P. Kresák, poslanec: (2002-03-13):
a) súhlasí s návrhom vlády na skrátené legislatívne konanie o vládnom návrhu zákona o Súdnej rade Slovenskej republiky a o zmene a doplnení niektorých zákonov, b) odporúča Národnej rade Slovenskej republiky, aby návrh vlády na skrátené legislatívne konanie o predmetnom vládnom návrhu zákona o Súdnej rade Slovenskej republiky a o zmene a doplnení ďalších predpisov schválila, c) poveruje mňa, teda poslanca Národnej rady Petra Kresáka, aby plnil pri rokovaní Národnej rady úlohu spravodajcu. V tomto uznesení zároveň pod písmenom d) ústavnoprávny výbor uložil predsedovi výboru, aby informoval predsedu Národnej rady o prijatých záveroch. Toľko na úvod, pán predsedajúci, k obsahu uznesenia, ktoré prijal Ústavnoprávny výbor Národnej rady Slovenskej republiky. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Ďakujem pánu poslancovi. Prosím, aby zaujal miesto určené pre spravodajcov výborov. Otváram rozpravu o tomto bode programu. Konštatujem, že písomne nemám nikoho prihláseného do rozpravy. Kto sa hlási ústne? Pán poslanec Brňák, pán poslanec Cuper. O vystúpenie v rozprave požiadal aj pán predseda Najvyššieho súdu, o čom musíme dať hlasovať, samozrejme. Takže najprv pán poslanec Brňák. Končím možnosť prihlásiť sa do rozpravy ústne. Po vystúpeniach pána poslanca Brňáka a Cupera dám hlasovať. Samozrejme, pokiaľ bude všeobecný súhlas, je to iné. Nech sa páči, pán poslanec. P. Brňák, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážená Národná rada Slovenskej republiky, pretože tejto téme sme venovali dostatočný priestor počas rokovania ústavnoprávneho výboru aj dnes v poludňajších hodinách, obmedzím sa na základnú a stručnú informáciu alebo lepšie povedané o stanovisko Hnutia za demokratické Slovensko k tejto fáze legislatívneho konania. Myslím si, že ustanovenie § 89 zákona o rokovacom poriadku veľmi striktným a jasný spôsobom hovorí o tom, v akých prípadoch je možné využiť inštitút skráteného legislatívneho konania. Vyčítame tomuto návrhu, ktorý predložil pán minister Čarnogurský, jednu základnú skutočnosť a tou je, že rozbor dôvodov, ktoré viedli pána ministra k podaniu tohto návrhu na skrátenie legislatívneho konania v rozsahu jednej strany, ktoré tvoria tlač 1359, podľa nášho najhlbšieho presvedčenia nevyjadrujú charakter takých predpokladov a takých požiadaviek, aké sú uvedené v ustanovení § 89 zákona o rokovacom poriadku. Chcem povedať, že tento návrh na skrátené legislatívne konanie ako keby zabudol na jeden základný fakt. A tým faktom je skutočnosť, že vlastne nezačíname týmto návrhom od akéhosi bodu nula, ale už máme za sebou jednu pomerne tŕnistú procedúru schvaľovania pôvodného návrhu zákona o Súdnej rade Slovenskej republiky, ktorá podľa môjho názoru dosť nešťastným spôsobom doznala zavŕšenie na pôde tohto parlamentu potom, ako tento zákon vrátil prezident Slovenskej republiky na opätovné prerokovanie. Chcem iba povedať, že tento návrh, myslím zo 114 prítomných poslancov, odsúhlasilo 113 poslancov. Následne po jeho vrátení prezidentom Slovenskej republiky neodsúhlasil potrebný počet poslancov, dokonca ani tí, ktorí v prvom kole za tento návrh zákona hlasovali, čím navodili stav istých problémov aj pre sudcov, takzvaných štvorročných sudcov, ktorým môže koncom tohto mesiaca, respektíve začiatkom budúceho mesiaca uplynúť štvorročné obdobie ich sudcovskej funkcie. Čiže ako hlavný dôvod, ktorým pán minister dôvodí predloženie tohto návrhu zákona v skrátenom legislatívnom konaní, uvádza možnosť hrozby práve pre týchto mladých sudcov, ktorým sa ukončí štvorročné sudcovské obdobie. Chcem povedať, že k takémuto možnému ohrozeniu nedochádza vplyvom akýchsi objektívnych skutočností, ale vplyvom zanedbania si povinností ministerstvom spravodlivosti respektíve vládou Slovenskej republiky, ktorá bola minimálne od času schválenia novely Ústavy Slovenskej republiky z mesiaca február 2001 pasívna, respektíve nekonala vo veci a nepredložila maximálne do 1.7.2001 návrh zákona o Súdnej rade Slovenskej republiky, keďže uvedený článok 141a, ktorý hovorí o vzniku Súdnej rady Slovenskej republiky, nadobudol účinnosť dňom 1. 7. minulého roku. Toto je dôsledok nie akýchsi udalostí vis major , ale udalostí, ktoré majú výsostne subjektívnu povahu, a preto sa domnievame, že nie sú naplnené dôvody na to, aby sme konali o tomto návrhu zákona v skrátenom legislatívnom konaní. To je všetko. Ďakujem.