Jurinová, Erika, poslankyňa NR SR (2012-06-26):
Ďakujem pekne za slovo, pán predsedajúci. Vážené kolegyne, kolegovia, možno zo začiatku by som zareagovala takisto na pána Martvoňa, ktorému, ktorý teda nám tu dôvodil, že veď vlastne už veď teraz existujú nejaké sekcie na ministerstvách, ktoré sa zaoberajú týmito otázkami. Áno, je to pravda, ale práve, myslím, že všetci tí, ktorí hovoríme k tomuto zákonu, všetkým nám vadí, že prestane existovať ten sceľovací prvok, ktorý naozaj tú agendu udržiaval akoby pod alebo v jednom hrnci a ktorý vydával možno jednotlivé pokyny a tak. Nikto nespochybňuje fakt, že každá vláda má právo si organizovať rozdelenie kompetencií orgánov ústrednej štátnej správy podľa vlastného uváženia. Táto reorganizácia by však mala spĺňať i niekoľko kritérií, a to rozdelenie kompetencií by malo prácu úradníkov zjednodušovať a nie komplikovať. Súvisiace celky rôznych verejných politík by mali byť koordinované spod jednej strechy, aby nedochádzalo k zbytočnému spomaľovaniu. Reorganizácia by v žiadnom prípade nemala spôsobiť to, že niektoré oblasti verejnej politiky ostanú bez jasného nositeľa s právom navrhovať legislatívu a neskôr ju realizovať. A táto reorganizácia by v žiadnom prípade nemala viesť k porušovaniu našich medzinárodných záväzkov. Žiaľ, musím konštatovať, že predložený materiál práve tieto kritériá nespĺňa. V súvislosti s predloženým návrhom zákona sa mi chvíľami zdá, že naša vláda sa rozhodla poriadne upratať a povymetať všetky kúty, ibaže, žiaľ, nie iba tam, kde je chaos a kde je to treba, ale aj tam, kde to nemá žiadnu logiku, kde sú veci usporiadané. Zacitujem z dôvodovej správy z predkladaného návrhu zákona: „Účelom predloženého návrhu zákona v čl. 1 je predovšetkým reagovať na skutočnosť, že vo vláde Slovenskej republiky“ atď. „sa už nepočíta s funkciou podpredsedu vlády, ktorý neriadi ministerstvo konkrétne podpredsedu vlády pre ľudské práva a národnostné menšiny. V tejto súvislosti je potrebné presunúť právomoc podpredsedu vlády“ atď. „v oblasti podpory kultúry národnostných menšín na Úrad vlády Slovenskej republiky a v oblasti rodovej rovnosti a rovnosti príležitostí na ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny.“ Toľko z dôvodovej správy. Dôvodová správa teda iba oznamuje, že sa už nepočíta s funkciou podpredsedu vlády pre ľudské práva, ale nezdôvodňuje, prečo sme ochotní obetovať za to jestvujúci systém koordinácie, koordinácie tvorby a implementácie ľudskoprávnych politík. Moje výhrady k tomuto návrhu sa týkajú viacerých oblastí alebo úrovní, a to:  účel návrhu novely kompetenčného zákona nie je v súlade s medzinárodnými záväzkami v oblasti ľudských práv, ku ktorým sa Slovenská republika prihlásila pri vstupe do Európskej únie a ktoré požadujú jednotnú koordináciu a komplexné zastrešenie ľudskoprávnych politík na vnútroštátnej úrovni. Návrhom novely kompetenčného zákona dochádza k úplnému roztriešteniu tejto agendy na niekoľko ústredných orgánov štátnej správy, aj to nedôsledne, pretože so zastrešením niektorých doterajších politík sa nepočíta vôbec, napríklad sociálna inklúzia rómskej menšiny. Prijatím predloženého znenia zákona príde k výraznému zníženiu stupňa inštitucionálnej ochrany ľudskej agendy. Na ministerstvo zahraničných vecí by totiž prešla iba pôsobnosť vo vzťahu k dotačným systémom v tejto oblasti, ale samotná agenda by zostala v pôsobnosti Úradu vlády Slovenskej republiky, pričom vieme, že vedúci úradu nie je členom vlády, rovnako ani práva národnostných menšín nebudú zastrešené členom vlády. Zostáva splnomocnenec vlády Slovenskej republiky a vedúci úradu, splnomocnenec vlády takisto nie je členom vlády Slovenskej republiky. Nie je to iba formálna záležitosť. Oslabenie ochrany ľudskoprávnej agendy sa dotýka konkrétnych ľudí, ochrany ich práv a pomoci v širokom spektre od menšín cez zvlášť ohrozené skupiny: zdravotne postihnuté deti, seniori, obete kriminality, násilia vrátane domáceho násilia, obchodovanie s ľuďmi. Keď sa tu dohadujeme o zákonoch a meníme ich ustanovenia, možno si niekedy neuvedomujeme, aký dopad majú naše rozhodnutia na reálne osudy skutočných ľudí. V poslednom čase som sa stretla s predstaviteľmi viacerých ľudskoprávnych organizácií a bez ohľadu na zameranie ich činnosti všade znel jeden motív – štát sa nestará o to, čím žijú jeho ľudia a ako sa trápia tí, ktorí im chcú pomáhať. Aká-taká nádej sa ukazovala pri pokuse vybudovať systém, ktorý by mohol viesť k ochrane a transparentnej podpore ich aktivít cez zreteľne vymedzené pravidlá. Ľudia a organizácie, ktoré veľmi účinne pomáhajú iným tam, kde štát nedovidí alebo nedočiahne, sa napríklad každoročne musia ponižovať a prosíkať o podporu na svoje činnosti a služby. Jeden príklad za všetky. Združenie na pomoc ľuďom s mentálnym postihnutím združuje 44 miestnych združení s takmer 10-tisíc členmi. Nechcem zdržiavať výpočtom všetkého užitočného, čo robia pre ľudí, ale v skratke môžem povedať, nežili sme za múrmi ústavu ani v ich domácnostiach, ale vieme, že organizácia pomáha naozaj vytvárať lepšie podmienky pre takýchto ľudí. Pomáha im dokonca aj získať prácu, a práve táto organizácia získala v roku 2001 vo forme dotácií niečo cez 119-tisíc eur. Naozaj získala ich tým, že navštevovala podnikateľov a vyslovene prosíkala, hej, niečo bolo z dvoch percent. No a ak by sme chceli byť možno korektní, že by sme si mohli spomenúť akurát na výšky odstupného pre členov manažmentov štátnych podnikov, že to len pre porovnanie, aby sme mali obraz, ako sa žije neštátnym mimovládnym organizáciám dnes. Ďalej, účel návrhu novely kompetenčného zákona nie je v súlade ani s programovým vyhlásením vlády, kde sa v časti „Posilnenie postavenia Slovenskej republiky v Európskej únii a vo svete“ hovorí o upevnení jednotnej a konzistentnej európskej politiky s dôrazom na posilnenie vnútroštátnej koordinácie a pri implementácii stratégií a politík Európskej únie s ústrednou úlohou ministerstva zahraničných vecí, v dôsledku čoho by malo prísť k zjednoteniu vnútroštátnemu mechanizmu. Avšak návrh novely kompetenčného zákona v rozpore s uvedeným, ponecháva viaceré agendy bezprostredne súvisiace s Európskou úniou na iných ústredných orgánov štátnej správy, ako je Ministerstvo zahraničných vecí Slovenskej republiky. Návrh novely kompetenčného zákona je i vnútorne nesúrodý. Napríklad ministerstvo zahraničných vecí sa premenúva, ako to už bolo povedané, na ministerstvo zahraničných vecí a európskych záležitostí s cieľom komplexne zastrešiť celú agendu európskych záležitostí, a napriek tomu niektoré agendy zostávajú mimo pôsobnosti tohto ministerstva. Rovnako v prípade vytvárania stálych poradných orgánov vlády sa uplatňuje takisto selektívny výber. Bol zriadený zákonom alebo bude zriadená zákonom len rada vlády pre vedu, techniku a inovácie. Ďalší bod, ktorý sa mi zdá celkom možno nelogický k Úradu pre Slovákov žijúcich v zahraničí. Návrhy týkajúce sa úradu možno charakterizovať ako možno nejaké opatrenia, ktoré môžu zhoršiť vzťahy so slovenským zahraničím. Napriek tomu, že návrh novely kompetenčného zákona ponecháva Úrad Slovákov žijúcich v zahraničí, čo je radikálna zmena oproti návrhu predloženom do medzirezortného pripomienkového konania, bez ohľadu na vysvetlenie v dôvodovej správe, odoberá však tomuto úradu právomoci koordinovať a tvoriť štátnu politiku v starostlivosti o Slovákov žijúcich v zahraničí či už na základe zákona, alebo z poverenia vlády. Avšak na druhej strane, tieto kompetencie nepresúva ani na ministerstvo zahraničných vecí. Záverom, návrh novely je vypracovaný narýchlo, bez hlbšej odbornej diskusie a dôsledného dodržiavania pravidiel pre tvorbu zákonov, o čom svedčí aj skutočnosť množstva pripomienok vznesených v medzirezortnom pripomienkovaní. Už takisto myslím, pán poslanec Huba to presnejšie pomenoval. Okrem iného zásadná pripomienka ministerstva spravodlivosti, ktoré navrhovalo doplniť inštitúciu, ktorá by jednotne a komplexne zabezpečovala jednotnú koordináciu vnútroštátnych ľudskoprávnych politík, bola síce vyhodnotená ako akceptovaná, v skutočnosti ale agenda bola rozkúskovaná na viacero častí. Sama som v osobitnom liste predsedovi vlády ešte v čase pripomienkovania zákona vyslovila svoju podporu tejto pripomienke z ministerstva spravodlivosti a požiadala som ho o prizvanie k hľadaniu spoločného prijateľného riešenia. Odpovede som sa, samozrejme, nedostala, nedočkala. Navrhujem preto, aby sa Národná rada v rámci procedúry a rozpravy k tomuto zákonu vyjadrila, že vráti navrhovateľovi tento zákon na prepracovanie. Pretože ako veľmi zle vidím práve roztrieštenosť celej agendy po prijatí tejto novely. Vážené kolegyne, kolegovia, myslím si, že je to veľká škoda. Vôbec neviem identifikovať, prečo sa vláda odhodlala k takémuto kroku. So šetrením to predpokladám nemá veľa. A na ministerstvách sa už naozaj všetci „trasú radosťou“, ako sa zhostia takejto rozkúskovanej a náročnej agendy. Ale ak to prejde, čo nepochybujeme, že to prejde, bude to zlý signál nielen pre našu odbornú verejnosť, ale hlavne pre Európsku úniu, ktorá vyžaduje koordináciu a komplexné zastrešenie, a to nám bude chýbať. Ďakujem veľmi pekne.