J. Ivančo, poslanec: (2006-09-05):
Som presvedčený o tom, že predložený návrh zákona má úprimnú snahu riešiť jeden z čiastkových problémov, ktoré nastali prijatím zákona č. 597 v roku 2003 o financovaní, skrátim to, regionálneho školstva. Ten problém, ktorý vznikol prijatím tohto zákona, je problém efektivity vynaložených peňazí na rôznych typoch škôl, rôznych druhoch škôl, ale aj rôzne veľkých škôl. Preto sa už v roku 2003 dostala do tohto zákona, do § 4, myslím, že odsek 9, práve tá veta o tom, koľko budeme, ako dlho budeme riešiť tzv. tie malé školy. Určite si pán poslanec pamätá na tú diskusiu pri tom garantovanom minime a tu chcem vyjadriť plnú podporu kolegyni spravodajkyni, že v klube SDKÚ máme názor, že obdobie troch rokov bolo dostatočné na to, aby si zriaďovatelia škôl mohli svoje problémy pri prechode kompetencií vyriešiť. A koniec koncov podľa môjho názoru zmeny v sieti škôl, ktoré sa diali počas troch rokov, to aj ukázali, že tí starostovia obcí a neskôr predsedovia samosprávnych krajov, kde mali problémy, si to vo veľkej miere vyriešili. Znamená to pre mňa to, že predlžovanie lehoty na garantované minimum, ktoré však znamená to, aj napriek tomu, aká je úprimná a dobrá snaha riešiť tento problém, znamená to, že každý rok škola dostane vždy o 5 % menej. Otázka potom vzniká, dokedy je táto škola to schopná vydržať, nejaká konkrétna, keď tak či tak dostane vždy o 5 % menej, ako dostala v predchádzajúcom roku, teraz sa myslí stále o 5 % menej na žiaka. Takže v tomto smere si myslím, že tento návrh nevyrieši dlhodobo problém malých škôl. Dokonca si myslím, že by to bolo skutočne len predlžovanie agónie. A tak či tak v roku 2008, ak by sme tento návrh zákona prijali alebo túto novelu prijali, by opätovne nastal tento problém, čo s týmito školami. Problém financovania malých škôl nie je v normatívoch a tento normatív podľa mňa alebo tento normatívny systém je dobrý, podľa mňa je dokonca efektívny. Problém je v tom, že každoročne pri návrhu štátneho rozpočtu vedieme dlhé diskusie o tom, koľko peňazí má ísť do regionálneho školstva. Určite by sme sa zhodli všetci na tom, že normatív je dobrý, ak by normatív na základnú školu nebol 22 000 Sk, ale bol nejako tak približne, ako je teraz, ale aby bol 35 000 Sk. A verte mi, že v tej chvíli by žiadna ani z tých teraz malých škôl nehovorila o tom, že má nejaký problém. Ale pokiaľ tie peniaze na školu tam neprídu, ale cez ten normatív, o ktorom hovorí zákon č. 597/2003 o financovaní, tak sa ten problém nevyrieši. Predložený návrh má ešte aj jeden vážny problém, o ktorom ja som aj hovoril pri vystúpení pri programovom vyhlásení vlády, a to je problém trestu. Problém trestu pre tých, ktorí za cenu mnoho ráz ťažkých diskusií v obciach školy dokázali zrušiť. Dokázali vyriešiť dokonca problém dopravy a vláda dokázala vyriešiť problém dopravy v tom zmysle, že prispieva na dopravu žiakov, pokiaľ žiak dochádza do schváleného školského obvodu. To znamená, že toho rodiča v podstate tá doprava nestojí nič. V tomto zmysle už vzniká len jediný problém, že ten žiak musí, poviem to teraz ľudovo, v úvodzovkách, ráno vstať, ísť na autobus a dôjsť do školy. Inak by chodil do školy vo svojej obci, ktorá tam bola. Preto problém garantovaného minima podľa mňa by mal už v tomto roku skončiť. Určite to nebude ľahký koniec pre mnohé školy a práve pre tie školy, ktoré v tom systéme zostali, pretože si neviem predstaviť osobne 1. január 2007 a neskôr, keď vlastne dostanú tie peniaze na žiaka, lebo to bude podstatne menej peňazí. Ale opäť je to v tomto zmysle už len na starostoch, ako sa s tým vysporiadajú. A podľa mňa je to správna filozofia, aby to bolo na nich. Čo sa týka druhej časti a postoja zriaďovateľov a 85 % na 80 %, súhlasím s tým, čo bolo povedané mojou predrečníčkou, že 5 % je aká veľká suma peňazí, ktorá vyrieši problém školy? Pri zodpovednom zriaďovateľovi tá škola problém vie s tým zriaďovateľom riešiť. My sa môžeme tu baviť na tejto pôde o tom, koľko je zodpovedných, koľko je nezodpovedných zriaďovateľov, ale bola by to nekonečná diskusia a diskusia, ktorá by nemala žiaden záver. Treba si uvedomiť ešte aj jednu vec, pri akejkoľvek kritike zriaďovateľov, že ten zriaďovateľ podľa mňa má aj tzv. vyššiu zodpovednosť. Ten zriaďovateľ možnože má 2-3 školy a pri dobrej komunikácii s manažérom školy a s jednotlivými manažérmi jednotlivých svojich škôl vie efektívne vynaložiť tie peniaze, ktoré mu zo zákona zostávajú, pretože vie jeden rok investovať do jednej školy, možnože druhý rok investovať do ďalšej školy a tretí rok do ďalšej školy. Ale opäť to vyžaduje principiálneho a zodpovedného starostu, predsedu samosprávneho kraja, možnože aj tých poslancov. To nevyriešime v Národnej rade podľa mňa. To je o tom, čo sa deje dole. Dokonca si myslím, že ten zriaďovateľ má mnohokrát zodpovednosť, opäť poviem ľudovo, takú, že má nôž na krku. Pretože vieme, že každoročne sa zmenšuje objem peňazí na havarijné stavy, ktoré dávame cez štátny rozpočet. Kto sa potom postará, ak my zvýšime percentuálny prídel zákonom na školu, kto sa postará o školu, v ktorej vznikne v decembri havária na ústrednom kúrení? Keď ten zriaďovateľ všetky peniaze na základe nášho zákona posunul na školu a tá škola v novembri už tie peniaze má tak, že má už len posledný mesiac na vykrytie bežných prevádzkových nákladov a bežných výdavkov na osobné náklady. Od koho bude potom pýtať ten zriaďovateľ, ktorý na konci roka ide na vyrovnaný rozpočet a už má, prirodzene, tie peniaze minuté? Ja som presvedčený o tom, že to, čo je teraz v tom zákone napísané, možnože nie je celkom dobré pre riaditeľov škôl – a poviem aj pre ktorých riaditeľov škôl. Podľa mňa to nie je dobré pre tých riaditeľov škôl, ktorí už teraz začínajú mať finančné problémy a chcú vycucať od zriaďovateľa len väčší objem peňazí, aby sa dostali do dlhšej etapy svojej finančnej agónie. Ak pomôžeme teraz škole, treba si uvedomiť, že nepomôžeme zriaďovateľovi. Vyberme si svoju filozofiu ďalej. Úplne jednoducho by to bolo možno pri školách a zriaďovateľoch, teda jeden zriaďovateľ a jedna škola. By to bolo super. A vieme to dokonca ukontrolovať. Ale pri obciach a samosprávnych krajoch, ktoré napríklad v Prešovskom kraji, myslím, že samosprávny kraj spravuje okolo 90 škôl a školských zariadení, som presvedčený o tom, i keď sa to mnohým riaditeľom nebude páčiť, čo teraz hovorím, že ten zriaďovateľ má mať zákonnú možnosť vytvárať si svoje zdroje na to, aby vedel aj riešiť havarijné situácie, krízové situácie na čiastkových školách. Subjektívny problém rozdeľovania bude vždy. Tento problém bude pri 80 %, pri 85 %, aj pri 90, aj pri 98. Tento problém, aj tie 2 % nemusia sa dobre rozdeliť. Dovoľte mi na záver teda povedať, že podľa mňa predložený návrh zákona skutočne nespĺňa podmienky systémového riešenia problému financovania škôl. Dokonca si myslím, že ďalšie riešenie je skutočne už teraz v rukách vlády, v rukách ministerstva školstva, ako sa vysporiadať z hľadiska filozofie nového ministra, nového ministerstva s financovaním škôl. Chcem povedať ešte jednu vec, že, vážený pán predkladateľ, už aj teraz je čiastočne váš návrh riešený nariadením vlády a možno diskutovať o tom, že nariadenie vlády má nižšiu právnu silu ako zákon atď., ale posledné nariadenie vlády č. 662/2005 rieši prideľovanie finančných prostriedkov na osobné náklady vo výške 85 % a na prevádzkové náklady 80 %, takže skutočne si myslím, že sa hráme o nejakých 5 %. Ak je to malá škola, je to veľa peňazí, ak je to veľký zriaďovateľ, je to tiež veľa peňazí. Takže z tohto hľadiska si dovolím povedať záverečnú vetu, že myslím si, že v klube SDKÚ nezdieľame taký názor, ako má pán predkladateľ. Ďakujem pekne.