Viskupič, Marián, poslanec NR SR (2022-06-22):
Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, kolegovia, kolegynky nevidím, ja len zareagujem, áno, pardon, vidím kolegynky, pardon. Len zareagujem na posledné slová Jožka Kanuščáka na začiatku, že presne toto sa nám môže stať, že tí učitelia nebudú v školách a možno budú mať otvorenú živnosť a budú teda niekde pri voľnočasových poukazoch. Môže sa nám stať, že dejepis nás na škole nebude mať kto učiť, lebo tam ten učiteľ nebude, lebo ho nevieme zaplatiť a zároveň teda bude niekde dejepisný voľnočasový krúžok, kde sa teda potom budú poobede deti učiť dejepis. No takto by to asi by to byť nemalo. Plus ešte teda, celý tento systém je tak tragicky zle napísaný, že veľmi hrozí to, že veľa z tých pol miliardy, ktoré tam majú ísť ročne, môžu byť jednoducho zneužité. To si treba povedať, že my sme Slovensko a aj na takéto veci treba dávať pozor. Zasa je to o tej efektivite využívania verejných zdrojov. Ale rozprava sa chýli ku koncu, vyzerá, že teda už, už možno budem aj posledný rečník, ak kolegovia dvaja neprídu, tak dovolil by som na záver v podstate zhrnúť, povedzme, verím, že stihnem, šesť takých základných dobrých dôvodov, prečo teda je chybou prelamovať veto pani prezidentky. Tak skúsim zasa nejak trošku ešte na koniec apelovať aj na kolegov z OĽANO, aj teda na ostatných kolegov, ktorí sa teda za každú cenu a nasilu, a vidíme to nasadenie, vlastne snažia, aby sa teda prehlo to cez koleno, prelomilo a veto pani prezidentky. Začnime tou školou, tá je asi fakt najdôležitejšia. Najprv škola, potom zábava. V aktuálnej situácii, ktorej čelíme, v inflácii, vo všetkých ostatných problémoch, ktoré aktuálne krajina má, by našou prioritou malo byť riešiť čas detí, ktoré trávia v triedach na vyučovaní. Myslím si, že každý rodič vidí v akých podmienkach, priestoroch, s akým vybavením sa deti učia, vidíme, aké učebnice, aké pomôcky používajú a myslím si, že každý rodič aj na tých, nazvime ich, teda štátnych školách vidí, že čo všetko treba platiť z vlastného vrecka. Ja si myslím, že všetci si, ako tu sedíme, si pamätáme určitých učiteľov, ktorých sme mali. Pamätáme si tých dobrých, pamätáme si tých horších. A myslím, že je veľmi dôležité, aby sme mali v školách motivovaných a dobre ohodnotených ľudí. Schválne hovorím, nielen učiteľov, ľudí. Učiteľov, asistentov, odborných zdravotníkov, ale aj školníkov, pani kuchárky. Proste všetkých ľudí, ktorí vychovávajú naše deti, ktorí pre ne obetujú svoj čas, dávajú im vzdelanie a celé tie roky ovplyvňujú, akí ľudia vlastne z tých našich detí vyrastú. Pretože my sme tu teraz, ale tie naše deti tu budú za nami a oni sú tí, ktorí budú našu krajinu niekam posúvať. To vzdelanie je fakt veľmi dôležité, preto hovoríme, že musia tie krúžky počkať. Treba peniaze použiť na hlavný čas detí. Celý tento balíček, druhý dobrý dôvod. Celý tento balíček nepomáha tým, ktorí to potrebujú. Máme jeden výstrel. Tá 1,3 miliarda sú tie peniaze, za ktorými sa veľmi ťažko budú akémukoľvek ministrovi financií, akémukoľvek, nielen Igorovi Matovičovi, hľadať veľmi ťažko. Máme jeden výstrel, aby sa tie peniaze použili tak, aby pomohli všetkým, ale že všetkým, ktorí to potrebujú. A my všetci ostatní, ktorí máme iné možnosti ako to zvládnuť toto zdražovanie všetkého, proste tým jednoducho, nie že pomáhať netreba, nemáme na to, nemáme na to. Čiže návrh predkladateľa zabúda na viaceré skupiny, ktoré nemajú deti. A týmto skupinám sa vôbec nepomáha, ale pritom, pritom to sú stále rodiny. To ide aj, aj oproti vlastne tomu samotnému zneniu toho balíčka. Sú rodičia samoživitelia, rodičia odrastených detí, ktoré teda už nemajú nárok na daňový bonus, ale zároveň proste rodičia, ktorí majú problémy zamestnať sa, samostatne žijúci seniori, invalidní dôchodcovia, ale koniec-koncov aj mladí ľudia, ktorí ešte nemajú deti, ale povedzme tí zasa sú v pozícii, že teda sú mladí, zdraví, zdravé ruky, môžu si, môžu si pomôcť. Ale je veľa skupín, veľa skupín a veľakrát to tu už bolo povedané, ktorí jednoducho nevedia si pomôcť v týchto inflačných časoch. Títo ľudia a mnohí iní majú fakt dnes vážne existenčné problémy, preto považujeme za potrebné, aby táto pomoc bola adresná a efektívna pre tých najzraniteľnejších. Nepotrebujeme megalomanské nápady, nepotrebujeme jadrové bomby, potrebujeme rozumný kompromisný návrh, ktorý pomôže tam, kde je treba. To aj, aj, aj tá inflácia, to sa nedá vyriešiť jedným sebelepším návrhom, jednou jadrovou zbraňou. To sa rieši viacerými menšími opatreniami tak ako to robia, tak ako to robia iné krajiny. Veď stačí sa pozrieť na úspešnejších. Veď sa pozrime na akúkoľvek ekonomickú tabuľku, svieti nám tam Nemecko. Pozerajme na to čo robí Nemecko. Alebo pozerajme na našich bratov Čechov, ktorí jednoducho sú chytrejší, šikovnejší a sú na vyššej úrovni. Pozerajme čo robia a to dobré skopírujme, a keď sa im niečo nepodarilo, tak to vedzme, že to spraviť už nemusíme. Akože bohaté Nemecko znížilo spotrebnú daň z pohonných hmôt na minimum, ktoré hovorí Európska únia. No, rovnaký návrh, ktorý sme dali, proste na Slovensku neprešiel. Nebudem ani hovoriť ako to komentoval pán minister financií. To je málo, to nič nepomôže. Čo tam komu záleží na desiatich centoch. No, keď myslí. Hovorím, Nemecko to urobilo a kopu iných krajín. Už, už v koronakríze sme navrhovali, znížme DPH-čku v gastre. Máme najvyššiu DPH v gastre zo všetkých okolitých krajín. Na to je reakcia. Á, vás zaujímajú len reštaurácie. Ale to nie sú len reštaurácie. To sú všetky jedálne, to sú všetky vývarovne, to sú presne všetky tie miesta, kde sa aj ten najchudobnejší človek vie ísť najesť, pretože tie štyri eurá na ten obed možno niekde nájde, ale za štyri eurá si nekúpite suroviny, aby ste si ten obed dokázali doma uvariť... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)