra pán Šimko a jeho pokračovateľ pán Palacka, je predovšetkým to, že táto novela rokovacieho poriadku nejakým spôsobom nadbieha lacnej bulvárnej podpore novinárov, médií, občanov Slovenskej republiky v tom smere, ako ukázať, akí barbari a neschopní ľudia sú poslanci. Ako nevedia hlasovať, ako nevedia vystupovať, ako nevedia hovoriť a podobne. Myslím si, že malo by existovať v rámci Národnej rady Slovenskej republiky medzi poslancami niečo ako stavovská česť a jednoducho s takýmito lacnými bulvárnymi trikmi by sa nemalo prichádzať na pôdu parlamentu. Myslím si, že ak problém v súvislosti so schvaľovaním návrhov zákonov je taký, aký v súčasnosti je, a nie je dobrý, že skutočne tento sa neodvíja od nasadenia nejakého obojku poslancom na krk alebo hľadania nejakých silnejších disciplinárnych opatrení. Ten stav je jednoducho taký, lebo taký je stav spoločenského bytia alebo poslaneckého bytia, a, bohužiaľ, ešte chvíľu bude trvať, kým sa v tomto smere situácia zmení. Čiže myslím si zhodne s pánom kolegom Mikloškom, že vlastne ten pokus nejakým spôsobom zuniverzálniť nielen vládnu koalíciu alebo väčšinu v parlamente, ale vlastne aj opozíciu na účely hlasovania, na účely navodenia stavu pokút a disciplinárnych riešení je niečo katastrofálne. Zvlášť pokiaľ ide o parlamentnú formu vlády, ktorou žijeme z hľadiska Ústavy Slovenskej republiky aj v rámci našej krajiny. Je síce pravdou, že existujú príklady, povedzme v medzinárodných inštitúciách alebo organizáciách, kde sa hľadajú takéto formálne urýchľovače pre rokovania takýchto fór, ale treba tiež vidieť, že či už povedzme Európsky parlament, alebo iné fóra, alebo Rada Európy majú nepomerne iný význam a iné postavenie ako národný parlament. A pokiaľ by sme hľadali takéto prípady zracionalizovania práce a činnosti a zdisciplinovania poslaneckého zboru v iných národných parlamentoch, treba možno hľadať systematicky a úplne. Pretože je síce pravdou, že aj niektoré národné parlamenty majú zjednotený čas hlasovania o zákonoch, ale treba zároveň povedať, že z hľadiska celého systému ich rokovacích poriadkov majú nepomerne ďalšie ustanovenia, ktoré zvýrazňujú postavenie poslanca v rámci legislatívneho procesu aj v inom štádiu tohto legislatívneho procesu. Ak spomeniem napríklad Spolkovú republiku Nemecko, tak chcem povedať, že tam sa veľký dôraz a veľký význam kladie práve na prácu poslanca vo výbore. Tak je to aj v iných parlamentoch. Len, bohužiaľ, u nás je tá prax taká, že práca vo výbore kopíruje prácu vo veľkom pléne a že v podstate práca vo výbore nie je tou prvotnou, dominantnou a mravčou prácou, v rámci ktorej by sa mali vyriešiť všetky zásadné problémy. A skutočne potom samotné plénum by malo skôr mechanicky odsúhlasovať tú drobnú prácu, ktorá prebehla v samotných výboroch. Bohužiaľ, v našich pomeroch aj princíp práce jednotlivých výborov je skôr formálny, skôr povrchný a skôr väčšinový ako, by som povedal, vecný, odborný a obsahový. Čiže to je prvá poznámka, ktorú chcem zakončiť tým, že ak teda pán poslanec Palacka sa domnieva, že takýmto spôsobom zlepší prácu v parlamente, je na veľkom omyle, nie je to pravda. Čo ma mrzí najviac, tak to je – ešte raz to poviem – v podstate nadbiehanie veľmi lacnej bulvárnej sláve pre médiá alebo pre novinárov, alebo pre iných. Druhá poznámka spočíva v tom, že aj tie návrhy, ktoré sú tu uvedené v tomto návrhu novely rokovacieho poriadku a ktoré sa týkajú nových inštitútov, ktoré vznikajú na základe novely Ústavy Slovenskej republiky, že aj v tejto oblasti sa mi zdá rokovanie o novele rokovacieho poriadku predčasné. Veď predsa žijeme v stave a v čase, keď nebol schválený ani zákon o verejnom ochrancovi práv. Stále žijeme v čase, keď nebol schválený zákon o Súdnej rade Slovenskej republiky. A zároveň potom rokovať o novele rokovacieho poriadku, ktorý má procesne upraviť postup vo vzťahu k týmto dvom inštitútom súbežne s týmito zákonmi, hoci tam sa môže niečo zmeniť v súvislosti s tými ďalšími dvomi zákonmi, môže predsa do istej miery zohrať svoj význam a úlohu aj prezident Slovenskej republiky, ktorý tie zákony môže vrátiť. Takže jednoducho rokovať o novele rokovacieho poriadku súbežne s týmito ďalšími zákonmi a upravovať postup, ktorý môže byť práve v týchto prvých dvoch zákonoch nejakým spôsobom zmenený alebo znegovaný, alebo tie zákony jednoducho nemusia prejsť a nemusia byť schválené, sa mi zdá byť predčasné. Ak by sa pristupovalo k legislatívnej práci tak, ako sa malo pristupovať, to znamená, že od účinnosti novely Ústavy Slovenskej republiky bezprostredne po tejto účinnosti mali byť predložené aj návrh zákona o súdnej rade, aj návrh zákona o verejnom ochrancovi práv. A keby tieto zákony boli parlamentom schválené, keby tieto zákony boli v Zbierke zákonov publikované, tak je prirodzený postup ten, že následne sa upravia tieto schválené a odobrené veci aj v procesnej norme, ktorou môže byť zákon o rokovacom poriadku Národnej rady. Ale v jednom guláši riešiť problém hmotnoprávnej úpravy a zároveň procesnej úpravy v rámci parlamentu, to je skutočne niečo, čo sa nedá racionálne postihnúť. V tomto smere si uvedomujem, že ten čas sa pomerne kráti a že pomaly bude 1. január budúceho roku, od tohto času majú vojsť do účinnosti tieto inštitúty, či už súdnej rady, alebo verejného ochrancu práv, ale ten problém nie je problémom parlamentu. Nie je problémom zákonodarcu a nie je problémom nás poslancov, ale je problém tejto vlády, prípadne tých poslancov, ktorí chceli predkladať takéto návrhy zákona skoršie ako dnes. Takže chcem aj v tejto súvislosti jednoducho predložiť návrh, aby s poukazom na ustanovenie § 73 písm. a) sme tento materiál vrátili predkladateľovi na dopracovanie a neriešili veci, ktoré – tak ako správne povedal predseda ústavnoprávneho výboru pán Orosz – už čiastočne upravené sú v rokovacom poriadku. Čiže do týchto sa púšťať nemusíme. A pokiaľ ide o vyriešenie problému procesných ustanovení vo vzťahu k ochrancovi verejných práv a k Súdnej rade Slovenskej republiky, na to máme relatívne čas až potom, keď jednoducho tie dve hmotnoprávne normy, alebo tie dva hmotnoprávne predpisy budú týmto parlamentom odsúhlasené a odobrené. Ďakujem za pozornosť.