Ľ. Mušková, poslankyňa: (2002-02-20):
Z vašej doterajšej práce, pán minister, je každému jasné, že napriek vynikajúcej rétorike, pomerne dobrému vystupovaniu v médiách efektívnosť práce Ministerstva školstva Slovenskej republiky pod vaším vedením je viac než slabá. Neplnenie legislatívneho plánu pre oblasť základných, stredných, vysokých škôl a tiež slovenskej vedy je tým najtvrdším trestom, čo ste mohli pre tento rezort priniesť. Treba tiež z tohto miesta povedať, že pán minister nevyužil šancu, ktorá sa mu vytvorením tejto koaličnej vlády naskytla, a to fakt, že pani ministerka financií pani Schmögnerová bola jeho straníckou spolusúdružkou. Nedokázali ste ju, bohužiaľ, pán minister, presvedčiť na realizáciu programového vyhlásenia vlády pre školstvo, na plnenie ktorého ste sa spolu zaviazali a ktoré ste aj spolu pred voľbami v roku 1998 prezentovali. Zvyšovanie vzdelanostnej úrovne nášho obyvateľstva je aspoň tak dôležité ako sanácia bankového sektora, na ktorý sa finančné prostriedky na ministerstve financií vždy našli, pričom školám a na podporu slovenskej vedy by určite stačil len zlomok toho, čo pani ministerka do týchto inštitúcií naládovala. Pripomeniem vám, pán minister, aspoň dva body programového vyhlásenia vlády, ktorej ste ešte zatiaľ členom a ktorá sa zákonom obyvateľom Slovenskej republiky zaviazala postupne, a to citujem, „zvyšovať podiel výdavkov na školstvo a tiež vedu a techniku z hrubého domáceho produktu, aby sa postupne blížil k úrovni vyspelých európskych krajín“. Ďalej sa zaviazala vláda a považovala za nevyhnutné „vytvárať podmienky na zlepšenie spoločenského postavenia učiteľov a pracovníkov školstva a stabilizovať ich postavenie zákonom o verejnej službe“. Citujem ďalej: „Po dohode s odborovou organizáciou pripravíme každoročný nárast ich tarifných platov.“ Na túto tému som už niekoľkokrát v tomto parlamente vystúpila a opakujem, že výsledky vašej práce sú výsmechom tvrdení, ktoré som vám teraz z programového vyhlásenia pripomenula. Slovenské vysoké školstvo a vedu ste dotiahli na posledné miesto v tabuľke vyspelých, ale aj ekonomicky sa transformujúcich krajín vo výške podielu výdavkov práve z hrubého domáceho produktu na školstvo a vedu. Nezabezpečili ste reálny nárast platov pre rezort školstva a schválený zákon Národnej rady Slovenskej republiky o verejnej službe a Zákonník práce učiteľov poškodzuje a treba ich nanovo novelizovať, o čom svedčí aj pozmeňovák, ktorý máte v spoločnej správe. Pán minister, je to neblahé konštatovanie 6 mesiacov pred voľbami, keď budete musieť občanom, svojim voličom predložiť odpočet vášho vládnutia na ministerstve. Po malom exkurze do minulosti by som sa vrátila do tvrdej prítomnosti. Schvaľujeme zákon, na ktorý vysokoškolská akademická obec netrpezlivo čaká. Prijatie dobrej novej vysokoškolskej legislatívy na obdobie aspoň 10 rokov by malo dať šancu vysokým školám, aby napravili to, čo vláda pána Dzurindu nedokázala realizovať za celé 3 roky, a to, zastaviť úpadok vysokoškolského vzdelávania, nájsť zdroje na záchranu vysokoškolského majetku, zastaviť odchod mladej a strednej generácie vysokoškolských učiteľov mimo rezortu školstva a vedy alebo ich odchod za prácou do zahraničia, ako sa to teraz masovo deje. Transformácia vysokoškolského vzdelávacieho systému začala výrazným skokom v demokratických právach akademickej obce už zákonom o vysokých školách č. 172/1990 Zb. Tento zákon má ešte stále svoje európsku dimenziu a existuje celý rad vyspelých štátov, ktoré by dnes tento zákon prijali, a rady, a aplikovali. Jediné, čo zákon neriešil, bolo slušné na európskej úrovni finančné zabezpečenie vysokých škôl, ktoré vláda pána Dzurindu 3 roky v rozpočtoch absolútne ignorovala. Neviem, ťažko mi je odhadnúť, či zámerne alebo z obáv riešiť tento náročný problém ste, pán minister, v pláne legislatívnych úloh ministerstva oddialili prípravu týchto legislatívnych noriem – mám na mysli tento zákon o vysokých školách, ale aj zákon o financovaní vysokých škôl, zákon o Slovenskej akadémii vied a zákon o vede a technike – až takmer o 2 roky. Schvaľovanie týchto zákonov v Národnej rade Slovenskej republiky sa realizuje teda až teraz na začiatku roku 2002. Treba otvorene povedať, že ste zbytočne predlžovali agóniu vysokých škôl, v ktorej sa už 3 roky vaším pričinením nachádzajú. Nešťastným krokom sa mi zdá aj vaše rozhodnutie spojiť prípravu dvoch zákonov – zákon o vysokých školách a zákon o financovaní vysokých škôl – do jedného legislatívneho celku oproti plánom legislatívy, oproti plánom vlády, ktorá v roku 2002 avizovala 2 tieto zákony. Podľa mňa je to nesystémový krok, pretože skutočne takéto dva zákony ste aj pripravili pre oblasť malého školstva, je osobitne zákon školský a osobitne zákon o financovaní základných a stredných škôl. Myslím si, že ak by sa bolo tak dialo v tomto prípade, ak by tiež išli 2 zákony, bolo by tých problémov oveľa menej, pretože ľahšie by sa potom pracovalo na zákone o vysokých školách, ak by bol zákon o financovaní vysokých škôl zvlášť. Nezvládnuté problémy ohľadne jednotlivých sporných paragrafov, nezhoda v akademickej obci Slovenska – Slovenská rektorská konferencia verzus Rada vysokých škôl Slovenskej republiky, za ktorou stojí aj Klub dekanov –, spôsobuje stav, ktorý tu nebol pri žiadnom novelizovaní vysokoškolského zákona v minulosti. Súčasná predloha zákona o vysokých školách je akademickou obcou rozporovaná a zaslúžila by si odklad prerokúvania v druhom čítaní. Myslím si, že ten návrh pána poslanca Osuského v decembri bol absolútne reálny – odložiť aspoň na marec toto prerokúvanie –, pretože parlament sa dostáva do neprijateľného časového stresu. Teší ma, pán minister, že ste na poslednú chvíľu 24. januára 2002 dokázali z radov vysokých škôl nájsť aspoň predbežnú dohodu. Pretrváva však naďalej v akademickej obci názor, že zákon by potreboval čas na dopracovanie a nájdenie konsenzu medzi stanoviskom Slovenskej rektorskej konferencie a zástupcom akademickej obce Rady vysokých škôl. O nedokonalosti predloženého návrhu zákona svedčí aj jeho prerokúvanie vo výbore, nielen v gestorskom, ale aj v ostatných výboroch. V našom výbore toto prerokovanie jasne ukázalo, že viac než 200 pripomienok vznesených poslancami výboru by si vyžiadalo dlhší čas na ich posúdenie a zapracovanie do textu predlohy zákona. Bojím sa, že takýmto urýchľovaním schvaľovania sa pravdepodobne nevyhneme spochybneniam, čo bude znamenať jeho novelizáciu v dohľadnej dobe, ako to už aj prezentovali alebo avizovali niektorí moji predrečníci. Preto som aj povedala vo svojej faktickej pripomienke, že skutočne podporujem vrátenie zákona na dopracovanie ministerstvu školstva. Vážený pán minister, počas rokovania vo výbore som si spomenula na časy spred troch rokov, keď ste myšlienky zástupcov Rady vysokých škôl vychvaľovali a odporúčali na schválenie vo vašich pozmeňujúcich vtedy návrhoch opozičného poslanca. Dnes ste zmenili stoličku a s ňou aj uhol pohľadu na problémy vysokých škôl. Vo vašom pohľade a prejavených reakciách pri sledovaní rozpravy bolo vidieť, že s niektorými myšlienkami tých istých ľudí, ktorých ste pred troma rokmi potrebovali pre úspech vo voľbách a získanie funkcie ministra školstva, dnes prinajmenšom nesúhlasíte. Reakciami ste ukázali, že dnes sú pre vás argumenty prednášané so zápalom pre bez ubránenia akademických práv, ktoré si niektorí zanietení členovia Rady vysokých škôl ešte z revolučných čias ponechali, nepríjemnými. Komplikujú vám pozíciu vyjednávania, pretože ste správne neodhadli spoločenskú a hlavne ekonomickú situáciu, ktorá je dnes na vysokých školách a ktorá je zo dňa na deň ťažšia a hrozivejšia. Hoci tvrdíte, že prednášate vo voľnom čase na svojej rodnej katedre svoj predmet, určite vás však na vašej katedre netrápia niektoré katedrové problémy ako napr., že možno aj vedúci vašej katedry nemôže pre nedostatok finančných prostriedkov riešiť zložitosť vzťahov pedagógov k veciam katedrovým, fakultným a univerzitným, že veda sa už stáva pre veľa pedagógov nezaujímavá, pretože musia predovšetkým odvrátiť zlú situáciu vo vlastnej rodine. Asi už neviete, ako je to, keď vám najlepší doktorand za 3 mesiace pred odovzdaním dizertačnej práce príde a povie, že odchádza do podnikateľskej sféry, pretože nevie uživiť svoju rodinu, alebo odíde do zahraničia, pretože mu tam ponúkajú oveľa-oveľa lepšie podmienky. Asi už si nepamätáte, ako sa dnes ťažko zháňajú sponzorské peniaze na účasť na zahraničnom kongrese, kde musíte žobrať o odpustenie vložného, aby ste mohli bez nároku na diéty a vreckové vycestovať a predniesť prednášku potrebnú na vlastný ďalší odborný rast. Asi tiež nepoznáte problém, kde zohnať také úplné malicherné veci pre katedru, ako je telefón a fax, pretože ho pán dekan dal odpojiť pre nedostatok financií. Toto všetko som mala na mysli, keď som sama zvažovala, aké pripomienky k zákonu predniesť a či ich predniesť, lebo koaliční poslanci, bohužiaľ, už tri roky nám prezentujú, že názor opozičného poslanca je nezaujímavý. Ak by som v stručnosti analyzovala najproblémovejšie oblasti zákona, oblasti, ku ktorým sa vedie najväčšia diskusia akademickej obce a ku ktorým sa predkladalo vo výbore pre vzdelanie najviac pozmeňujúcich návrhov, tak sú to určite právna subjektivita fakúlt a rektorátu a spoplatnenie, resp. poskytovanie bezplatného štúdia v externej forme. Problematiku právnej subjektivity fakúlt treba prijať ako výsledok eufórie predrevolučného obdobia, kde autori zákona o vysokých školách z roku 1990 spustili kyvadlo akademických slobôd a práv, ktoré sa dostalo do maximálnej výchylky oproti socialistickému modelu akademických neslobôd. Po 12 rokoch je snaha ministerstva nastaviť inú polohu kyvadla presunom právnej subjektivity na vrcholný orgán univerzity, rektorát a senát univerzity, ale, a musím vám to pripomenúť, lebo na to tu mnohí zabúdajú, aj na ministerstvo. Obavy veľkej časti akademickej obce o zneužitie a potlačenie akademickej samosprávy na fakultách treba chápať, pretože zmeny v personálnej oblasti a ekonomickej politike univerzity, ktorú predložený zákon mení, sa môžu pri slabom celoškolskom senáte zneužiť. Preto je logické, že dekani a zástupcovia Rady vysokých škôl žiadajú garancie premietnuté do zákonnej formy, že podstatná časť potrebných kompetencií bude aj naďalej presunutá do kompetencií dekanov. Myslím si, že by bolo vhodnejšie vytvoriť 2 modely riadenia univerzít, a to model pre veľké univerzity, s viac než 5 000 študentmi, a menšie. Ja som to už aj hovorila vo výbore, ale, bohužiaľ, pretože sa, ako som povedala, skombinoval zákon o financovaní vysokých škôl so zákonom o vysokých školách, ďalšie riešenie komplikovania tohto konglomerátu paragrafov je dosť komplikované. Možno by stálo za to, aby sa toto rozhodnutie ponechalo na samotnú univerzitu, ktorá najlepšie vie, ktorý model by jej vyhovoval, ale, bohužiaľ, ako hovorím, bolo by asi dobré tento zákon vrátiť a riešiť tento problém na ministerstve. Riešenie tohto veľmi citlivého problému prenesených kompetencií sa ukazuje ako veľmi vážne, a to hlavne preto, lebo ekonomické podvyživenie vysokých škôl za úradovania vášho sa stalo kritické, ba čo viac, doviedlo vysoké školy pred kolaps. Moja podpora zákona v časti týkajúcej sa presunu kompetencií na rektorát, ako je uvedené v predlohe zákona, bude viazaná na úplné priznanie podmienok, ktoré si Rada vysokých škôl 24. januára s vami dohodla, pán minister. Druhý problém je vyberanie školného za štúdium popri zamestnaní. Znovu treba poukázať, že problém vyberania poplatkov za štúdium je dôsledkom minimalizovania prideľovania prostriedkov na vysoké školy, ktoré ako zábranu odchodu učiteľov do iných rezortov volia dofinancovanie ich mzdy cez odmeny z nadácie, z darovacích účtov, mimo rozpočtových prostriedkov. Moja osobná predstava tu je – ponechať štúdium na vysokých školách vo všetkých formách, ako v dennej, tak v externej bezplatnou. Vláda pána Dzurindu musí nájsť dostatok finančných prostriedkov. Predsa to deklarovala v programovom vyhlásení vlády, že školstvo dedí prioritu, aby vysokým školám refundovala finančné straty, o ktoré by prišli zrušením zavedených poplatkov za externé štúdium. V celom spolitizovaní bezplatného štúdia je však jeden problém. Akonáhle prijmeme zákon zakazujúci vyberanie poplatkov za externé štúdium, začne väčšina vzdelávacích inštitúcií, cez ktoré sa dnes výuka zabezpečuje, žiadať vládu cez vás, pán minister, o povolenie vzniku neštátnej vysokej školy. K tomu je aj, tuto by som vás, vážení kolegovia, chcela veľmi poprosiť o pozornosť, chystaná zmena v § 43 ods. 1, kde namiesto vzniku neštátnej vysokej školy zákonom Národnej rady Slovenskej republiky, ako je to dnes v platnej legislatíve, bude stačiť na vznik štátny súhlas iba vlády Slovenskej republiky. Táto stratégia pána ministra je pripravovaná aj v prospech zahraničných pobočiek vysokých škôl na území Slovenska. Za chvíľu už problém zriadenia Národnostnej fakulty na Univerzite Konštantína Filozofa v Nitre už nebude zaujímavý, pretože ľahko získa akákoľvek univerzita odkiaľkoľvek právo vzdelávať na Slovensku, ako napr. sa dožadujú už dlhšie v Komárne, pre študentov rôznych národností vo zvýhodnenom režime. Výuka bude určite prebiehať podľa osnov napr. maďarských univerzít, a z učebníc vydaných v Maďarsku. V súčasnosti platná medzinárodná zmluva medzi Slovenskom a Maďarskom im umožní automatické uznanie vysokoškolského diplomu. A študent tým získa vzdelanie platné podľa slovenskej legislatívy. A preto ma trápia otázky tohto druhu, pán minister: Koľko vaša vláda stihne vydať štátnych súhlasov na vznik neštátnych vysokých škôl za 5 mesiacov platnosti tohto zákona? Koľko z tohto počtu bude štátnych súhlasov napr. pre maďarské vysoké školy ako pobočky zahraničných univerzít? Koľko vysokoškolských docentov a profesorov prejde z verejných a štátnych vysokých škôl pracovať na hlavný pracovný pomer na neštátne univerzity za lepšie platové podmienky. A práve preto, že ma veľmi trápi tento paragraf, predložila som viacej návrhov už vo výbore pre vzdelanie, ale, bohužiaľ, nebol podporený z nich ani jeden. Netrúfam si ich navrhnúť opäť, lebo nedúfam, že by boli podporené, ale snáď tento jeden jediný, ktorý dávam, zvážite a prejde. A chcela by som vás všetkých veľmi pekne poprosiť, aby sme sa vrátili k modelu schvaľovania neštátnych alebo súkromných vysokých škôl podľa terajšieho existujúceho zákona o vysokých školách, a to, aby tieto vysoké školy súkromné zostali tiež v kompetencii schvaľovania Národnej rady. A preto môj pozmeňujúci návrh znie – k čl. I § 43 ods. 1 a 2 znejú: Odsek 1: „Súkromná vysoká škola sa zriaďuje za účelom vzdelávania a výskumu zákonom.“ Odsek 2: „Návrh na zriadenie súkromnej vysokej školy môže podať právnická osoba, len ak jej vláda Slovenskej republiky (ďalej len vláda) udelila na to štátny súhlas. Štátny súhlas je neprenosný na inú právnickú osobu a neprechádza na právnych nástupcov.“ Zdôvodnenie som už povedala predtým a veľmi vás pekne prosím o podporu môjho pozmeňujúceho návrhu. Ďakujem vám za pozornosť. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem pani poslankyni za jej vystúpenie v rozprave. Ďalej v rozprave vystúpi pán poslanec Jarjabek, po ňom pán poslanec Andrassy ako posledný z písomne prihlásených.