D. Jarjabek, poslanec: (2002-03-21):
Prvý akord, ktorý Milan Kňažko zahral v kresle ministra kultúry, patrí k tým, na ktoré sa nezabúda. Aj vám iste utkvela v pamäti jeho povýšenecky spupná odpoveď na otázku novinárov, či je pravdou, že ihneď po svojom nástupe do úradu odvolal niektorých riaditeľov. Jeho slová, neodvolal som niektorých, odvolal som všetkých, jasne naznačili, že Kňažko neprišiel do rezortu preto, aby slovenskej kultúre pomohol prekonávať problémy, roztrieštenosť a aby slovenským umelcom dal šancu sústrediť sa na tvorbu. Jeho prvoradou ambíciou a programom bolo rozbíjať a je dodnes. Tak ako kolchozné traktory kedysi brázdili chotáre a v mene kolektivizácie poslali do nenávratna typickú podobu krajiny, tak sa Kňažko pustil do rozorávania priestoru slovenskej kultúry. Mali sme Novú scénu s polstoročnou činohernou a spevohernou tradíciou. Nemal problém šmahom ruky spustiť takzvaný hudobno-dramatický experiment, ktorý po troch rokoch potichu odtrúbil a na svojho obľúbenca, ktorý usilovne, aj keď bez talentu, držal zástavu, poslal vyšetrovateľa. Teraz podsúva vláde uznesenie o ešte onakvejšej v „transformácii“ Novej scény, ktorou ju ako umeleckú inštitúciu chce zlikvidovať úplne a definitívne. Mali sme tu sieť pôvodnej literatúry Hrebendu, ktorá sa starala o distribúciu vydávaných nekomerčných kníh. Pre ministra slovenskej kultúry to bola taľafatka a Hrebendu už niet. Mali sme tu komornú operu. Pán minister Kňažko a jeho duše blízke nie sú malicherní, aby s niečím komorným, teda malým strácali čas. Stačil jeden papier a štúdio, cez ktoré slovenská opera získala mnoho dnes špičkových umeleckých kapacít, patrí minulosti. Podotýkam, že projekt komornej opery stál 12 miliónov korún ročne a že lacnejšiu reklamu pre tento štát cestou kultúry si asi ťažko vieme predstaviť. Bola to sprostá politická likvidácia. Sprostá preto, preto lebo títo ľudia, ako aj ľudia v operete Novej scény sa jednoducho neboli ochotní zúčastniť takzvaného zachraňovania kultúry. Pán minister, na epitafe vášho dejstvovania na čele rezortu bude veru tlačenica. Dostať tam len mená zrušených likvidačne potransformovaných a inak deštruovaných inštitúcií, ale i konkrétnych kultúrnych aktivít, to skutočne dá fušku. Neviem, či poslúži na vaše ospravedlnenie, že v tom nie ste celkom sám, že svoj diel zodpovednosti musí za stav v kultúre prevziať na seba i táto vláda ako celok, ktorú ste však vy za tri a pol roka nedokázali ani raz primäť, aby sa súhrnne a koncepčne zaoberala problémami slovenskej kultúry. Kam sa podeli všetky tie vzletné frázy, ktoré ste si dámy a páni na čele so svojím premiérom zapísali do svojho programového vyhlásenia vlády. Kamže sa to podel ten mimoriadny význam kultúry ako prostriedok i cieľ rozvoja duchovného života občanov. Zaviazali ste sa vy všetci, nielen pán Kňažko, rozvíjať kultúru v demokratickom prostredí, zachovávať a podporovať jej rozmanitosť, názorovú, inštitucionálnu i ekonomickú pluralitu, zabezpečiť podmienky na slobodu umeleckej tvorby a vedeckého výskumu a oslobodiť kultúru od vplyvu ideológie a straníckych záujmov. Čo sa však stalo v praxi. Celý rezort ste poobsadzovali straníckymi nominantmi, nad ktorých odbornosťou sa pozastavujú aj vám lojálni pracovníci kultúrnych inštitúcií, o názorovej a inštitucionálnej pluralite si možno iba potichu snívať. Veď vy členovia vlády ste sa len prizerali, ako sa v inštitúciách rezortu kultúry ide po ľuďoch, po vysoko kvalifikovaných odborníkoch iba preto, že si dovolili mať svoje občianske názory. Pozri napríklad posledný pán profesor Kučera. Nestačilo zbaviť sa ich z funkcií, vy ste mlčky tolerovali aj ich vyhadzovanie na ulicu. Spomeňte si napríklad na 28. poschodie v Slovenskej televízii, takzvané koncentračné stredisko nepohodlných novinárov, ktorí jednoducho dostali na čelo politický biľag. Keby to stokrát tak bolo, jednoducho právo vytvoriť akési koncentračné stredisko vo verejnoprávnej inštitúcii, jednoducho to je čosi, čo sa v civilizovanom svete nenosí a už vôbec nerobí. Pripomeňme si, čo sa to tri a pol roka deje okolo Matrice slovenskej, ako sa prezident a niektorí ministri a poslanci už nedokázali dívať na nezmyselné finančné hrdúsenie Literárneho týždenníka. To je pluralita, ku ktorej ste sa ako vláda po voľbách zaviazali. Malo byť ukážkou zmyslu tejto koalície pre demokraciu, slobodu odsabotovanie vlaňajšieho hosťovania Divadla Nikolaja Vasiljeviča Gogoľa, ktoré z Moskvy priviezlo do Bratislavy svoju inscenáciu hry slovenského dramatika Osvalda Záhradníka, aby ju potom improvizovane uviedlo v Dome ruskej vedy, pretože pre oficiálne hosťovanie v rámci medzištátnej kultúrnej výmeny sa v Bratislave nenašlo javisko. Keď ste sa ujímali vlády, zaviazali ste sa klásť dôraz na dobudovanie vyváženého duálneho systému, rozhlasového a televízneho vysielania s dosahom na celé územie Slovenskej republiky s dôrazom na fungovanie verejnoprávnych inštitúcií. Za tri roky ste okrem zákona o vysielaní a retransmisii neurobili nič. Kde je zákon o verejnoprávnej televízii, kde je zákon o verejnoprávnom Slovenskom rozhlase, kde je zákon o koncesionárskych poplatkoch, kde je zákon o Tlačovej agentúre Slovenskej republiky, ktorý v týchto dňoch bol definitívne hodený do koša. Kde je zákon o masových médiách, o ktorom ste tvrdili, že je pripravený a iba vaši zlí predchodcovia ho nechcú akceptovať. Lebo je to dielo s vami spriaznených duší. Verejnoprávne médiá sú po uši v dlžobách, nie sú v stave konkurovať kvalitou, objektivitou a vyváženosťou konkurencií komerčných staníc. Predali ste síce Slovenské telekomunikácie bez toho, aby ste objektivizovali cenu za prenos televízneho a rozhlasového signálu. To ste, mimochodom, dodnes dlžní tomuto, ktorý to vláde uznesením uložil. Tri a pol roka, to je dosť dlhých mesiacov. Čo sa to prihodilo, že ste zrazu stratili ten tribúnový elán. Kam sa podeli všetci tí experti pripravení riešiť problémy, len čo k tomu po voľbách dostanú príslušné funkcie a platové zaradenie. Dámy a páni, vlaňajší pokus ministra Kňažka zlikvidovať Dom zahraničných Slovákov sa vďaka postoju iných členov vlády podarilo zastaviť. Pro Slovakia, ktorej sa vláda zaviazala právnymi a ekonomickými nástrojmi zabezpečiť demokratické princípy činnosti, je však už iba spomienkou na sen o viacdruhovom financovaní. Žijeme čas veľkých posunov kompetencií na samosprávy. Ako ho ale rezort a vláda využili na to, čo je pre kultúru skutočne podstatné, teda na prechod z príspevkov financovania na báze tradície, zotrvačnosti a lobingu na princíp viacdruhového dotovania konkrétnych činností a aktivít. Neurobili ste pre to nič, ani minister kultúry, ani ostatní členovia vlády. Samosprávy preberú o pár dní rozhodujúcu časť kultúrnych inštitúcií, a tým to pre vás zhasne. Nech si poradia, ako dokážu. Na rozlúčku ste im ešte stihli zlikvidovať aj Štátny fond kultúry Pro Slovakia. Som v politike krátko, a preto som možno ešte naivný a nepúšťam to, čo počúvam pri stretnutiach s kolegami v kultúrnych inštitúciách po celom Slovensku jedným uchom dnu a druhým von. Ako predstaviteľa opozície ma môže len tešiť, že sa mňa a na mojich kolegov dnes zhusta obracajú ľudia, ktorí v roku 1998 o HZDS nechceli ani počuť a verejne prezentovali svoju podporu stranám, ktoré vytvorili túto vládu. Vo výbore pre kultúru a médiá sa často s kolegami z celého politického spektra usilujeme hľadať riešenie toho, čo ministerstvo kultúry i pán minister osobne podceňujú a neriešia. A odvracať dôsledky aspoň tých najzávažnejších a najaktuálnejších chýb, omylov a diletantizmu. Ako človeku, ktorý v oblasti kultúry pôsobil, pôsobí a pôsobiť aj perspektívne chce, ma nesmierne trápi, že z rezortu, ktorým sme sa mohli nie tak dávno hrdo pýšiť a boli sme schopní postaviť sa ako rovní s rovnými do medzinárodnej konfrontácie, sa za relatívne krátky čas štyroch desiatok mesiacov stal doráňaný bezdomovec. Zvlášť sa toto všetko dotklo na Slovensku hudobnej kultúry. Jednoducho hudobná kultúra, bohužiaľ, manželka pána ministra nie je muzikantka, ale je bohužiaľ, baletka, bohužiaľ, nemá žiadnu inú priateľku, cez ktorú by mohol takýmto spôsobom presadzovať čosi v hudobnej kultúre, nemáme to šťastie, ako majú baletní umelci, a preto tu môžem veľmi jednoducho prečítať inštitúcie, semináre interpretačné, súťaže, ktoré jednoducho už neexistujú. Za všetky spomeniem medzinárodnú Hummelovu klavírnu súťaž, ktorej vlastne prvý rok bude tento rok, kde sa neuskutoční. Neuskutoční sa z dôvodu, že jednoducho pán minister kultúry na ňu nedal peniaze. Povestný milión chýba a tých 174 prihlásených klaviristov z celej Európy a dokonca zo Spojených štátov amerických, z Japonska, všetci títo ľudia, ktorí si dnes spravili v termínovníku voľno na Hummelovu medzinárodnú klavírnu súťaž, jednoducho do Bratislavy neprídu. BHS živorí, Lehárovo Komárno sa dostalo spod kurately ministerstva kultúry, súťaž Lucie Poppovej takisto, mohol by som menovať rôzne hudobné jari a hudobné jesene, ktoré mali bohatú tradíciu, avšak toto všetko všetci dobre vieme. Všetci dobre vieme, ale len niektorí za tieto štyri roky za to nesiete a budete niesť zodpovednosť. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)