D. Lipšic, poslanec: (2009-06-16):
Prvá poznámka. Pýtal som sa na rokovaní ústavnoprávneho výboru opakovane. Viete mi definovať nejakú konkrétnu situáciu, ktorá sa stala, ktorú nepostihuje platné právo? Viete mi definovať nejaký konkrétny skutok, ktorý sa stal na Slovensku v posledných rokoch, ktorý nepostihuje platné právo, a preto potrebujeme rozšíriť Trestný zákon? A nikto nevedel nič povedať. Nič. Preto tvrdím, že tento zákon je vlastne propagandou. Nie je snahou reálne niečo riešiť, ale je snahou vytvoriť nejakú ilúziu, že sa snažíme. Neviem síce, čo riešime, ale snažíme sa. Je to Potemkinova dedina podľa mojej mienky, za ktorou podľa mňa nič, nič nie je. Totiž ten problém je samozrejme, že hlbší a nie je zodpovednosťou len tejto vlády. Je hlbší v tom, že na Slovensku máme ambíciu zákonmi slobodu prejavu regulovať. Ja som už v druhom čítaní spomínal konkrétne prípady, kedy už dnes sú stíhaní ľudia za to, že vylepia plagáty, ktoré  možno sa nám zdajú byť neprijateľné, možno sa nám zdajú byť rasistické, kde sa pýtajú napríklad na kriminalitu Rómov, fajn. Ale má to byť trestný čin? A odpoveď je, no však skúsme a uvidíme. Ja si myslím, že v slobode prejavu tých experimentov veľa nerobme. Teraz sa znovu pýtam poslancov vládnej koalície. Povedzte mi, akú deliacu čiaru vidíte medzi prejavom, ktorý ústava chráni, a tým prejavom, ktorý už ústava nechráni? Kde je tá deliaca čiara? Kde je ten princíp? Je ten princíp v tom, že čo si zmyslí väčšina v parlamente, to bude trestným činom? Už tu boli všelijaké nápady sankcionovať hanobenie iného pre politické presvedčenie, čo som považoval naozaj za úlet do rokov päťdesiatych, ale už v platnom zákone máme mnohé verbálne delikty zakotvené. Podľa mňa tá principiálna čiara môže byť len jedna. Hovorím o principiálnej čiare, nie o tom, že ad hoc si zvolíme, že teraz nemôžete hovoriť toto. A spočíva v tom, či ten prejav podnecuje násilné konanie, alebo nie. Pokiaľ nepodnecuje násilné konanie, tak takýto prejav podľa mojej mienky je chránený, nech je akokoľvek extrémny. Ľavicovo, pravicovo, to je jedno. A ak podnecuje násilné konanie, vtedy ho môžeme zakázať. Samozrejme, ak sa stretne skupina skinhedov pred rómskou osadou a hlavný skinhed zavelí „poďme ich zlynčovať“, tento prejav je možné postihnúť, lebo to je návod na násilné konanie. To je povel na konanie. Vtedy áno. Ale kriminalizovať prejav, ktorý nepodnecuje žiadne násilné konanie je evidentným obmedzením slobody prejavu. Navyše umožňuje nám v parlamente rozhodnúť, ktoré skupiny chránime Trestným zákonom a ktoré skupiny Trestným zákonom nechránime. Poviem konkrétne taký príklad. Predstavte si takúto situáciu. Po jednej strane ulice ide skupina Rómov. Po druhej strane ulice ide skupina skinhedov. Verbálne na seba útočia vulgárne, rôzne. Fajn. Čo na to hovorí Trestný zákon? Skupinu skinhedov môžeme stíhať, lebo hanobia niekoho pre jeho etnickú príslušnosť. Skupinu Rómov nie, pretože, samozrejme, skinhedi nie sú nejaká chránená skupina v Trestnom zákone. Nechcem k tomuto pripomínať, že je to nejaká diskusia, ale proste nejakým skupinám predpisujeme pravidlá voľného štýlu a iným skupinám pravidlá grécko-rímskeho zápasenia. A to si myslím, že v spoločnosti, ktorá je pluralitná, by sme asi nemali umožniť. Čiže povieme v zákone, nie je možné hanobiť niekoho pre jeho príslušnosť k rase, nemôžeme hanobiť národnosť, nemôžeme hanobiť Slovákov, Maďarov, Rómov, pre jeho náboženské presvedčenie, katolíkov, evanjelikov, ateistov, ale iných áno. Čiže iné skupiny – ženy, homosexuálov, recidivistov – tých hanobiť môžeme podľa ľubovôle, lebo to nie sú náhodou vybrané chránené skupiny týmto parlamentom. To je podľa mojej mienky problém, že zasahujeme zákonom do diskusie akokoľvek možno niekedy vulgárnej diskriminačným spôsobom. A ja si naozaj myslím, teda samozrejme, že motív takýchto návrhov je správny. Štát hovorí: Pozrite, my chceme spoločnosť, ktorá je rasovo tolerantná, a preto všetky názory, ktoré sú rasovo intolerantné, by sme mali potlačiť aj formou zákona. Argumentujeme teda tým, že keďže rasová tolerancia je náš žiadaný cieľ a keďže ešte neprevládla, tak opačný názor musíme potlačiť. Právomoc obmedziť slobodu prejavu na základe argumentu, že pravda ešte neprevládla, má však vážny nedostatok. Implikuje právomoc vysloviť, kde sa pravda nachádza. Uvedený argument je navyše v rozpore so základným predpokladom slobody prejavu. Dospelí ľudia by mali mať právo dospieť k akýmkoľvek názorom, o ktorých môžu byť presvedčení v slobodnej diskusii. Mám veľké pochybnosti aj o tom, či legislatíva tohto typu vôbec prináša potlačenie extrémistických názorov alebo má efekt úplne opačný. Robí z extrémistov martýrov slobody prejavu, umožňuje im producírovať sa na hlavných pojednávaniach so všetkými svojimi spriaznenými dušami a vytvárať zdanie, že ide o obete nejakej štátnej represie. Odcitujem. V Čechách, kde bola diskusia podobne o zrušení extrémistickej strany, jej dosah bol absolútne minimálny a odborníci na extrémizmus tvrdia, že takéto represívne riešenia ich nijako neodradia. Citujem jedného z nich Mateja Pavlíka. „Je to pre nich neplatená reklama, dodá im príchuť zakázaného ovocia.“ Pozrite, mali sme na Slovensku a máme rôznych extrémistov. Asi najznámejší z nich je Slovenská pospolitosť, ktorá pochoduje v čiernych uniformách za bieleho dňa s pochodňami. Už to trošku evokuje niečo o ich mentálnej výbave. Lebo pochodovať za bieleho dňa s pochodňami, to je naozaj veľký cirkus. Prečo to robia? Že tam prídu všetky médiá, pozrú si v televízii, druhá správa pochoduje Slovenská pospolitosť, tak sú v správach. Moja reakcia je proste ignorovať ich. Ignorovať ľudí, ktorí  neprinášajú nič pozitívneho, ktorí sú zakomplexovaní. Ja keď vidím aj maďarské gardy, tých všelijakých neduživých mladíkov, ktorých by asi ani na vojnu nevzali, ako si tam pochodujú, ale veľká mediálna udalosť. A prečo to robia? No práve kvôli tomu, že tým získavajú mediálnu pozornosť. A poviem vám ešte jednu ďalšiu vec. Ak budeme tieto prejavy extrémizmu akoby kriminalizovať, čo už aj robíme, tak si myslím, že sa z toho ako politici veľmi ľahko vyvliekame z nejakej zodpovednosti. Príde za nami niekto a povie, no, čo hovoríte na Slovenskú pospolitosť? My čo hovoríme? Veď to nech riešia orgány činné v trestnom konaní, to je ich zodpovednosť, čo my s tým máme. Nie. Ja si myslím, že cesta nie je kriminalizácia. Cesta je, aby spoločenské elity vrátane politikov, umelcov, vedcov odsúdili tieto názory a poslali ich tam, kam patria – na okraj spoločenského diania. Do ignorácie. To si myslím, že je cesta bojovať s týmito pomýlenými názormi. Čiže Trestný zákon v princípe nič nerieši. Podľa mojej mienky je ešte aj pomerne zle napísaný. Nechcem ísť do právnych vecí, o ktorých som už hovoril v ústavnoprávnom výbore, že extrémistický materiál je definovaný podľa toho, aký motív má niekto, kto ho drží. Čiže, ak má niekto doma Manifest komunistickej strany, môže to byť úplne v poriadku, ale pokiaľ má nejaký chybný motív, ktorý súvisí s jeho držbou, v takom prípade to už bude trestný čin. To ja považujem za problém, na ktorý upozornil koniec koncov aj prezident republiky. Je tu však jedna vec v tomto návrhu, ktorú považujem za zvlášť zaujímavú, ktorá na rozdiel od platnej úpravy predsa len postihuje konanie, ktoré doposiaľ postihované nebolo, a to je v § 364 ods. 1, kde sa nanovo definuje trestný čin výtržníctva. Je to situácia, kedy niekto, teda páchateľ hanobí štátny symbol. Hanobenie štátneho symbolu. Nebudem hovoriť o kauzách pálenia vlajky. Zopakujem, čo som povedal. Nie som veľkým prívržencom anarchistov, ktorí so zapletenými vrkočmi a v sandáloch pália vlajky či naše, alebo cudzie. Ak by to bolo na mne, ja by som ich zavrel, ale našťastie to na mne nie je, ani to nie je na nás podľa mňa. Lebo ústava hovorí, že každý má slobodu prejavu a človek vyjadruje svoju slobodu nielen verbálne, ale napríklad aj pálením vlajky. Keď niekto páli vlajku akúkoľvek, americkú, maďarskú, slovenskú, izraelskú, tak tým chce povedať niečo, nejaký postoj. Nerobí to kvôli tomu, aby mu bolo teplejšie, ale tým chce vyjadriť nejaký názor. Nám sa nemusí páči, mne sa nepáči. Ale sloboda prejavu znamená, že chránime aj prejav, ktorý je vulgárny, šokujúci, ktorý nie je prijímaný pozitívne. Spýtam sa inú vec. Takáto karikatúra z kauzy Veľký Slavkov. Je hanobením štátneho znaku, kde je štátny znak v podobe torty? Asi áno. Asi je. Moja otázka znie.