P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2002-02-12):
Páni poslanci, otváram rozpravu o tomto bode programu. Do rozpravy som dostal písomne jednu prihlášku. Za poslanecký klub Hnutia za demokratické Slovensko sa prihlásil pán poslanec Cuper. Pán poslanec Cuper, nech sa páči. J. Cuper, poslanec: Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, vážený pán predsedajúci, dovoľte mi, aby som povedal niekoľko slov k prerokúvanému zákonu z 18. decembra 2001, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 302/2001 Z. z. o samospráve vyšších územných celkov (zákon o samosprávnych krajoch), vrátenému prezidentom Slovenskej republiky na opätovné prerokovanie Národnou radou Slovenskej republiky, ktorý ste dostali ako tlač 1340. Hneď na úvod chcem povedať, že celé toto divadlo okolo zákona o vyšších územných celkoch nemá nič spoločného s odbornosťou a je vyslovene politického charakteru, ktorým si predkladateľ návrhu novely zákona č. 302/2001 Z. z. o vyšších územných celkoch chce prekliesniť cestu zrejme k maďarskej koalícii, teda mám na mysli pána poslanca Tatára, aby  bol akceptovaný ako človek, ktorý nahráva maďarskej koalícii, pretože jediný, komu môže v tomto štáte nahrávať totálny rozklad centrálnej štátnej moci, ktorá sa má uplatňovať na celom území Slovenskej republiky, je pán Tatár. Podotýkam, že pán Tatár v živote nebol školený z teórie štátu a práva a je lekár, a teda o samospráve alebo o štátnej správe zrejme nevie absolútne zhola nič. Ale, samozrejme, vníma toto učenie o štátnej správe a samospráve ako prostriedok na to, aby presadzoval rozklad slovenskej štátnosti, rozklad slovenskej demokratickej spoločnosti, ktorá sa začína rodiť. Chcem povedať, že poslanecký klub Hnutia za demokratické Slovensko nikdy túto problematiku nevnímal vyslovene politicky. Podotýkam, že ak by sme išli do detailov, tak by som musel povedať, že by nám daný stav, teda Tatárov návrh zákona, ktorým chce vyhodiť zo zákona č. 302/2001 Z. z. pozmeňujúce návrhy, ktoré som pri jeho prerokovaní navrhol ja, mohol aj vyhovovať, pretože vo väčšine samosprávnych krajoch máme väčšinu v parlamentoch aj v otázkach výkonnej moci. Ale cez to všetko len chcem podotknúť, že nám záleží na tom, aby Slovenská republika fungovala ako unitárny decentralizovaný štát, ale nie ako Slovenská republika ako federalizovaný štát na 8 samosprávnych krajov, do činnosti ktorých centrálna vláda nemôže absolútne zasiahnuť. Podľa poznatkov vied o štáte a práve jednoducho taký stav v unitárnom štáte nie je možný ani pri modeli absolútne decentralizovanom. Centrálna vláda musí mať právo zasiahnuť prostredníctvom demokratických inštitútov do výkonu územnej samosprávy. Správne prezident republiky namieta, že orgány samosprávnych krajov nevykonávajú iba samosprávne funkcie, ale aj prenesený výkon štátnej správy, správne pán prezident namieta, že pri tomto  prenesenom výkone štátnej správy môže dôjsť k situáciám, keď orgány    samosprávnych krajov pochopia svoje funkcie nesprávne, prekročia rámec oprávnenia a kompetencií, ktoré im zo zákonov vyplývajú, a centrálna vláda by nemala absolútne nijaké prostriedky reparovať tieto ich nesprávne rozhodnutia. Chcem uviesť príklad. Prednedávnom sme rokovali o Zákone o zahraničných Maďaroch. Samozrejme, zriaďujú sa protizákonným a protiústavným spôsobom nadácie na vykonanie tohto zákona, aj keď táto Národná rada konštatovala, že zákon nie je v súlade s medzinárodným právom a nie je možné, aby zákon cudzieho štátu platil na území iného štátu. Cez to všetko je zaregistrovaných vyše 13 nadácií, ktoré tento zákon uvádzajú na území Slovenskej republiky do života. A, napodiv, pán minister vnútra Slovenskej republiky mi povie, že vláda, centrálna vláda ani ministerstvo vnútra nemá nijaké prostriedky, aby zasiahlo proti tomuto nezákonnému stavu. Podotýkam, že to nie je celkom pravda. Chcem povedať, že v tejto snemovni sme prednedávnom novelizovali zákon  – Občiansky súdny poriadok –, kde sme už tiež novelou dali právo vláde alebo iným orgánom štátnej správy, aby sa obrátili na súd, ak ide o nejakú spornú vec. To znamená, minister vnútra Slovenskej republiky mohol sa obrátiť žalobou na krajský súd a nariadiť, a teda požiadať, aby krajský súd urobil teda nápravu svojím rozhodnutím, teda v správnom senáte, aby tento nezákonný stav bol odstránený. Ale nemusel to urobiť len minister vnútra, mohla to urobiť centrálna vláda, pretože v zmysle čl. 120 Ústavy Slovenskej republiky vláda Slovenskej republiky má všeobecnú nariaďovaciu právomoc, nepotrebuje na to výslovné zmocnenie v zákone. Obdobne teda povedať, že samospráva vyšších územných celkov nie je absolútne kontrolovaná centrálnou vládou, je nezmysel. Mohol by som citovať taliansku ústavu, mohol by som citovať dánsku ústavu, mohol by som citovať ústavu poľskú, všade je centrálna vláda, alebo aj maďarskú, francúzsku, všade centrálna vláda si ponecháva právo aj pri decentralizovanom modeli štátnej správy ingerovať do výkonu regionálnej alebo miestnej samosprávy. Samozrejme, toto právo musí byť korigované tak, ako som to navrhol teda pri prerokovaní zákona o vyšších územných celkoch. To znamená, samotná vláda nemôže mať právo nariadenie zrušiť. Ale nie je možné vláde Slovenskej republiky uprieť právo, ak má pocit, že boli prekročené kompetencie vyššieho územného celku jeho orgánmi, aby sa obrátila na príslušný krajský súd, jeho správny senát. A ten rozhodne spor o tom, či teda je obava vlády oprávnená alebo nie je. Samozrejme, musím podotknúť, že pán predkladateľ pán Tatár nepostupoval seriózne, nepostupoval seriózne ani predseda tohto parlamentu pán Migaš, keď v decembri bolo povedané, že táto novela pána Tatára nepôjde na prerokovanie v decembri, ale až v januári alebo vo februári. Doslovne pán predseda parlamentu povedal: „To má čas, to počká.“ Ak my sme s pánom Gašparovičom a s pánom Brňákom odcestovali do Bruselu, pán Tatár  veľmi urýchlene zorganizoval pána predsedu aj ostatok parlamentu, aby týmto spôsobom obišiel nás alebo, lepšie povedané, mňa, ktorého sa to bezprostredne dotýkalo, pretože pán Tatár rozvinul so svojou politickou stranou zbesilú kampaň v médiách proti mojej osobe a proti mojim pozmeňujúcim návrhom k zákonu o vyšších územných celkoch. A, samozrejme, žiaľbohu, väčšina poslaneckého klubu neinformovaná na jeho návrh naletela a hlasovala zaň. Týmto spôsobom protestujem proti takýmto postupom v tomto parlamente, pretože návrh novely zákona č. 302/2001 Z. z. sa bezprostredne dotýka územnej celistvosti a integrity Slovenskej republiky a nie je možné, aby pán Tatár týmto spôsobom sústavne rozkladal územnú integritu a celistvosť Slovenskej republiky so svojou politickou stranou a zneužíval na to aj médiá v Slovenskej republike. Ja preto súhlasím s pánom prezidentom a jeho pripomienkami, aby sa návrh novely zákona o vyšších územných celkoch neschválil, teda Tatárova novela aby sa neprijala. O čo teda opierame svoje stanovisko. Chcem pánovi Tatárovi povedať, že nie ja som požiadal, ale Kongres miestnych a regionálnych samospráv požiadal o stanovisko Radu Európy. A toto stanovisko bolo doručené do parlamentu, dostal som ho aj ja. V tomto stanovisku Kongres miestnych a regionálnych samospráv, ktorý rozhodne, pán Tatár, nie je naklonený Hnutiu za demokratické Slovensko, dostal takú odpoveď, že moje pozmeňujúce návrhy v niektorých častiach boli absolútne nevyhnutným vylepšením vtedy schvaľovaného zákona o vyšších územných celkoch. Dotýka sa to najmä spolupráce vyšších územných celkov so zahraničím, kde sa hovorí, že je nevyhnutné, aby centrálna vláda zaviedla monitorovací mechanizmus, pretože ide stále o to, že princíp suverenity a zvrchovanosti Slovenskej republiky platí. A v tomto zmysle centrálna vláda musí niesť zodpovednosť aj za jednotlivé regióny, aby sa vedelo, či pri uzatváraní medzinárodných zmlúv regionálnej povahy, to znamená s obcami, s mestami alebo s regiónmi z iného štátu, neprekračujú rámec svojich právomocí. Mohlo by sa stať, že starosta zo Štúrova, ktorý svojho času už vyhlásil referendum o vstupe Slovenskej republiky do NATO, by mohol vyhlásiť alebo pán Oravec by mohol byť už tak uvedomelý, že keď mu postavili most Márie Valérie do Ostrihoma, že teda Štúrovo sa pripája alebo celý možno Nitriansky kraj sa pripája k župe Komárom i Maďarskej ľudovej republike. A vláda by nemala absolútne nijaký prostriedok, aby proti takémuto nezmyselnému rozhodnutiu zasiahla. Samozrejme, takisto, teda odcitujem: „Predmetom kritiky boli aj ustanovenia o medzinárodnej spolupráci samostatných krajov uvádzajúc, že obmedzujú možnosti medzinárodnej spolupráce.“ Nevidia sa dôvody na takéto obavy. Práve naopak, zmeny, ktoré boli v týchto ustanoveniach urobené, považujeme za vylepšenie právnej úpravy medzinárodnej spolupráce samosprávnych krajov. Ďalej, čo sa týka možnosti krajského úradu podať na súd návrh na určenie povinnosti vypovedať dohodu o medzinárodnej spolupráci alebo členstve v medzinárodných združeniach, územných celkoch alebo územných orgánoch v dôsledku neplnenia povinnosti uvedených v zákone. Hovorí sa v stanovisku, že monitorovací mechanizmus je plne v súlade s praxou štátov vychádzajúcich z princípu miestnej a regionálnej samosprávy. V tejto súvislosti však sa vysloví iba otázka, či krajský súd je dostatočne kompetentný na riešenie týchto otázok. Samozrejme, chcem podotknúť, že aj my sme zvažovali, či to má robiť krajský súd alebo Najvyšší súd Slovenskej republiky. Vyšli sme z toho, že musí byť zachovaný znova odvolací mechanizmus a prvostupňovým rozhodovať o otázkach teda správnych alebo samosprávnych je krajský súd. Tým bude, ak to bude krajský súd, samozrejme, zachovaný odvolací mechanizmus na Najvyšší súd. A toto riešenie je preto, si myslím, správne. Nie je potrebné mať nijaké obavy o to, že by krajský súd bol málo stranným súdom, pretože jeho rozhodnutie môže opraviť ešte Najvyšší súd Slovenskej republiky. Podotýkam, že, samozrejme, nie je v nijakom prípade narušená možnosť samosprávnych krajov alebo vlády obrátiť sa na Ústavný súd Slovenskej republiky. Ďalej budem citovať zo stanoviska. Kritizované bolo aj ustanovenie o kontrole súladu všeobecno-záväzných nariadení samosprávnych krajov s národnými záujmami, záujmami VÚC alebo obcí, ktoré môže iniciovať vláda Slovenskej republiky. Kritiku tohto pokladá stanovisko za zjednodušujúci pohľad. Je pravda, že pojmy „národný záujem“, „záujmy vyšších územných celkov“, „záujem obcí“ sú príliš vágne a môžu poskytovať priestor na subjektívnu interpretáciu, avšak poveriť súd interpretáciou týchto ustanovení, to je plne v súlade s princípmi miestnej samosprávy a bežnou praxou v mnohých iných krajinách. Ustanovenie je v súčasnosti predmetom konania na Ústavnom súde. Podotýkam, pán Tatár, že ani tu nebola napísaná pravda, pretože nikdy ste moje pozmeňujúce návrhy na Ústavný súd Slovenskej republiky nedoručili dodnes a ani ste ich nemohli doručiť, pretože ste si boli vedomí toho, že sú plne v súlade s Ústavou Slovenskej republiky, a práve preto ste využili túto možnosť a dali ste novelu, oklamali ste svojich kolegov v parlamente a tí vám ju odhlasovali. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, nechcem vás zdržiavať dlhšie, pretože sa blíži koniec rokovacieho dňa, všetci sme už unavení z predkladaných návrhov aj z neschopnosti tohto parlamentu zhodnúť sa na nich, zajtra nás čaká škaredý deň či škaredá streda. Ja dúfam, že pre slovenský národ táto streda bude peknou stredou, pretože sa budeme zaoberať pánom podpredsedom vlády Slovenskej republiky pánom Miklošom. A ja predpokladám, že svitne Slovenskej republike na lepšie časy. Predpokladám a verím v zdravý rozum a pud sebazáchovy väčšiny poslancov v poslaneckých kluboch, že nielen nám poslancom Hnutia za demokratické Slovensko a mne osobne musí záležať na tom, aby Slovenská republika fungovala ako usporiadaný vnútorne koordinovaný mechanizmus, za ktorý ešte stále zodpovedá vláda Slovenskej republiky, ale že aj vám záleží na tom, aby sa zachovala integrita, územná celistvosť a zvrchovanosť Slovenskej republiky, ktorá je aj v poslednej dobe z Budapešti atakovaná nevídaným spôsobom, keď si budapeštianska vláda nepokladala ani za povinnosť s bratislavskou vládou rokovať o aplikácii Zákona o zahraničných Maďaroch, tak ako to urobila s rumunskou vládou, so slovinskou vládou, so srbskou vládou a s ukrajinskou vládou, jednoducho sa spoliehala na to, že slovenská vláda bude čušať, keď si príslušníci maďarskej národnostnej menšiny na území Slovenska zobrali právo a údajnú spravodlivosť do svojich rúk a začali realizovať Zákon o zahraničných Maďaroch, teda rozhodnutie budapeštianskeho parlamentu na území Slovenskej republiky, aj v záujme toho, aby sa toto nestávalo s rozhodnutiami, ktoré môžu byť prijaté napr. v Nitre, pretože tam príslušníci maďarskej národnostnej menšiny majú väčšinu, a údajne jedno vyhlásenie jedného maďarského politika na pôde Rady Európy, ktoré znelo – nuž nechceli ste nám dať Komárňanskú župu, máme celú Nitriansku –, aby neplatilo doslovne,  aby sme sa nedožili takých prekvapení, že centrálna vláda nebude môcť zasiahnuť proti svojvôli vyšších územných celkov alebo obcí alebo miest. Pánovi Tatárovi odkazujem, aby druhýkrát sa nemiešal do vecí, ktorým jednoducho nerozumie, aby prestal s atakmi na ľudí, ktorí presadzujú územnú celistvosť a zvrchovanosť, pretože ja som si s pánom Tatárom svoje užil už pri zákone o vyšších... J. Migaš, predseda NR SR: Pán poslanec, o 5 minút je 19.00 hodín. J. Cuper, poslanec: Pán predseda, ďakujem pekne, že ste prišli na koniec. Ja iba pánovi Tatárovi chcem niečo odkázať, ale ubezpečujem vás, že presne do 19.00 hodiny skončím. Pánovi Tatárovi... J. Migaš, predseda NR SR: Faktické poznámky sú ešte. J. Cuper, poslanec: Aha, pardon, tak budem kolegiálny. Pánovi Tatárovi už iba odkážem, že mám svoje skúsenosti s ním 10-ročné – začalo sa to ešte pri zákone o štátnom jazyku, keď bol zásadne proti tomu, aby slovenčina bola ako štátny jazyk, a dodnes je stále proti územnej zvrchovanosti, celistvosti a Slovenskej republike –, že konečne by sa z neho mohol stať aký taký vlastenec. Ďakujem. J. Migaš, predseda NR SR: Ďakujem. Faktické poznámky na vystúpenie pána poslanca Cupera – ako prvý pán poslanec Prokeš, ako posledný pán poslanec Kresák. Uzatváram možnosť sa prihlásiť s faktickou poznámkou. Nech sa páči, pán poslanec Prokeš. J. Prokeš, poslanec: Ďakujem, pán predseda. K vystúpeniu pána poslanca Cupera by som len rád dodal toľko, že podľa mojej mienky podceňuje pána poslanca Tatára, keď hovorí, že nevie, o čom to je, keď dával návrh zákona, ktorým sa teraz zaoberáme. Podľa mňa pán poslanec Tatár veľmi dobre vedel, o čom to je, a práve preto to urobil. Bohužiaľ, musím konštatovať, že viacerým poslancom v Národnej rade strašne, ale strašne prekáža, že Slovenská republika je samostatným štátom a že je to suverénny štát. Ak nebude možnosť zasahovať z centrálnej pozície do rozhodnutia alebo korigovať rozhodnutia samosprávnych krajov, alebo nebodaj ešte aj v niektorých prípadoch obcí, tak sa nám veľmi ľahko môže stať, že jednoducho budú ignorované zákony Slovenskej republiky na území Slovenskej republiky. A jasným dôkazom patovej situácie v tejto chvíli je práve uplatňovanie maďarského zákona, teda zákona Maďarskej republiky na území Slovenskej republiky, s ktorým si slovenská vláda jednoducho nevie pomôcť. Podľa mňa treba podporiť rozumné stanovisko a rozhodnutie prezidenta Slovenskej republiky v záujme celistvosti a ďalšieho rozvoja Slovenskej republiky. Ďakujem. J. Migaš, predseda NR SR: Ďalej, pán poslanec Gašparovič.