D. Jarjabek, poslanec: (2003-03-05):
Prečo to spomínam? To, že v našom štáte predstavuje korupcia obrovský problém, vieme my, vedia to občania a vedia to o nás aj v zahraničí. Zatiaľ sme v štádiu, že máme vôľu hľadať riešenia, postaviť sa proti tomu, aby Slovenskú republiku ovládli mafie schopné kúpiť si majetky, ale i práva beztrestnosti. A rovnako prejavujú ochotu pomôcť nám v tomto neľahkom a často aj nebezpečnom boji aj priatelia z rozličných zahraničných inštitúcií. Náš pán premiér sa však tvári ako onen bača, smeje sa nám, ak prejavujeme snahu pomáhať, a uráža sa, ak vravíme, že spolu sa vieme nebezpečenstvu postaviť efektívnejšie ako on sám. Problémom je, že keď on zistí, že je v koncoch a bude už zbytočne volať na ratu, doplatíme na to aj my, pretože tie ovce a barany, ktoré pre jeho nemúdrosť prídu o život, sme len my. Cynici vravia, že keď sa tak masívne menia vlastnícke pomery, ako je to v transformujúcich sa ekonomikách, bolo by najjednoduchšie počas privatizácie, obrazne povedané, zhasnúť a zažať až po chvíli, keď už nebude čo predávať. Túžba vlastniť majetok je človeku vlastná. A kde je príležitosť k nejakému majetku prísť výhodne, tam je priestor na uplácanie, pozornosti či všimné rozličných druhov, typov a úrovní. Asi každý, kto sa od roku 1990 ocitol čo len na chvíľu v pozícii štátneho úradníka kompetentného o čomsi rozhodnúť, má skúsenosti s tým, ako sa v jeho okolí začali náhle vyskytovať ľudia, ktorí prichádzali s nápadmi ako štátu „pomôcť“, ako ho zbaviť starosti o nejaký ten majetoček. A je takmer jedno, či ide o továreň, bezpečnostný kryt, plaváreň alebo divadlo. Dnes azda už aj moji koaliční oponenti musia uznať, že to nie sú len ľudia stranícky definovaní, ale že to sú celé tímy presúvajúce sa vždy do blízkosti tých, ktorí práve rozhodujú. Niekde šlo o tisícky, niekde o stotisíce a niekde o miliardy. Je zaujímavé, že len včera, teda pár dní po tom, ako sme si túto schôdzu vynútili, sa rozkývala aj naša vláda a uložila svojmu najmladšiemu členovi, aby tento parlament časom informoval, čo nové sa pripravuje v rovine legislatívneho zápasu s korupciou. Iste, zákony treba korigovať tak, aby bolo čo stále menej jednoduché okradnúť štát, teda nás všetkých, čo len o korunu. A aby sa zabránilo zneužívaniu práva prijímať závažné rozhodnutia na získavanie majetkových výhod pre seba, svojich blízkych či svoje stranícke pokladnice. Môžem vás, pán neprítomný minister Lipšic, ubezpečiť, že každý váš rozumný návrh podporím, ale v čase, keď korupcia a bezočivé rozkrádanie dosiahlo už také hranice, že priamo ohrozuje celú spoločnosť, prežiera ju ako hrdza či červotoč, sa mi vidí málo rozmýšľať o pláne legislatívnych úloh. Dovoľte, vážený pán neprítomný premiér a členovia vlády, aby som vám pripomenul, že podľa zákona nie vy rozhodujete o tom, čo Národnej rade láskavo porozprávate, ale tento parlament vám dáva a môže i odňať mandát na výkon našej vôle i našich rozhodnutí. Ak tento charakter nášho vzťahu neviete či nechcete pochopiť, potom sa skutočne nemožno čudovať ani tým solventným „badžgoňom“, ktorí zasa za vás chcú rozhodovať, kto čo bude riadiť. Jednoducho zákony a právo musíme rešpektovať všetci, počnúc vládou, a iba potom máme právo hovoriť o tom, ako si zjednotiť poriadok na nižších schodíkoch spoločnosti. Neosobujem si právo dávať rady, ako viesť zápas o recivilizáciu Slovenska, pretože z tej džungle, v ktorej víťazí nie ten, čo je v práve, ale ten, kto je rýchlejší a silnejší, vidím východisko iba v opätovnom trpezlivom, a ak bude treba, i dôraznom znovuscivilizovaní nášho štátu. Áno, znovuscivilizovaní nášho štátu. Napriek tomu by som pár námetov rád predniesol. Predovšetkým musíme hľadať všetky dostupné prostriedky, ako zablokovať vznik kasty nedotknuteľných. Začína sa to totiž už vtedy, keď dopravný policajt bez milosti „skasíruje“ pokutu od šoféra žiguláka či škodovky, ale miliónové limuzíny drzo parkujúce na chodníkoch, prechodoch či trávnikoch úctivo obchádza. Pokračuje to tým, že médiá ako duchaplnosť a originalitu opakujú verejné výzvy verejne známych osobností, aby sa zákony štátu nebrali do úvahy. Nech to už zdôvodňujú tak ako pani Schmögnerová svoju nechuť platiť koncesionárske poplatky alebo akokoľvek inak. Ak raz majiteľ médiá, cez ktoré ktokoľvek vyzve občanov, aby porušovali zákon, ponesie za šírenie tejto výzvy zodpovednosť, iste začne trochu aj rozmýšľať o tom, čo uverejňuje. Musíme nájsť spôsob, ako vrátiť spoločenskú autoritu tým, ktorí sú schopní obhájiť sa výsledkom práce svojich rúk a umu, a ako z centra pozornosti vytesniť ľudí, ktorí sa presadzujú drzosťou, bezočivosťou a parazitovaním. Takíto ľudia sa nájdu všade na svete, no azda len v strednej a východnej Európe sa v takom hojnom počte zamiešali medzi spoločenskú elitu a, bohužiaľ, nie oni sa prispôsobujú, ale naopak, strhávajú so sebou do bahna a prachu, v ktorom vyrástli, v ktorom sa pohybujú a zjavne sa aj dobre cítia. Viem, že pán poslanec Mikloško teraz so mnou nebude súhlasiť a bude hovoriť o dôsledku úpadku a morálky za polstoročia socializmu, ale v ostatnom desaťročí sa postupný prepad zmenil na strmhlavý pád. A za to už ten minulý režim obviniť nikto nemôže. Nebola to náhoda, že cirkev pred časom hovorila o programe duchovnej obnovy. Aj to je totiž o otváraní očí zaslepených náhlou zmenou pomerov. Mikuláš Dzurinda rád a často zdôrazňoval, že z jeho prvej vlády ministri, ktorí sa dostali do podozrenia, museli odísť. Menej už bol ochotný debatovať o tom, že posty v exekutíve do nohy vymenili za posty nemenej zaujímavé, akurát menej na očiach verejnosti. Žiadna z afér, ktorá ich odchod z vlády vyvolala, sa transparentne a jasne neuzatvorila. Azda s výnimkou obvinenia pána Hamžíka z rozkrádania integračných fondov, keď sa potvrdilo, že podpredseda vlády nekradol. Ale nik sa mu neospravedlnil a nevrátil mu pred ľuďmi dôstojnosť a česť. Práve tu, vážený pán premiér, vo vašej nepripravenosti správať sa čestne a zodpovedne, a teda aj si priznať chybu, ak sa jej dopustíte, vidím váš osobný podiel na mravnom rozklade slovenskej spoločnosti. Produktom vašej vlády a konania ľudí, ktorí majú výkonnú moc z vašej vôle, je zvlčilá prax škandalizácií, ktoré na tisícky vašich politických, názorových a straníckych oponentov vrhlo v očiach verejnosti podozrenie, ktoré sa síce nepreukázalo, ale nik ho verejne nevzal späť. Nik nepovažoval za vhodné ospravedlniť sa, podať ruku a nahradiť spôsobenú škodu. Ani z často opakovaných lží sa nie vždy stane pravda, a ak, ako hovorili naši otcovia, kto klame, ten aj kradne. Pozrite sa, vážený pán premiér, s odstupom do čiernych kníh, ktoré pod vaším „múdrym“ vedením napísali vaši prví ministri, a nájdete tam nesmierne veľa podnetov, aj na ospravedlnenie sa krivo obvinených konkrétnym ľuďom, ktorých nikto nikdy z nijakého porušenia zákona neusvedčil, ale aj na zamyslenie sa nad sebou samým aj ľuďmi, s ktorými ste si blízky. Vážené panie poslankyne, vážení kolegovia, korupcia nie je problém, ktorý odstránime jednou čo ako plamennou výzvou alebo usvedčením jedného človeka alebo hoci jednej politickej strany z toho, že neoprávnene získala majetkové výhody. Vieme, že by bolo naivné žiadať nás všetkých, aby sme si tu dnes dali spoločný záväzok, že nikto z nás už nikdy neurobí nič, čo by mohlo hoci len vzbudiť podozrenie. Ale azda by nikoho veľmi nebolelo, keby sme sa zhodli na tom, že daňové úrady by si mali namiesto členov opozičných strán všímať radšej stovky a tisíce „usilovných“ investorov, ktorými sa to u nás priamo hmýri, že experti by efektívnejšie využili svoje vedomosti, keby sa zamerali na podivné obchody vzájomne všakovako personálne poprepájaných reťazcov v spoločnosti než na prevetrávanie firiem, ktoré si dovolili inzerovať napr. v nezávislých médiách. Pevne verím, ako hovorí náš pán premiér, že pán premiér bude chcieť ukázať svetu a občanom svoju ráznosť, a myslím, že už je jasné, koho si vybral do úlohy exemplárnej ukážky svojho protikorupčného útoku. Ide mi však najmä o to, aby sa nezopakovala história čiernej knižnice, pred kamerami sa prstom ukáže na údajného vinníka a už nik sa nedozvie, ako to bolo naozaj. Chcem na záver navrhnúť, aby Národná rada Slovenskej republiky hlasovala o tomto návrhu uznesenia: „Národná rada Slovenskej republiky je znepokojená nečinnosťou vlády v početných prípadoch podozrenia, že štátni úradníci svojou úmyselnou nečinnosťou alebo činnosťou v rozpore s povinnosťou chrániť záujmy štátu spôsobili alebo umožnili spôsobiť obrovské hmotné a morálne škody. Národná rada žiada: 1. generálneho prokurátora, aby do dvoch mesiacov prešetril zákonnosť postupu úradníkov zastupujúcich štát v prípade a) predaja akcionárskeho podielu bývalej štátnej akciovej spoločnosti Slovenské telekomunikácie, b) zrušenia tendra na tretieho operátora mobilných telekomunikačných sietí, c) nakladania s akciami Východoslovenských železiarní, d) prevodu pozemkov vo vlastníctve štátu a v správe ministerstva kultúry, resp. zdravotníctva na mesto Bratislava a ich následný odpredaj, e) tendra na nákup ľahkých motorových súprav vo väzbe na zámer rušiť osobnú dopravu, f) neštandardných postupov pri deblokáciách štátnych pohľadávok v zahraničí, g) výstavby diaľničného tunela Branisko, h) predaja akcionárskeho podielu bývalej štátnej akciovej spoločnosti Slovenský plynárenský priemysel; 2. ministra spravodlivosti, aby do dvoch mesiacov predložil Národnej rade Slovenskej republiky a) návrh novelizácie legislatívnych noriem tak, aby zneužitie postavenia štátneho úradníka bolo definované ako spoločensky vysoko nebezpečný trestný čin, b) návrh novelizácie zákona o štátnej službe a zákona o verejnej službe, ktorá by umožnila trestne stíhať osoby, ktorým sa preukáže konflikt záujmov, c) projekt protikorupčných opatrení zameraných na zvýšenie dôveryhodnosti orgánov justície; 3. predsedu vlády, aby na najbližšiu schôdzu Národnej rady Slovenskej republiky predložil a) návrh zákona o financovaní politických strán a hnutí, b) detailnú informáciu o výsledkoch činnosti vlády v boji proti korupcii.“ Tento zoznam je, samozrejme, otvorený vašim cteným a cenným podnetom. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Ďalej je do rozpravy prihlásený pán poslanec Ďaďo za klub Komunistickej strany, po ňom pán poslanec Hort. V. Ďaďo, poslanec: Vážená pani podpredsedníčka, pán podpredseda vlády, kolegyne a kolegovia, každé rokovanie Národnej rady Slovenskej republiky má mať charakter dôležitosti, charakter vážnosti a úcty k občanom, pretože našimi rozhodnutiami ovplyvňujeme život celej Slovenskej republiky, ba dokonca mienku o našej vlasti i v zahraničí. Dnešné rokovanie mimoriadnej 9. schôdze Národnej rady Slovenskej republiky má nielen podľa názvu mimoriadny význam, ale je to predovšetkým preto, že na programe je taký závažný bod rokovania, akým je bezpochyby stav podozrenia z existencie korupcie, klientelistických praktík v politickom systéme Slovenskej republiky. Je to skutočne vážny dokument, ale až sa pozrieme medzi nás do tejto sály, akú pozornosť tomu venujeme, až sa pozrieme za seba a vidíme, že tu ostalo torzo vlády na čele s dvoma ministrami, tak dôležitosť tohto rokovania je niekde na bode mrazu. Tieto podozrenia, ktoré sa vyskytli za posledné roky, sa tak spevnili, že v skutočnosti ohrozujú podstatu nášho štátu a jeho dôveru v ostatných krajinách. Dôkazom toho sú i upozornenia zo zahraničia, a to, že potrebný počet poslancov Národnej rady Slovenskej republiky, opozície i koalície, rozhodol, že tento problém sa bude riešiť na pôde parlamentu. A vôbec nie je to tak, ako ste to nazvali, pán premiér neprítomný, že to je chytráčenie. Ak nazývate chytráčením vlastných koaličných partnerov, tak sa vám za to môžu poďakovať. Ja sa domnievam, že je to právo poslanca, právo jeho voliteľného mandátu slobodne vyjadriť svoju vôľu. Mrzí ma akurát to, že tretia cesta, ktorá išla okolo nás, nenašla podporu aj smerom v našom poslaneckom klube pri získavaní podpisov na prerokovanie tohto problému v Národnej rade. Nič to však nebráni tomu, aby naša spolupráca a ďalšie prostriedky, ktoré budú venované na odstránenie korupcie, boli spoločným úsilím. V mene klubu poslancov Komunistickej strany Slovenska vyhlasujem, že nám sú a budú cudzie a neprijateľné praktiky osočovania bez argumentov. Rovnako nám budú cudzie i tvrdohlavé a arogantné odmietania zásadného postoja voči tomuto neduhu zo strany vlády Slovenskej republiky. Konáme a budeme konať tak preto, lebo tento neduh je potrebné dôsledným postupom odstrániť. Na ilustráciu uvediem: Ak chceme odstrániť burinu, nepomôže nám trhať ju nad koreňmi, ale musíme predovšetkým odstrániť korene. A to isté, či chceme, či nie, platí i pre korupciu a klientelizmus. Kde teda podľa nás sú tie korene? Či sa to niekomu páči, alebo nie, tak predovšetkým v legislatívnej pripravenosti, resp. nepripravenosti privatizácie od samotného začiatku, čo dávalo priam ponuku, doslova ponuku na korupciu, úplatkárstvo a tunelovanie. Takisto je to politická nenávisť, ktorá z mnohých podnikov vyradila odborníkov a nahradila ich neskúsenými, nekvalifikovanými ľuďmi, ktorí mali na mysli predovšetkým to, ako obrať štát a jeho inštitúcie o to, čo mu patrí. To je už však za nami, to sa udialo, len tam tie korene boli. Ďalším problémom a koreňom je nedokonalý právny systém, ktorý nedostatočne chráni občana pred zločinnosťou, táto zločinnosť má korupciu, klientelizmus a tunelovanie ako hlavný zdroj svojich príjmov, ako hlavný zdroj toho, že sa drží a pôsobí tak v Slovenskej republike, ako pôsobí. Neschopnosť a nedostatočné právomoci orgánov činných v trestnom konaní vrátane Slovenskej informačnej služby a úradníkov štátnej správy pri ochraňovaní aspoň tých zákonov, ktoré majú korupciu potierať, to je ďalší problém. V neposlednom rade sú to i poslanci Národnej rady Slovenskej republiky, či chceme, či nechceme, od roku 1990, keď sa nedokázali brániť vzniku a rozširovaniu korupcie, klientelizmu a tunelovaniu, a to ešte niektorých ste privítali v minulom období vo svojich radoch, práve tých, ktorí sa previnili voči niektorým zákonom. Ak budeme takto postupovať, tak aj my poslanci Národnej rady po roku 2002 sa medzi nich zaradíme a budeme sa stavať neprijateľne, budeme sa stavať, a to by som prosil, aby tak nebolo, do pozícií straníckych záujmov obhajovania strán, do pozícií obhajovania koalície či opozície, a nie zásadného postoja dôstojnosti Národnej rady, tak to bude obrovská chyba. Verejnosť je skutočne nespokojná, je nespokojná s postupom vlády k prerokúvanej téme. Na mojom minulotýždňovom stretnutí s občanmi voličmi odznel i tento názor, ja ho citujem: „Ak tento problém zveríte vláde, orgánom činným v trestnom konaní, prokurátorom a sudcom, ktorých samotní koaliční partneri, novinári a verejnosť podozrievajú z korupcie, tak klientelizmus nič nevyrieši a nevyriešite ho ani vy v Národnej rade.“ Bolo jednoduché na túto otázku odpovedať, že máte pravdu a zožať potlesk. Nespravil som tak, nespravil som tak z toho dôvodu, že tento názor nesmie byť potvrdený v praxi. Veď kto iný ako orgány, ktoré som nedávno uviedol, by mali tento zásadný problém, o ktorom sa dnes diskutuje, riešiť. Na nás poslancoch Národnej rady Slovenskej republiky leží dôvera občanov voličov. Aby sme premenili túto dôveru na dôslednú kontrolu vlády, ako konečne dokážeme prijať a prejsť od teórie k praxi vo vyhlasovaní pri riešení tohto problému. Dnes sme sa na rokovaní dozvedeli fakty. Fakty, o ktorých hovoril pán poslanec Fico. Našou povinnosťou je žiadať od vlády a orgánov činných v trestnom konaní jasnú a zásadovú odpoveď, ak tak neurobíme, tak sa dopustíme neodpustiteľnej chyby a pošpiníme našu dôstojnosť, dôstojnosť Národnej rady Slovenskej republiky ako zákonodarného orgánu, ktorý má právo kontrolovať tieto orgány. Beriem aj to, čo vyjadril pán premiér, to, čo odznelo v poslednom období v médiách. Konštatoval, že je to viacnásobné porušenie zákona, tak teda konštatujem aj ja – tak konajte, pán premiér, na čo čakáte? To sa vám hodilo vtedy, keď ste obviňovali predsedu HZDS z rôznych činov, a dnes, keď sú otázky smerom k vám, tak to pokladáte za niečo iné? Ja tvrdím, že aj to je farizejské. Slovensko má problém s korupciou a to takisto dnes priznal pán premiér vo svojom vystúpení, a ak to priznal, tak je to nie potom len problém pána Fica, ako to nazval neskôr, ale nás, všetkých ústavných činiteľov, tak poslancov, ako aj vlády Slovenskej republiky. Ja osobne teda mám taký názor, že ak dôveruje tak, ako ja dôverujem ministrovi vnútra, tak skutočne stačilo to, čo tu odznelo, posunúť ten problém na riešenie ministerstvu vnútra a ostatným orgánom a nediskutovať o tom, aké sú jeho osobné vzťahy k pánu Ficovi a naopak. Ak bolo tu spomínané, že Smer nechcel ísť do vlády a potom o tom konal, tak opäť, pán premiér, spomeňte si, kto vám z koaličných partnerov povedal, že s vami nikdy nezasadne do lavice a vy ste s ním podpísali koaličnú dohodu. Tak nevytýkajme jednému oko v čele a druhému dáme ešte k tým dvom tretie, lebo to je lepšie. To sú veci, nad ktorými sa treba zamyslieť. Viete, myslím si, že ako premiér, samozrejme, máte právo byť aj nervózny, máte právo byť nervózny, máte právo byť nervózny, pretože otázky boli kladené dosť značné a tvrdé, ale na druhej strane mali by ste si uctiť poslancov a nezhadzovať ich a mať rovnaký meter tak na seba, ako aj na ostatných. Lebo ak ste na predchádzajúcej schôdzi zhodili jedného z najmladších poslancov Národnej rady pána Madeja za to, že čítal z notebooku, tak vám vôbec neprekážalo to, že vy ste čítali niečo podobné z novín, pán premiér. Rovnaký meter na každého. (Potlesk.) V závere svojho vystúpenia jeden poznatok. Skutočne aj v mojom vystúpení, aj vo vystúpení predchádzajúcich poslancov odznelo, i podpisy koaličných poslancov ANO, i vyjadrenia ich predsedu naznačujú, že dochádza v tejto republike k značnému porušeniu zákonov. Ak chceme dôjsť k tomu, aby sme nestratili svoju autoritu a to, čo by sme mali mať, tak by sme my poslanci Národnej rady mali dnes v plnej miere podporiť návrh skupiny poslancov na uznesenie, ktorý bol predložený, pretože tento návrh je konštruktívny a požaduje nič iné ako predložiť tomuto orgánu správu o tom, ako kto konal a aký je daný stav. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)