Matovič, Igor, poslanec NR SR (2013-03-25):
Vážený pán predsedajúci, milá kolegyňa, milá spravodajkyňa, kolegyne a kolegovia, ja som veľmi rád, že tento zákon kolegyňa Horváthová predložila. A ešte radšej som, že sa vlastne pod neho podpísali ako predkladatelia aj moja teda kolegyňa, od nás z Obyčajných ľudí, Erika Jurinová, ale teda aj dvaja poslanci SMER-u Ján Podmanický a Viera Šedivcová. Myslím si, že možno toto by mohla byť cesta na to, aby sme postupne také, také možno na prvý pohľad aj maličkosti, ale odstraňovali také nezmysly a paradoxy, ktoré v súčasnom právnom poriadku máme. A toto je jeden z nich. Príklad, kedy vlastne my trestáme rodičov, ktorí sa rozhodnú vychovávať postihnuté dieťa. Trestáme ho tým, že vlastne majú, sú vystavení vyšším nákladom na cestovanie, možno práve za tým lekárom, kde to dieťa niektoré dennodenne musí byť, je si myslím, že veľmi zvláštny paradox v právnom systéme. A možno jednotlivé ministerstvá si takéto drobnosti v zákonoch nevšímajú, ale to je asi úloha takej tej mravčej práce nás poslancov, ktorí sme v dennodennom kontakte so svojimi voličmi, alebo teda s ľuďmi, ktorí nás volili a ktorí nás na takúto abnormalitu v zákonoch upozornia. A preto som rád, hovorím, že, a myslím si aj do budúcna by to mohla byť cesta, aby sme takéto drobnosti možno aj takou tou opozično-koaličnou, alebo vládnou spoluprácou poslancov v parlamente odstraňovali. Určite je spravodlivé, aby tí rodičia, ktorí možno napriek tomu, že im lekár odporučil potrat vzhľadom na postihnutie ich dieťaťa, ktorí sa rozhodnú napriek tomu, že to dieťa donosia, alebo tá matka, že to dieťa donosí, aby sme takýchto rodičov podporovali v tom, že urobili niečo pre život toho dieťaťa a na úkor svojho vlastného komfortu. Možno je aj tak trošku príznačné, že dnes je práve Deň počatého dieťaťa. Trošku súvisí a nesúvisí, odpustite mi, ale tak možno dve, tri minútky, ale súvisí to s tým práve, o čom som teraz hovoril, že mnohé z týchto postihnutých detí sa narodia práve preto, lebo sa ich rodičia rozhodnú donosiť to dieťa a dať mu ten život. Rozhodnú sa nesiahnuť na jeho život, nepodstúpiť umelé prerušenie tehotenstva a rozhodnú sa dobrovoľne si skomplikovať svoj vlastný život. A ja si myslím, že by sme týchto ľudí mali práve oceniť a dať pomocnú ruku takýmto rodičom a takýmto matkám. Zároveň dnes je Deň zápasu za ľudské práva, ktorý teda bol ustanovený v Slovenskej republike preto, lebo dnes je výročie sviečkovej manifestácie spred dvadsiatich piatich rokov. A ja si myslím, že aj toto je taký malý boj, alebo veľký boj pre malých ľudí, ktorí sa ešte nenarodili, kedy rodičia vlastne bojujú za ľudské práva nenarodeného dieťaťa. Dovoľte mi, aby som sa možno tak trošku ospravedlnil za tričko, ktoré mám, a pred dvomi rokmi, keď sme si toto tričko obliekli s Erikou Jurinovou, tak niektorí poslanci povedali, že dehonestujeme parlament. Ja som ho tak trochu oprášil. Myslím si, že pred rokom nebol parlament a nezasadal, ale myslím, že práve s touto témou súvisí. To tričko hovorí o tom, že urobme všetko pre to, aby ženy nepodstupovali potraty, ale spropagujeme v maximálnej možnej miere adopcie. Lebo na Slovensku zažívame znova paradox tak, ako pri predkladanom zákone, kedy desaťtisíc detí ročne je na základe slobodnej vôle matky potratených, alebo zoberieme im šancu na život. A na druhej strane máme niekoľko desiatok tisíc bezdetných párov, ktorí sa márne pokúšajú o dieťa, ktorí by dieťa chceli mať, ale, bohužiaľ, sa im nedarí mať svoje vlastné. A tieto páry by veľmi radi si adoptovali dieťa, ale nie je možno dieťa, ktoré by im vyhovovalo, k dispozícii, a tým pádom ten ich život nemá príliš veľký zmysel, lebo ho vidia v deťoch. A chcel som týmto tričkom aj pred dvomi rokmi s Erikou, aj dnes upozorniť na to, že Slovensko sa veľmi podľa mňa pokrytecky správa k ženám, ktoré sa rozhodnú svoje dieťa donosiť a uznajú si, že nedokážu toto dieťa vychovávať z akýchkoľvek dôvodov, či už preto, lebo partner si to nepraje, alebo ich ekonomická situácia to nedovoľuje, a rozhodnú sa toto dieťa venovať na adopciu. Myslím si, že ako spoločnosť sme veľmi pokryteckí, keď ženu, ktorá takéto niečo urobí, ktorá donosí svoje dieťa s vedomím, že nie je schopná ho z akýchkoľvek dôvodov vychovávať a dá ho na adopciu, považujeme za krkavčiu mater alebo nejakého vyvrheľa spoločnosti, a, paradoxne, ženu, ktorá potichu podstúpi umelé prerušenie tehotenstva, pozeráme na ňu, akoby podstúpila iba nejaký obyčajný medicínsky zákrok. Myslím si, že nie je to fér voči týmto ženám, ktoré sa rozhodnú urobiť tisíckrát lepšie rozhodnutie, a myslím si, že nastala doba na Slovensku, ktoré má extrémne nízku pôrodnosť žien, kedy priemerná Slovenka porodí jedno dieťa, a pôrodnosť na 1,4 dieťaťa nám ťahajú iba rómske ženy v osadách, v tejto situácii, keď doslova zahadzujeme do koša deti, ktoré sa mohli narodiť. Čiže bol by som veľmi rád, aby sme spoločne, takisto ako pri tomto predkladanom návrhu zákona, našli odvahu na také opozično-koaličné riešenie, opozično-koaličný prístup na riešenie problému, na menenie hodnôt možno, alebo pohľadu spoločnosti na matky, ktoré chcú donosiť svoje dieťa a dať ho na adopciu. Myslím si, že mali by sme zbúrať tabu, že nielen tá matka, ktorá svoje dieťa aj donosí, porodí, aj vychová, je dokonalou matkou. Slovensko akútne potrebuje aj matky, ktoré iba donosia a porodia svoje deti, a dajú ho alebo zveria ho do výchovy ostatných matiek, ktoré možno nemôžu mať svoje vlastné deti. O toto som vás chcel poprosiť. A prepáčte, že trošku nesúvisiacou s predkladanou témou tohto zákona. Potrat určite nie je riešenie, ale ak urobíme podmienky alebo vytvoríme podmienky pre ženy v spoločnosti, aby mohli donosiť svoje deti a dať ho na adopciu, urobíme, zachránime život a urobíme pre spoločnosť omnoho viac, ako si všetci v tejto sále myslíme. Ďakujem pekne.