I. Mikloš, podpredseda vlády a minister financií SR: (2003-03-05):
Čo sa týka korupcie, je pravdou a myslím, že nakoniec to zdôraznil aj pán Fico, a myslím, že to vidí každý, že korupcia je problémom všade na svete a je že špeciálne problémom v transformujúcich sa krajinách, Slovensko nevynímajúc. Nie je však pravdou, musím povedať, že je to veľmi účelová interpretácia, to, čo najmä pán Fico veľmi vehementne a opakovane tvrdí, že za posledné roky sa zhoršil stav v oblasti korupcie na Slovensku. Nie je to tak. A ja sa nebudem odvolávať na oficiálne vládne hodnotenia, ale nezávislé inštitúcie, ktoré sú mimochodom veľmi kritické k vláde aj k oficiálnym inštitúciám, to hodnotia takto. Hodnotia posledné štyri roky ako štyri roky mierne, ale zlepšujúceho sa vývoja v oblasti boja proti korupcii aj v oblasti výskytu korupcie. Je pravdou, že korupcia sa veľmi ťažko meria jednoducho preto, že často ide o ilegálnu činnosť, a preto ju ani nemožno merať inak ako – pánom Ficom toľko vysmievanými – prieskumami verejnej mienky. Pričom chcem upozorniť, že prieskumy verejnej mienky, najmä v situácii, v ktorej sa Slovenská republika nachádza, skôr podhodnocujú úspešnosť boja proti korupcii, akoby ju nadhodnocovali. A ten dôvod je veľmi jednoduchý. Ak chcete, ak chce ktorákoľvek vláda naozaj bojovať proti korupcii, jedným z nevyhnutých predpokladov je otvorená politika, je sloboda prístupu k informáciám. My sme túto slobodu prístupu k informáciám zaviedli a zaviedli sme ju prijatím zákona, ktorý je považovaný za jeden z najlepších a najsilnejších aj v okolitých krajinách. Efekt uvoľnenia prístupu k informáciám však spôsobuje, že počet článkov alebo vôbec informácií týkajúcich sa korupcie je rádovo väčší po zavedení takéhoto zákona ako predtým. Ukazujú to štatistiky, keď počet článkov o korupcii v posledných štyroch rokoch od roku 1999 je vyšší, dokonca 2- až 3,5-násobne ako pred rokom 1998. Ale ak chce niekto z toho vyvodzovať, že je korupcie viac, tak jednoducho je slepý a nevie, o čom hovorí. Pretože napriek tomu, že je tých článkov viac, tie prieskumy ukazujú, že postupne miera korupcie klesá. Aj keď u mnohých ľudí môže vznikať pocit, že korupcie je viac, pretože je o nej viac informácií. Ale keď pred rokom 1998 nebol žiaden prístup k informáciám a len veľmi málo z toho, čo sa udialo, sa dostalo aj do médií, tak, samozrejme, mohol vznikať pocit iný. Hovorím aj z osobnej skúsenosti, pretože v rokoch 1997 – 1998 som pôsobil ako člen Dozornej rady Fondu národného majetku za ostatnej vlády pána Mečiara, a dokonca ako členovi Dozornej rady mi nebol umožnený prístup k informáciám, na ktoré som mal zo zákona nárok, takže som z tejto funkcie potom odstúpil. Takže aj toto je jeden fenomén, ktorý by bolo veľmi dôležité si uvedomiť, a aj preto je ten boj proti korupcii ťažký, pretože tí, ktorí ho začínajú podstupovať, berú na seba riziko, že to bude vnímané inak, pretože sa otvára priestor s informáciami. Pričom chcem zdôrazniť, že sa otvára priestor nielen na informácie, ale aj na manipulácie. Aj na mediálne manipulácie, aj na krivé, ničím nepodložené obviňovania, čo, samozrejme, zvyšuje potom nielen mieru citlivosti verejnosti, ale zvyšuje to aj mieru skepsy, beznádeje a to určite nepomáha skutočnému boju proti korupcii. Takže dovoľte mi veľmi stručne povedať, v čom ja osobne vidím najväčší pokrok v boji proti korupcii a kde vidím najväčšie slabiny za to predchádzajúce štvorročné obdobie, z ktorého vychádzame aj pri pohľade do budúcich štyroch rokov. Myslím si, že sa podarilo zásadným spôsobom zúžiť priestor na korupciu už spomínaným zákonom o slobodnom prístupe k informáciám, ale aj úspešnými reformami. Za príklad úspešnej reformy, ktorá zásadne znížila mieru korupcie, možno považovať ozdravenie a privatizáciu a v tom najmä ozdravenie a privatizáciu bankového sektora. Možno si už nepamätáme viacerí z nás, že v bankách na konci roka 1998 bolo za 100 mld. korún nedobytných úverov, že značná časť týchto úverov boli úvery, ktoré boli poskytnuté politicky spriazneným osobám manažmentmi štátnych bánk, tieto peniaze sa potom nevracali naspäť a nielenže ich museli zaplatiť daňoví poplatníci, ale boli značným zdrojom korupcie. Dnes predpokladám, že nikto nebude pochybovať o tom, že nielenže situácia v bankách je zásadne iná z toho dôvodu a z toho titulu, že dnes neexistuje riziko alebo neexistuje podstatné relevantné riziko takéhoto správania sa v týchto bankách, ale aj preto, že vďaka celkovej ekonomickej a inej politike sú úrokové sadzby zásadne iné a je dostatok úrokových zdrojov. To isté by som mohol povedať o výpalníctve, ktoré sa znížilo, ktorého miera sa celkom určite znížila. Takto to hodnotia aj podnikatelia. To isté by sa dalo povedať o privatizácii ako takej, ktorá mimochodom, a to by som rád upozornil špeciálne pána Fica, lebo je to jeho srdcová téma, privatizácia, čiže znižovanie podielu verejného sektora, je jeden z významných nástrojov znižovania rizika korupcie, pretože riziko korupcie je vždy v každej krajine väčšie vo veľkých podnikoch so štátnou účasťou ako v podnikoch privátnych. Ďalej je to celkové podnikateľské prostredie, kde došlo k výraznému zlepšeniu. Opakujem, nie je to moje hodnotenie. Je to hodnotenie nezávislých inštitúcií a je to hodnotenie aj ľudí tak, ako to vnímajú. Potom by som spomenul štátnu správu a celú verejnú správu, daňové úrady, úrady práce, kde tiež je vnímaný pokles miery korupcie. A potom sú aj oblasti, kde sa nedarilo, kde aj verejnosť to vníma tak, že došlo skôr k zhoršeniu, ako je súdnictvo, ako je zdravotníctvo alebo školstvo. Mimochodom súdnictvo je dobrým príkladom toho, ja som presvedčený, že došlo aj v ostatných štyroch rokoch k istým pozitívnym zmenám, napr. zavedením systému súdneho manažmentu, napriek tomu verejnosť nevníma nejaké zlepšenie a je ťažké povedať, či k zlepšeniu došlo, alebo nie, pretože sa to exaktne merať nedá. Ale exaktné meranie je napr. zisťovanie podielu ľudí, ktorí dali úplatok. Tento podiel klesal v posledných štyroch rokoch pomerne výrazne celý čas počas tohto obdobia. Je pravdou, že ľudí, ktorí sú stíhaní za korupčné správanie, je stále málo, ale pravdou je tiež, že tento počet takisto narastal. Takže som presvedčený, a ďalšími vecami, ktoré by som mohol spomínať, ako je kataster, ako je nová licenčná politika, ako je audit štátnej správy, ako sú výročné správy rozpočtových príspevkových organizácií. Tých vecí, ktoré by som mohol spomenúť v oblasti sprehľadňovania podnikateľského prostredia, je obrovské množstvo, ktoré prispievali k zužovaniu priestoru na korupciu. Žiaľbohu, musím povedať, že nie vždy sa, čo je nakoniec prirodzené, že opoziční politici sa nebudú zaujímať o tieto pozitívne stránky, ale často aj verejnosť nie je dostatočne informovaná, pretože aj médiá často viac zaujímajú škandály alebo iba škandály a nie pozitívne informácie, ktoré mimochodom sú k dispozícii na internetovej stránke celý ten čas. Takže do budúcna chcem povedať, že dá sa stavať na tom, čo sa začalo, aj keď, opakujem, sú oblasti, kde nedošlo k pokroku, sú oblasti, na ktoré je potrebné sústrediť sa omnoho viac, a sú to oblasti, ktoré tu boli aj spomínané ohľadne politických strán napríklad, ohľadne majetkových priznaní. Ale to sú veci, ktoré sú v programovom vyhlásení a ktoré už sú aj v legislatívnom pláne práce. Dovoľte mi teraz vyjadriť sa k niektorým veciam, ktoré spomínal pán Fico. A spomeniem najmä dve kauzy, ak dovolíte, ktoré on takto pomenoval. A to kauzy, ktoré spomínal aj v súvislosti s mojím menom. Ako prvú mi dovoľte spomenúť kauzu – a pokúsim sa byť čo najkonkrétnejší, pán Fico, aby som vás uspokojil. Ako prvú spomeniem kauzu SPP. Slovenský plynárenský priemysel, resp. 49 % akcií tohto podniku bolo predaných štandardným medzinárodným tendrom. Tento tender mal svoje pravidlá, tak ako sú bežné pravidlá vo všetkých vyspelých alebo v tých transformujúcich sa krajinách, ktoré takéto pravidlá používajú. Miera informovanosti o tomto tendri je štandardná, alebo dokonca nadštandardná. Všetky zápisnice z privatizačnej koordinačnej komisie, ktorú som viedol ja, aj z pracovnej komisie, ktorú viedla pani Machová, boli zverejnené. Zároveň pravidlá komunikácie počas takého tendra sú pomerne prísne a neumožňujú poskytovanie všetkých informácií z rokovania takýchto komisií. Jednoducho z toho dôvodu, že by sa mohol ohroziť záujem predávajúceho. Je to tak všade, je to štandardné, ale následne po transakcii všetky tieto informácie boli zverejnené. Musím povedať, že aj dnes, ale aj predtým, pretože pán Fico sa SPP venoval ako svojej srdcovej téme, celý ten čas som od pána Fica počul množstvo lživých alebo nepravdivých vyjadrení. Nebudem ich tu teraz vymenúvať, pretože vás nechcem zdržiavať, ale sú zverejnené na internetovej stránke Úradu vlády, či už sa to týkalo informácií o tom, čo tvrdil a čo vlastne predkladal poradca o tom, akým spôsobom, aká metóda privatizácie mala byť použitá, o tom, či sú zápisnice, o tom, či sa rokovalo, s kým sa rokovalo. Tieto lživé vyjadrenia, nepravdivé vyjadrenia aj s vyvrátením pravdivosti týchto vyjadrení či už zo strany Fondu národného majetku, privatizačného poradcu alebo záujemcov sú, opakujem, uvedené na internetovej stránke. Preto ma nijako neprekvapuje, že pán Fico v takýchto nepravdivých vyjadreniach, dovolím si povedať, z účelovo politických dôvodov ďalej pokračuje. Čo sa týka ceny, hovoril o cene. Cena SPP, ktorá bola dosiahnutá, teda 2,7 mld. dolárov, je považovaná medzi všetkými odborníkmi za ten 49-percentný balík za cenu dobrú. Na ilustráciu toho mohol by som hovoriť o technických parametroch a o kvantifikáciách, ale nechcem vás s tým zdržiavať, o rôznych spôsoboch výpočtu trhovej ceny. Spomeniem len dve veci, ak dovolíte. Prvá je tá, že najskôr, keď sa predáva takýto podnik alebo akcie takéhoto podniku, tak sa prijímajú indikatívne ponuky, čiže tie prvé predbežné ponuky. A potom nakoniec tender vygeneruje tú ponuku definitívnu, finálnu, tú najlepšiu. Tá finálna ponuka, za ktorú sa predali akcie Slovenského plynárenského priemyslu, bola približne o 25 % vyššia ako najvyššia indikatívna ponuka, ktorá prišla niekoľko mesiacov predtým v priebehu toho tendra. A tú najvyššiu indikatívnu ponuku vtedy dalo konzorcium pozostávajúce z troch spoločností: Ruhrgas, Gas de France a taliansky Snam. Potom v priebehu ďalšieho postupu tendra rokoval o pristúpení do tohto tendra aj Gazprom a do tendra pristúpil, avšak keď sa dohodovali títo partneri o cene, tak z tendra odstúpil Snam a nakoniec privatizovali tieto akcie tri spoločnosti: Ruhrgas, Gas de France a Gazprom. Snam ako dôvod odstúpenia z tendra uviedol, že cena, na ktorej sa zhodli tí ostatní traja, mu pripadala príliš vysoká za akcie SPP. Čiže chcem vyjadriť presvedčenie, že napriek tomu, že nakoniec ponuku predkladal jeden záujemca, úplnú ponuku, konkrétnu, tento záujemca nevedel, som o tom presvedčený, z dôvodu práve ceny, ktorú ponúkol, nevedel, že je sám, a to je podstatné a dôležité. Pretože my v komisii sme sa snažili do poslednej chvíle vlastne zabezpečiť všetko tak, aby tých záujemcov bolo viac. A zdalo sa do poslednej chvíle, že ich viac aj bude. Čiže to, že nakoniec bola predložená jedna hrubá ponuka, jedno odstúpenie, vôbec nesvedčí o tom, dokonca ani o tom, že by mal vedieť ten, kto predkladal skutočnú ponuku, že je sám. Tobôž nie o tom, že by tam malo dochádzať k akýmkoľvek manipuláciám. Ďalej pán Fico uviedol, že komisia pani Machovej nemala k dispozícii kúpno-predajnú zmluvu. Je to lož. Overoval som to ešte teraz, aby som si bol istý. Nie je to pravda. Pán Fico nakoniec mal možnosť do tej komisie chodiť, čo nie veľmi využíval. Jednoducho nie je to pravda, čo povedal. Čo sa týka kurzových rozdielov, vyjadroval som sa k nim mnohokrát. Pri takýchto transakciách sa jednoducho nerobí hedging. Ak by sa tento hedging robil, bol by mimochodom aj pomerne drahý, pretože rizikom takéhoto hedgingu je, že sa nedá presne terminovať, dokedy sa to hedgovať má, pretože nikdy neviete od odovzdania záväznej ponuky do uzavretia, do tzv. clousingu, koľko to bude trvať. Ale na iných transakciách, na predajoch, ktoré boli predtým, sa na kurzovom riziku zasa naopak zarobilo. Podobnú stratu na kurzovom riziku utrpela aj Česká republika pri predaji Transgasu a v Českej republike z toho nikto nerobil politickú aféru jednoducho preto, že sa to vzalo ako isté riziko takýchto transakcií. Druhá kauza, ktorú pán Fico spomína, je kauza akcií Východoslovenských železiarní. Pán premiér spomínal, že úroveň vystúpenia pána Fica by sa dala hodnotiť ako povrchný rešerš. Na tomto príklade akcií VSŽ musím povedať, že nielen ako povrchný, ale ako účelovo manipulovaný rešerš. Lebo dokonca ani v tlači sa nevyskytli také nepresnosti, aj keď tu by som si dovolil tvrdiť, že neviem, či to boli nepresnosti alebo či to bola účelová manipulácia s číslami. Pán Fico pri predaji akcií VSŽ z portfólia Transpetrolu spomínal ceny a porovnával ceny a vyjadril sa, že keďže sa predali akcie za 160 Sk za akciu a predtým boli v októbri 2001 za 465 Sk za akciu, tak štát na tom prišiel o 2 mld. korún a že Američania to chceli kúpiť za viac. Tak chcem povedať na konkrétnych číslach a ilustrujúc aj vyjadreniami zástupcov U. S. Steel, ako sú tieto čísla nepravdivé, a dovolím si tvrdiť, že vedome manipulované. Po prvé chcem povedať, že nemožno porovnávať čísla z októbra a decembra preto, že medzi októbrom a decembrom boli vyplatené dividendy. Na jednu akciu VSŽ bolo vyplatených 170 Sk. Teda od každej ceny akcie pred vyplatením dividend treba odpočítať 170 Sk. Je pravdou, že cena akcií klesala, ale ten najväčší pokles bol daný vyplatením dividend. Druhá vec, ktorú chcem povedať, je tá, že U. S. Steel ponúkal a nikdy neponúkol inú cenu. Ponúkal za akcie Východoslovenských železiarní 300 Sk za akciu. 300 Sk za akciu, ale pred vyplatením dividend, to by som rád zdôraznil. Pred vyplatením dividend, t. j. v cenách, o ktorých tu diskutujeme, v cenách decembra 2001 ponúkal U. S. Steel 130 Sk za akciu. Zároveň pán Gudiš v médiách, teraz ho budem citovať, ak dovolíte, z Korzára zo 7. 12. 2001, teda začiatkom decembra po stroskotaní rokovaní medzi ministerkou Machovou a ním o predaji týchto akcií U. S. Steelu uviedol, citujem: „Sme presvedčení, že ponuka materskej spoločnosti U. S. Steel bola primeraná a korektná. Nebudeme ju konkretizovať, ale očakávame, že cena, za ktorú budú akcie VSŽ nakoniec predané, bude veľmi podobná tej, ktorú ponúkal U. S. Steel.“ Opakujem, U. S. Steel ponúkal 300 Sk pred dividendami, teda 130 po dividendách. Teda nie je pravda, že U. S. Steel kedykoľvek ponúkol vyššiu cenu, než za akú akcie VSŽ nakoniec na kapitálovom trhu boli predané. Uvádzam na pravú mieru čísla, pretože číslami tu pán Fico, myslím si, že zámerne a vedome manipuloval. Tým nechcem povedať, že v tejto transakcii bolo všetko v poriadku. A či bolo, alebo nie, to musia vyšetriť orgány činné v trestnom konaní a Úrad pre finančný trh, ktorý, pokiaľ viem, túto transakciu vyšetroval. Za seba chcem povedať a zdôrazniť – a takéto vyhlásenie som dal aj médiám, mohol by som ho celé citovať, ale nechcem vás zdržiavať –, že som o tejto transakcii informovaný nebol, že som síce hovoril o možnosti predaja akcií VSŽ na kapitálovom trhu s vtedajším ministrom Harachom, ale najmenej 10 dní až 2 týždne predtým, ako sa uskutočnila, a že v čase, keď sa uskutočnila, som bol sám prekvapený, pretože som mal len informácie z médií, že tento predaj zastavil. Chcem však zároveň zdôrazniť, lebo to zase v médiách nezaznelo, že konečnú zodpovednosť za cenu, za akú sa predali akcie, neniesol minister Harach, pretože ten uvoľnil predaj, či už správne, alebo nesprávne, to nech posúdia iní, ale cenu akcií určuje predávajúci. Predávajúcim týchto akcií bol Transpetrol, pričom k tým cenám som uviedol veľmi presné čísla, na základe ktorých si môžete urobiť predstavu, či to bolo predané dobre alebo zle, výhodne alebo nevýhodne. Ale najmä z nich môžete jasne usúdiť, že porovnávania cien 460 a tvrdenie, že americký investor ponúkal viac, jednoducho nie sú pravdivé. To je vec, za ktorou stojím a ktorú si dokážem kedykoľvek obhájiť. Takže mi dovoľte, aby som uzavrel. Dalo by sa takto hovoriť aj o ďalších kauzách, ktoré tu pán Fico spomínal, a dalo by sa vyjadrovať aj v tejto miere konkrétnosti, prípadne aj vo väčšej, ak by ste chceli. Ale nechcem vás zdržiavať číslami a dátami. Ak dovolíte, uzavriem to inak. Pán Fico vznáša dosť závažné a ťažké obvinenia a bol som adresátom mnohých z nich. Naposledy ma pán Fico obvinil z korupcie v súvislosti s privatizáciou SPP, čo ak by bola pravda, tak by bol trestný čin. Ak pán Fico má akékoľvek informácie o tom, že som takýto trestný čin spáchal, bolo jeho povinnosťou podať trestné oznámenie. Ak má dokonca aj akékoľvek informácie o tom, že som taký trestný čin spáchal nie ja, ale niekto, že ho spáchal, alebo že sa ho dopustil ten, kto nejaké provízie mal poskytovať, aj tak je jeho povinnosťou dať trestné oznámenie na neznámeho páchateľa. Pán Fico je docent práva a doktor práva. Ja ním nie som, ale radím sa s právnikmi aj o jeho vyhláseniach, pretože som, žiaľbohu, nútený. Takže na základe ostatných výrokov pána Fica na moju adresu, o ktorých neviem, že by bol podal trestné oznámenie, ak má takéto informácie a obvinil ma prostredníctvom médií z korupčného správania, som sa rozhodol podať žalobu na pána Fica. Táto žaloba sa pripravuje, spracúva, na budúci týždeň bude podaná tak, aby pán Fico mal nielen možnosť, ale aj povinnosť preukázať a dokázať závažné obvinenia, ktoré na moju adresu vzniesol. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pani poslankyňa Beňová – faktická poznámka. Uzatváram možnosť hlásiť sa s faktickými poznámkami. Pani poslankyňa Beňová, máte slovo. M. Beňová, poslankyňa: Ďakujem veľmi pekne, pani predsedajúca. Pán minister, chcem len povedať, že v prípade nášho pohľadu hodnotenia korupcie nevychádzame len z nejakých rečí na ulici, ale vychádzame aj – a budem tiež celkom konkrétna, ako ste boli vy – z hodnotiacich správ Európskej komisie, ktoré nám prakticky už chronicky pripomínajú ako prvú vec, že nebojujeme dostatočne proti korupcii. Takže to je celkom konkrétny argument a každý z vás, ktorí tu sedíte v pléne alebo hore na balkóne, pozrite si hodnotiace správy Európskej komisie, každá jedna. Ďalej by som chcela povedať, že ak by som súhlasila s vaším argumentom, že korupcie nie je viac, tak potom veľmi nebezpečným trendom sa stáva to, že ak jej možno nie je viac, tak začína postihovať práve tie najvyššie miesta v štáte, a to je ešte oveľa nebezpečnejšie. No a po tretie by som chcela povedať, že z vášho vystúpenia som tak zachytila, že v oboch tých prípadoch, ktoré ste spomínali, či to bol predaj akcií VSŽ, alebo či to bola privatizácia SPP, vystupuje do popredia bývalá ministerka privatizácie pani Mária Machová. Ale, pán minister, veď vy ste ju vymenovali do funkcie riaditeľky Ústredného daňového riaditeľstva. Ďakujem pekne. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Ja chcem upozorniť pánov poslancov, panie poslankyne, že čas na faktické poznámky sa započítava do celkového času, ktorý je určený pre kluby. Len aby to každý vedel. Pán poslanec Federič a pán poslanec Burian, už vám nemôžem udeliť slovo, lebo som uzatvorila... (Reakcie z pléna.) Tak prepáčte, ja som zachytila len dve faktické poznámky. Pán poslanec Federič.