J. Rydlo, poslanec: (2008-11-04):
Som veľmi rád, že § 3 ods. 2 zákona č. 474/2005 Z. z. o Slovákoch žijúcich v zahraničí ukladá slovenskej vláde povinnosť slovenskému parlamentu predkladať takúto správu. Slovenská verejnosť, domáca i zahraničná, má takto možnosť oboznámiť sa s konkrétnou politikou slovenskej exekutívy voči slovenskej diaspore roztrúsenej na všetkých kontinentoch našej planéty. Donedávna tak nebolo, pretože zákonodarcom nášho obnoveného štátu trvalo dvanásť rokov, kým Národná rada Slovenskej republiky prijala zákon o Slovákoch žijúcich v zahraničí a zriadila Úrad pre Slovákov žijúcich v zahraničí. Správa, o ktorej rokujeme, je obsažná. Akiste nie je dokonalá, ako nie je dokonalé nijaké dielo vychádzajúce z ľudských rúk. V máloktorej správe, čo je predkladaná tejto snemovni, však možno nájsť taký počet inštitúcií a organizácií, ktoré sa snažia harmonicky spolupracovať pri zvládnutí takej zanedbanej problematiky, akou donedávna bola starostlivosť nášho štátu o Slovenky a Slovákov žijúcich v zahraničí, či už žijú v susedných a blízkych štátoch, v štátoch Európskej únie alebo v ďalekom zámorí. Dovoľte mi vyjadriť dve poďakovania. Prvé poďakovanie patrí slovenskej vláde, ktorá v rozpočte nášho štátu vie nájsť úctyhodný obnos finančných prostriedkov na pomoc slovenskému zahraničiu. Tento obnos síce nevie pokryť všetky požiadavky Slovákov v zahraničí, najmä však zahraničných Slovákov. Verím však, že dosiahnutú úroveň pomoci sa podarí udržať a časom aj zvýšiť. Druhé poďakovanie patrí Úradu pre Slovákov žijúcich v zahraničí a jej pracovníčkam a pracovníkom. Len ten, kto žije či žil mimo územia Slovenska, vie, čo znamená tento úrad pre slovenskú diasporu. Či sú to vzťahy s krajanmi, podpora aktivít Slovákov žijúcich v zahraničí, vydávanie osvedčení Slováka/Slovenky žijúceho/žijúcej v zahraničí, zahraničnopolitická oblasť, oblasť kultúry, oblasť školstva, oblasť hospodárstva, oblasť mediálna a informačná, oblasť legislatívna, všetko sú to sektory, ktoré by si zaslúžili podrobnú informáciu a každý člen tejto snemovne by musel nielen s obdivom, ale aj so zadosťučinením konštatovať prínosnosť Úradu pre Slovákov žijúcich pre naše národné spoločenstvo. Pochopiteľne, možno mnoho vecí podrobiť aj kritike, predovšetkým vecnej kritike. Najmä tam, kde Úrad pre Slovákov žijúcich v zahraničí by konať a pomáhať chcel, ale nemôže, nemôže preto, lebo ho viaže legislatíva nášho štátu, finančné prostriedky dané mu k dispozícii a v neposlednom rade obyčajný ľudský faktor: s tým počtom pracovníkov a s nárokmi, čo sa na nich kladú, sa behom dvoch-troch rokov všetko stihnúť nedá. Mám na mysli napríklad kooperáciu medzi štátom a cirkvami pri starostlivosti o Slovákov žijúcich v zahraničí. Úrad pre Slovákov v zahraničí podporuje slovenské misie, zbory a spoločenstvá prostredníctvom svojho grantového systému. Podľa platných predpisov finančné prostriedky zo štátneho rozpočtu nášho štátu môžu byť pridelené len na podporu spoločenských a kultúrnych aktivít týchto ustanovizní, prípadne na ich materiálne a technické vybavenie, z grantov však nemôže poskytnúť prostriedky na fungovanie a prevádzkovanie misií či zborov a ani na platy ich duchovných správcov. Len pre zaujímavosť v roku 2006 sa prostredníctvom grantového systému Úradu pre Slovákov v zahraničí prerozdelilo zborom a misiám 555 750 korún. O rok neskôr to už bolo 1 594 000 korún, z ktorých evanjelické zbory získali 971 000 korún. Na základe požiadaviek slovenských menšín a komunít sa Úrad pre Slovákov v zahraničí zasadzuje aj za vyslanie duchovných, nie vždy sa však stretá s pochopením slovenských cirkevných vrchností. Slovenské zbory a misie v zahraničí, či už evanjelické, alebo katolícke, majú síce konfesionálny charakter a štatút, ale tri štvrtiny práce duchovných v Mníchove, Paríži, Londýne, New Yorku a inde má priam striktne sociálnu, ba charitatívnu povahu – starajú sa o našich ľudí v núdzi. Operka, ktorú vyhodia z práce, nedostane plácu či ju okradnú, alebo ju ktosi znásilní, nepôjde na konzulárny úrad, kde ju mnoho ráz odmietnu, ba odbijú, ale pôjde k slovenskému duchovnému. A podobne je to s našimi robotníkmi, študentmi a neraz aj s kriminálnymi živlami. Vo väznici ich nenavštívi dobre zaplatený konzul, lež duchovný, ktorý napríklad v Paríži žije zo 150 eur na mesiac. Akiste by sa to dalo riešiť. Dať na tento cieľ účelovo viazané prostriedky Úradu pre Slovákov v zahraničí, ktoré možno jednoducho vziať a predisponovať z tých prostriedkov, čo štát dáva cirkvám, alebo na tento cieľ účelovo viazať prostriedky priamo cirkvám. Buďme si však úprimní: kvôli trom či piatim miliónom bude niekto v tejto snemovni otvárať rozpočet? Pritom náš štát na občanoch, ktorí emigrovali a žijú v cudzine, ušetrí nemalé peniaze aj na nezamestnaneckom, aj na odvodoch na nemocenské či starobné poistenie. Ak chceme, aby naši občania, ktorí hnaní žitia nevôľou nezanevreli na svoju vlasť, nestratili národné povedomie a sa do nej vrátili, aby ju obohatili o svoje skúsenosti, slovenské zbory a misie v zahraničí, či už evanjelické, alebo katolícke, potrebujú politickú podporu naprieč politickým spektrom tejto snemovne. Toľko k tlači 774. Vďačím sa vám za pozornosť, ktorú ste venovali týmto mojim slovám – čo sa vám páčilo, povedzte iným, čo sa vám nepáčilo, povedzte, pochopiteľne, mne. K tlači 775, keďže diskutujeme o týchto veciach spoločne. Slávna snemovňa, po prvý raz v histórii je tejto snemovni predložená Koncepcia štátnej politiky starostlivosti o Slovákov žijúcich v zahraničí do roku 2015. S veľkým záujmom som si ju prelúskal a so zadosťučinením konštatujem, že je konkrétnou odpoveďou na túžby, prosby a požiadavky slovenskej diaspory, ktoré formulovali počnúc koncom 19. storočia naše fraternalistické svojpomocné organizácie, neskôr Slovenská liga, Matica slovenská, Slovenský ústav, Svetový kongres Slovákov a napokon Stála konferencia Slovenská republika a Slováci žijúci v zahraničí. Podrobovať túto správu samostatnej analýze na tomto parlamentnom fóre považujem za prebytočné. Ďakujem jej tvorcom a najmä všetkým tým, ktorí priniesli svoju trošku do mlyna. O tom, ako sa ju podarí uskutočniť, o tom bude rokovať Národná rada o sedem rokov – ja tu už nebudem, a ak aj budem, tak nebudem sedieť v poslaneckej lavici. Vďačím sa Úradu pre Slovákov žijúcich v zahraničí, ktorý bol pod patronátom podpredsedu vlády pre vedomostnú spoločnosť koordinátorom a spiritus rector tvorby tejto koncepcie. Osobne chcem podotknúť, že mimoriadne vítam tú jej časť, kde sa hovorí o zbierkotvornej činnosti a vedeckom skúmaní dejín, či fenoménu slovenskej diaspory. Prečo? Nuž preto, lebo od konca 1. svetovej vojny, opakujem, od vzniku Československa, ktorého 90. výročie sme si v uplynulých dňoch pripamätúvali, dožili sme sa stavu, že nemáme na Slovensku jedno jediné profesionálne pracovisko (akademické, univerzitné, muzeálne, galerijné, štátne alebo súkromné, či cirkevné), ktoré by sa zaoberalo zbieraním, konzervovaním a bádaním zahraničných slovacík či muzeálnych alebo umeleckých artefaktov. Ani v Slovenskej národnej knižnici v Turčianskom Svätom Martine, ani v najstaršej vedeckej knižnici nášho štátu v Univerzitnej knižnici v Bratislave nemáme zachované knihy a časopisy, čo vydávali Slováci v zahraničí a zahraniční Slováci, a dokonca nekompletizujeme ani to, čo vydávajú dnes, lebo chýba primeraný záujem. Jedinou výnimkou je v nedôstojných podmienkach živoriace Krajanské múzeum Matice slovenskej, ktoré virtuálne opatruje to, čo by malo byť samozrejmou súčasťou našej národnej kultúry. Ale aj to len torzo. Bohatšie zbierky zahraničných slovacík majú napríklad Náprstkovo múzeum či knižnica Libri prohibiti v Prahe. A to možno povedať aj o Slovenskom národnom múzeu i Slovenskej národnej galérii, ktorá vo svojich zbierkach nemá ani len po jednom obraze od všetkých známejších slovenských výtvarníkov a výtvarníčok, ktorí žili či žijú v zahraničí. Kedysi mala v merku zahraničných Slovákov i Slovákov žijúcich v zahraničí ŠtB, dnes už ani tú nemáme. Dúfam, že sa dožijem zriadenia katedry dejín slovenského vysťahovalectva na niektorej serióznej slovenskej univerzite. Nemôžem inak, len poprosiť Národnú radu Slovenskej republiky o to, aby Koncepciu štátnej politiky starostlivosti o Slovákov žijúcich v zahraničí do roku 2015 kladne prijala a vždy, keď bude rokovať o rozpočte nášho štátu, nezabúdala, že jednou z kľúčových povinností nášho obnoveného štátu je starostlivosť o slovenskú diaspóru, o naše národné dedičstvo, ktoré vznikalo i vzniká aj mimo územia Slovenska. Vďačím sa vám za pozornosť, ktorú ste venovali týmto mojim slovám – čo sa vám páčilo, povedzte iným, čo sa vám nepáčilo, povedzte mne. Ďakujem.