F. Mikloško, poslanec: (2004-06-14):
Dnes, v pondelok, išiel minister zahraničia Eduard Kukan rokovať do Luxemburgu a má priniesť návrh poprípade kompromisného textu európskej ústavnej zmluvy. Zajtra, v utorok, slávime inauguráciu prezidenta republiky, v stredu dopoludnia pozval premiér prezidenta na zasadnutie vlády a poobede odlieta premiér Slovenskej republiky spolu s ministrom zahraničia do Bruselu, ako som povedal, podpísať alebo nepodpísať návrh ústavnej zmluvy. Neuveriteľný harmonogram práce taký, že najvyšší zákonodarný orgán Slovenskej republiky, od ktorého je odvedená vláda, nevie alebo asi nemá vedieť, o čo vôbec ide a čo pán premiér bude podpisovať. Základný návrh zmluvy, ktorý premiér odobril v Grécku, poznáme. Ak by som ho mal pomenovať jednou vetou, je to úplná strata suverenity Slovenskej republiky. Európska komisia bude dávať podnety, Rada ministrov už bez práva veta s najväčšou pravdepodobnosťou bude vydávať nariadenia, ktoré budú záväzné pre národné parlamenty. Ak národný parlament náhodou rozhodne inak, Európsky súdny dvor dá rozhodnutie a v súlade s európskou ústavou upraví príslušný legislatívny dokument. My páni poslanci, resp. vy páni poslanci, ktorí tu v tom čase ešte budete, sa zmeníte aj stranícky na mašinky, ktoré budú hlasovať tak, ako sa hlasovalo a hlasovali poslanci SNR za komunizmu. Budete sa môcť rozhodovať len medzi „áno“ a „áno“. Ústava vytvára funkciu európskeho ministra zahraničia a pravdepodobne európskeho generálneho prokurátora. Národné štáty majú byť podriadené EÚ okrem iného v otázkach vnútra a spravodlivosti, čo ináč znamená, že Rada ministrov bude určovať legislatívu Slovenska a samozrejme aj ďalších krajín Európskej únie. Charta ľudských práv, ktorá je ináč nazývaná Chartou ľudských práv tretej generácie, zavádza do európskej ústavy a do európskej mravnej tradície naprostý relativizmus. Nečudo, že zostavovatelia tejto ústavy sa vyhýbajú slovu Boh a kresťanstvo, pretože to by potom mohol byť súvzťažný bod, od ktorého by sa všetko ďalej mohlo odvíjať a vysvetľovať. Právo veta niektorej krajiny, ktorým by si táto krajina podržala svoju osobitosť, v podstate zanikne. Ide sa teda budovať znovu jeden utopistický sen zjednotenej Európy, ktorý sa nebude uskutočňovať násilím rasovým alebo triednym, ale legislatívnym a ekonomickým. V tejto situácii dovoľte, páni poslanci a panie poslankyne, dva exkurzy. V roku 1992 po voľbách hlasovala Slovenská národná rada pod vedením jej predsedu za HZDS o dvoch historických dokumentoch: o Deklarácii o zvrchovanosti a o Ústave Slovenskej republiky. Boli sme ponižujúco donútení hlasovať po mene, s mikrofónom v ruke, tvárou priamo do kamery. Aké to malo pre nás, ktorí sme hlasovali proti, následky a dôsledky, môžem dosvedčiť ja osobne. Dvakrát na ulici prišli ku mne neznámi ľudia, raz to bolo v Bratislave, bol to jeden muž, a raz mimo Bratislavy jedna žena, a bez toho, aby mi niečo povedali, mi napľuli do tváre. Po hlasovaní o Deklarácii o zvrchovanosti v júli 1992 ľudia pod balkónom SNR fyzicky napadli Jána Čarnogurského. Pán premiér Mečiar sa ho vtedy z balkóna zastal slovami: „Nechajte ich odísť do minulosti.“ Pán predseda HZDS – Ľudová strana, v týchto chvíľach odchádza do minulosti slovenská zvrchovanosť. A vy osobne tomu spolu s ostatnými spokojne tlieskate. Slovenská zvrchovanosť trvala a vydržala na Slovensku 12 rokov. Bol by som rád, keď budeme v parlamente hlasovať o schválení tejto ústavnej zmluvy, aby sme rovnako hlasovali po mene, s mikrofónom v ruke a tvárou do kamery, aby aj tento dokument zostal raz dokumentom pre históriu. Druhý exkurz by som skôr rád adresoval pánovi premiérovi Dzurindovi. Pán premiér ukázal v televízii pero a povedal, toto je pero, s ktorým som bol pripravený podpísať túto ústavnú zmluvu. S dovolením, neviem v mene koho, v mene mojom istotne nie. Dnes nám Íri predkladajú nejaký jemne pozmenený kompromisný text, predpokladám, pán premiér, že máte rovnako pripravené pero na jeho podpis. Alebo ináč povedané v otázke: Máte pero pripravené na podpis akejkoľvek európskej ústavy? Hrdý poľský národ aj Španieli, ktorí vedia, čo je to bojovať o národnú nezávislosť celé storočia, postupovali v týchto chvíľach a týždňoch trošku ináč. Pán premiér, po roku 1998 sa Slovensku podarilo dobehnúť vlak. Vďaka vláde, parlamentu a prezidentovi sme sa stali členmi NATO a EÚ. Nikto z nás nespochybňuje vašu osobnú zásluhu aj vašu osobnú zásluhu na tomto všetkom. Ale dovoľte, ak podpíšete 17. júna 2004 túto európsku ústavnú zmluvu, ktorá zo Slovenska urobí síce možno ekonomický prosperujúci, ale ináč obyčajný nesuverénny región, politicky v tejto historickej chvíli podľa mňa zlyháte. Ale toto je asi geneticky zakódovaná vlastnosť slovenských politikov, ktorí sa vydávajú za národne orientovaných. V roku 1944 predstaviteľ Komunistickej strany Slovenska počas Povstania Gustáv H. písal do Moskvy, že ak by sa Slovensko malo stať po vojne súčasťou Československa, radšej nech sa stane ďalšou sovietskou Slovenskou republikou. Po vojne, po voľbách, v roku 1946 komunisti na Slovensku prehrali a už im nič nebránilo spojiť sa Prahou a ísť proti Slovensku. Ich národovectvo bolo v prvom rade ich ťah po osobnej a straníckej moci. To isté sme zažili po novembri 1989. Istý nemenovaný politik na vrchole HZDS bol najprv veľký federalista. Po voľbách 1999 bol som pri rokovaní zostavovania vlády, nechcel ísť do vlády s KDH, s Čarnogurským, pretože Čarnogurský nechcel, aby v programovom vyhlásení vlády boli slová „federácia“. Tvrdil, že ak bude treba, Čechov dokope do federácie. Potom bol slovenský vlastenec a dnes spokojne podporuje stratu takmer všetkej suverenity štátu. Andrej Hlinka to už v 30. rokoch otvorene povedal: „Slováci sú ľudia malého formátu. Za svoju pozíciu a moc obetujú takmer všetko.“ Pozri životopis Konštantína Čulena o Andrejovi Hlinkovi. Dámy a páni, KDH podporovalo vstup Slovenska do Európskej únie, symbol slovenskej hviezdičky vznikol v lone KDH. KDH podporovalo vstup Slovenska do Európskej únie v referende. KDH však nepodporuje prijatie tejto európskej ústavy, ktorá zbavuje štáty takmer úplne suverenity a zavádza ďalší utopistický model jedného federatívneho štátu, ktorý ako každá utópia nemôže nakoniec dlho vydržať. Z tohto dôvodu dovoľte, aby som v mene kresťanskodemokratického klubu navrhol uznesenie tohto znenia: „Národná rada Slovenskej republiky A) berie na vedomie informáciu o priebehu a aktuálnych záveroch doterajších rokovaní medzivládnej konferencie počas írskeho predsedníctva o návrhu Zmluvy zakladajúcej Ústavu pre Európu; B) podporuje na nadchádzajúcom rokovaní Európskej rady, ktoré sa bude konať v dňoch 17. a 18. júna v Bruseli, prijatie takého znenia návrhu Zmluvy zakladajúcej Ústavu pre Európu, v ktorom 1. preambula bude obsahovať zmienku o kresťanských hodnotách v Európe, 2. bude vypustená časť 2 návrhu zmluvy Charta základných práv Únie, 3. bude pri zostavovaní Európskej komisie zachovaný princíp jedna krajina – jeden komisár, 4. bude zachovaný princíp jednomyseľnosti pri politikách Únie v doterajšom rozsahu, obzvlášť v oblastiach zahraničnej politiky, obrany, daní, trestného práva, občianskeho práva dotýkajúceho sa rodinného práva, súdnej a policajnej spolupráce, azylu a migrácie, 5. bude zachovaný princíp rotujúceho predsedníctva Európskej rady, 6. nebudú zriadené nové funkcie prezidenta Európskej únie alebo predsedu Európskej rady, spoločného ministra zahraničných vecí a spoločného prokurátora; C) žiada predsedu vlády Slovenskej republiky, aby 1. na rokovaní Európskej rady presadzoval také znenie návrhu Zmluvy zakladajúcej Ústavu pre Európu, ktorá je v súlade s časťou B) tohto uznesenia, 2. v prípade, že sa nepodarí presadiť body 1 až 6 v časti B), aby nesúhlasil s návrhom Zmluvy zakladajúcej Ústavu pre Európu.“ Pán predseda, skončil som. Prosím, keby návrh tohto uznesenia mohol byť rozmnožený a rozdaný všetkým poslancom. Ďakujem. (Potlesk.)