P. Minárik, poslanec: (2003-04-10):
Dovoľte mi, aby som pri tejto príležitosti zároveň poďakoval všetkým, ktorí proti komunistickej tyranii bojovali, všetkým, ktorí za svoje presvedčenie trpeli, a všetkým, ktorí v tomto boji priniesli obeť najvyššiu, svoj život. V prvom rade by som sa ako poslanec Národnej rady Slovenskej republiky a zástupca Kresťanskodemokratického hnutia chcel poďakovať tým, čo proti komunizmu bojovali u nás na Slovensku, ale tiež v Čechách a na Morave, pretože v tom čase to bol náš spoločný zápas, všetkým, ktorí či už svojimi činmi alebo hlasom, možno modlitbou nestrácali vo svojom živote vieru v znovunastolenie slobody a spravodlivosti v našej vlasti. Patrí vám naša vďaka, úcta a rešpekt za to, že dnes žijeme v slobodnej krajine. Ďalej by som sa chcel zvláštnym spôsobom poďakovať Svätému Otcovi Jánovi Pavlovi II., ktorý rozumel zvrátenosti, barbarskej v podstate, komunizmu. Bojoval proti nemu, ale najmä nás všetkých trpiacich, ale aj ostatných, veriacich či neveriacich, vo východnej Európe neustále povzbudzoval a podporoval. Svätý Otče, ďakujeme, bez vašej ohromnej mravnej sily, bez vášho presvedčenia, bez vašich slov, modlitieb si rok 1989, a tým aj dnešok neviem predstaviť. Ďalej by som sa chcel poďakovať mužom a ženám, ktorí sa o porážku komunizmu zaslúžili z iných miest, ale s podobným presvedčením a odhodlaním. V prvom rade myslím prezidenta Reagana, ktorý označil nepriateľa ako ríšu zla a porazil ju, podobne ďalším vrcholným predstaviteľom slobodných krajín, najmä barónke Thatcherovej a kancelárovi Helmutovi Kohlovi. Aj oni sú takpovediac babicami dnešného dňa. Sloboda nie je samozrejmosťou. Sloboda je vzácnou hodnotou a možno spolu so životom tou najvzácnejšou. Vieme to, lebo my starší sme väčšinu svojho života prežili v neslobode a sloboda sa nám stala ideálom, ktorý je hodný utrpenia. Vie to prakticky celé Slovensko, lebo veď len mladší vo veku do 27 rokov zažili viac slobodných ako neslobodných rokov. Toto poznanie prinášame aj partnerom Washingtonskej zmluvy. Je to potrebné. Dnešok je dôkazom, že stav vecí možno meniť a že slobodu možno znovu nadobudnúť. Nikde však mimo nás nie je zakódované, že proti jej strate sme imúnni. Dnešné hlasovanie je aj o tom, že sme ochotní a schopní slobodu  nielen vlastnú chrániť a brániť, že sme dosiahli plnú slobodu nielen tú formálnu.  Dôkazom toho je aj to, že to uznávajú iní, rovnako slobodní. Dovoľte mi na tomto mieste ešte pripomenúť, že na svete stále existujú miesta, kde sloboda  nie je samozrejmosťou, kde sloboda priam absentuje. Aj pre ne je dnešok významný. Dokazuje, že sa oplatí trpieť, modliť sa a bojovať. Naša  premena je pre ne nádejou. Zmeny u nás sú nádejou pre Severnú Kóreu, Kubu či kontinentálnu  Čínu, aby sa nevzdávali. A dejiny im určite dajú za pravdu. Stáť pri nich bude našou povinnosťou. Ctené kolegyne, kolegovia, vážení hostia, Washingtonská zmluva bola pre 54 rokmi podpísaná kvôli Stalinovi. Krajiny západnej Európy, ale tiež Severnej Ameriky sa  báli sovietskeho expanzionizmu. A keď Británia  viac nevládala pomáhať Grécku, keď zúrila občianska vojna podporovaná komunizmom a keď Západ videl, k čomu prišlo vo februári 1948 v Česko-Slovensku, keď bolo zrejmé, že na rade je Taliansko a ďalšie krajiny, presne tak, ako potom ešte v roku 1946 volal Stalin, nemohol konať inak. Slobodné krajiny sa spojili a Trumanova doktrína, a zadržiavanie komunizmu, sa premenila na organizáciu kolektívnej bezpečnosti. Stalin je mŕtvy, zločinecké komunistické režimy padli, Sovietsky zväz na Západ priamo nikdy nezaútočil. My dnes vieme, že je to najmä vďaka NATO. Napriek tomu, že dôvody, pre ktoré bolo NATO založené, sú históriou, Severoatlantická aliancia trvá. Dôvod, prečo je to tak, je zakotvený priamo v úvode jej pomerne jednoduchého textu, volá sa hodnoty. V preambule zmluvy, ku ktorej sa dnes pridávame, sa píše o odhodlaní zmluvných strán hájiť slobodu, spoločné dedičstvo a kultúru našich národov založenú na zásadách demokracie, slobody jednotlivca a vlády práva, zmluvné strany sa snažia podporovať stabilitu a blahobyt národov v severoatlantickej oblasti. Toľko je 5 desaťročí starý citát. Dámy a páni, iste uznáte, že pádom komunizmu sa na aktuálnosti a potrebe  týchto hodnôt  nič nezmenilo. NATO zostáva, pretože zostávajú hodnoty, ktoré chráni a na ktorých stojí. Druhý dôvod, prečo NATO existuje a prečo je dôležité, aby v nejakej podobe existovalo aj naďalej, je, že NATO je jedinou významnou organizáciou, ktorá spája štáty  slobodného  Západu. V minulosti to boli najmä vojenské účely, dnes sú to možno viac politické dôvody, ale NATO je stále potrebné. Dovoľte mi ešte teraz povedať pár slov o tom, akú úlohu by podľa mňa malo Slovensko v Severoatlantickej zmluve zohrávať. Naša strana  nedávno predstavila niektoré zásady nášho vzťahu k Európskej únii a európskej integrácii vôbec. Chceme, aby rozhodovanie o zahraničnej ale tiež bezpečnostnej a obranne politike zostalo na národných vládach a parlamentoch. A keď sa teda v Európskej únii napriek celej snahe nedohodneme na jednotnom stanovisku, Európska únia nemá mať takéto stanovisko. Toto je naša predstava o partnerstve medzi rovnými. A NATO takým partnerstvom je. Slovensko má byť a musí byť v NATO rovnocenným partnerom nielen Slovinsku, ale tiež Taliansku či Amerike. Keď budeme mať iný názor, ako sme poniektorí mali napr. počas irackej krízy, musíme ho byť schopní vysloviť a brániť. A keď takýto názor na Slovensku prevládne, musíme ho vysloviť a brániť i navonok.  Pozvánka na členstvo je pozvánkou na rovnocenné členstvo. A to je výzva pre Slovensko. Môžeme tak hájiť záujmy našej krajiny, ale tiež  pomôcť ostatným krajinám pochopiť veci, ktoré možno s našimi dejinami  a skúsenosťami rozumieme lepšie. Ako nový člen máme v NATO, domnievam sa, ešte ďalšie 2 úlohy. Po prvé, musíme vybudovať armádu, ktorá bude na lepšej úrovni, ako je to dnes, naši spojenci nám v tom určite pomôžu. Musíme sa však spoliehať predovšetkým na seba. Potrebujeme bojaschopnú armádu pripravenú vždy na obranu nášho územia, ale i na nasadenie mimo nášho územia, na obranu spojencov, priateľov a spoločných hodnôt. Druhou úlohou pre nového člena je pamätať na krajiny, ktoré na členstvo iba čakajú a mali by sa členskými stať. Aj keď je to možno dnes otázka ďalekej budúcnosti, aj keď je o tom možno dnes predčasné hovoriť, ďalšie rozšírenie bude potom aj záležitosťou nás. Ak sa osvedčíme, ak pomôžeme iným krajinám, budeme dobrým členom, určite im v tom pomôžeme. A my chceme byť dobrým členom. Dámy a páni, poslanci Kresťanskodemokratického hnutia podporia pristúpenie Slovenskej republiky k Severoatlantickej zmluve. Sme presvedčení, že je to správne rozhodnutie, že dejiny sú nám toho svedkom, že je to v národnom záujme našej krajiny a že dokážeme byť dobrým a spoľahlivým spojencom všetkých našich partnerov v NATO. (Potlesk.)