Heger, Eduard, podpredseda vlády a minister financií SR, poverený vedením Ministerstva zdravotníctva SR a Ministerstva školstva, vedy, výskumu a športu SR (2021-03-30):
Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, vážený pán predsedajúci, ďakujem veľmi pekne za vaše, za rozpravu a za to, čo tu odznelo, ak dovolíte, krátko by som sa k tomu vyjadril aj ja, pretože áno, toto je veľmi dôležitá téma a myslím si, že som veľmi rád, že to zaznelo aj z vašich úst, že si musíme uvedomiť, že to hrdinstvo, ktoré lekári, zdravotné sestry, záchranári a vôbec celý zdravotný personál ukazujú, a naozaj sú nám v tom veľkým príkladom, je naozaj veľmi veľké. Ja sám som bol minulý týždeň pozrieť v nemocnici v Banskej Bystrici a rozprával som sa s viacerými lekármi aj sestrami a toto povolanie samo osebe je veľmi dynamické a náročné. Treba si uvedomiť, že pri tomto povolaní nejde ani tak len o to, koľko času trávia v práci, pretože áno, a to je veľká vec, to samo osebe je veľká vec, oni dnes idú zo služby do služby, vyspať sa, služba, služba, spánok, čiže ako tam neni ani možnosť na nejaké, na nejaké načerpanie tých síl a ťahať takto tak dlho, sami vidia, ako prekonávajú svoje vlastné, ja by som povedal aj fyzické limity, ale čo je omnoho ťažšie, a táto práca je v tom veľmi špecifická, že oni sú vystavení jednak ľudskému utrpeniu. Sú tí ľudia, ktorí sa snažia tým ľuďom prinášať nejakú nádej a povzbudenie tým trpiacim, a taktiež čo aj povedali, ten, ten enormný rozsah tohto vírusu a ja som, tu je to teraz už naozaj veľmi viditeľné a myslím si, že už dnes nikto nespochybňuje, že, že tento vírus je naozaj veľmi veľký nepriateľ a veľmi zlý nepriateľ a veľmi... áno, veľmi zlý nepriateľ, tak aj sami oni konštatovali, že nikdy sa v živote nestretli s takým veľkým počtom úmrtí. Práve tí ľudia, ktorí sú na tých, sú odborníci na tieto oddelenia, či už sú to infekčné, alebo aj tí, ktorí sú na pľúcnej ventilácii, a ja teraz nechcem úplne používať terminus technicus, lebo nie som minister zdravotníctva, som len poverený, ale je vidieť, že, že toto zatrasie s každým človekom, keď vidíte, že vám pod vašimi rukami, a nie vaším pričinením, zomierajú ľudia práve na takúto silnú chorobu, tak to, to proste zatrasie každým človekom. Asi si to, nevieme sa do toho ani úplne vžiť, pokiaľ, pokiaľ to sami nezažijeme na vlastnej koži, lebo to poznáme, keď niekto z nášho kruhu známych zomrie, ale je iné, keď vám pod rukami naozaj zomierajú, že denne ľudia. Takže o to viac sú oni vystavení fyzickému veľkému tlaku, o to viac sú vystavení aj tomu psychickému veľkému tlaku, a preto si myslím, že im patrí od nás určite nielen vďaka, ale aj povzbudenie, aby sme im dopriali a dodali tú silu v tomto, v tomto náročnom boji pokračovať, a preto aj všetky tie opatrenia s tým súvisiace. Ja by som možno len zareagoval na slová pána Borguľu aj pani Hajšelovej a chcel vyzdvihnúť práve prácu ministra Milana Krajniaka, pretože musím povedať, že práve vďaka nemu, ale aj tomuto rezortu, ktorý spadá pod SME RODINU, odkiaľ aj pán Borguľa, vlastne kam patrí pán Borguľa, a vystúpil, chcem povedať, že práve naopak, na týchto ľudí sa nezabúda, aspoň teda ja nemám taký dojem, že by sa na nich zabúdalo, a práve preto vlastne prišiel aj hneď ten impulz, že potrebujeme to doplniť aj o túto skupinu ľudí, lebo to sú tiež ľudia, ktorí to isté zažívajú práve v tých domovoch sociálnej starostlivosti, takže ide len možno o to, nastaviť tú koordináciu pri tej komunikácii, čo sa vlastne aj stalo, a preto to ideme urobiť samostatne, aby to bolo kvalitné, aby tam boli všetky, všetky tieto skupiny, ktoré v tej prvej línii bojujú. Takže z tohto miesta by som chcel aj poďakovať pánovi Milanovi Krajniakovi za to, akým spôsobom viedol ten rezort, a môžem povedať, že všetci ľudia môžu byť, ale aj myslím, že ľudia na rezorte môžu byť hrdí na to, akého ministra mali a ako veľmi sa zastával práve aj týchto skupín a robil všetko pre to, aby tam sa na nich práve nikdy nezabudlo. Takže toľko k tomu, ja si teda určite beriem tie podnety, ktoré tu zazneli, a hovorím, chceme to pripraviť kvalitne, aby, aby sme tým ľuďom pomohli z hľadiska toho odškodnenia, aj keď, tak ako už zaznelo, samozrejme, žiadne peniaze nikdy nenahradia ten samotný život, ale myslím si, že aj práve tá úcta a povzbudenie voči tejto skupine ľudí, ktorí dnes sú najviac vystavovaní, ak pôjde od každého jedného z nás, a nemyslím len v tejto sále, ale vôbec na Slovensku, tak bude pre nich, bude pre nich veľkým potešením. Takže ďakujem veľmi pekne za pozornosť a ďakujeme za podporu. (Potlesk.)