V. Mečiar, poslanec: (2009-06-03):
To isté pre rokovanie – nie je cieľom bojovať s ľuďmi patriacimi k národnostnej menšine alebo žijúcimi v maďarskom štáte, bojovať proti tomu typu politiky, ktorý ohrozuje všetkých statočných občanov Slovenskej republiky i Maďarska, tomu typu politiky, ktorý tu už päťkrát vyvolal konflikt vojnový, tomu typu politiky, ktorý ohrozuje spokojnosť, mier v celej strednej Európe. Keď som išiel na túto schôdzu, na schodišti ma dobehli vnučky, ako dar na cestu mi dali symbol, ktorý som po ceste si rozobral sám pre seba, takéhoto motýľa. Je modrý, znamená čisté nebo. Má kvet slnečnice, znamená kvet slnka. Má čisté hviezdy a čistá lúka plná kvetov. Rovnako si viem predstaviť, že existuje v ktorejkoľvek maďarskej rodine, v ktorejkoľvek, kdekoľvek na svete dieťa, ktoré čosi podobné dáva svojmu príbuznému na cestu, to je ich cieľ. Pri tých rokovaniach, ktoré máme, akú budúcnosť im pripravujeme? To je otázka pre vás i pre všetkých, čo v tomto parlamente majú sedieť. My nezodpovedáme iba za seba a za svoje percentá vo voľbách. Za to, aký bude život pre týchto, to je odkaz mojich dvoch vnučiek, ktoré chodia do materskej školy, ktoré mi to venovali na ceste a povedali: „Vráť sa, chceme sa hrať.“ Vy, čo donesiete domov posolstvo, čo im poviete? Urobili sme pokrok k tomu, aby sa hrali, aby boli spokojnejšie, urobili sme pokrok k tomu, aby mali garantované priateľské a dobré vzťahy pre budúcnosť? K tomu to nenasvedčuje. Samozrejme, že do istej miery to, že je pred voľbami, je kdesi cítiť pri tých vystúpeniach, ale nie je to o kampani pre voľby. Je to o modeli hľadania modus vivendi pre občanov Slovenskej republiky všetkých, rovných v právach, rovných v povinnostiach, žijúcich na území tohto štátu so spoločnými zákonmi, kde národnosť je ich právo, ale povinnosť dodržiavať zákony je povinnosť všetkých. Čiže prihovárame sa všetkým, ktorí Slovensko považujú za svoju vlasť, a zdôraznenie toho, že je človek, že je občan, považujú za dôležitejšie pre svoj život alebo nie podriadené tomu, že patrí k národnosti. Etnicitu si vážime, no na princípe občianskom žijeme. Takže ak sa hľadá niečo, čo je možné pre všetkých bez ohľadu na politický názor nájsť, tak toto je pôda, kde je budúcnosť Slovenska. Ak je tu niečo, čo naznačuje šarvátky a zrážky, sú mimo mňa. Európou a svetom prebieha jeden veľký proces, ktorý na konci bude mať množstvo zmien vo svetovej politike, v ekonomike a bude mať isté zmeny aj v Európe. Tento proces nebude bez konfliktov. Tí, ktorí sú stratégovia tejto politiky, hovoria, tie konflikty môžu byť strety národnostné, môžu to byť strety obchodných záujmov a môžu to byť i strety horúce. Ak sa dneska rokuje, tak preto, aby nevznikali strety, aby sa hľadala harmónia, súlad záujmov a spoločný postup v hraniciach možného. Aby počúval partner partnera a spolupracoval partner s partnerom. Slovensko nikdy nebolo čiernou dierou Európy, vždy bolo jej aktívnou súčasťou. Pani Albrightová našla silu ospravedlniť sa za tento výrok v Čechách. Vy nenachádzate silu ospravedlniť sa za žiadnu svoju chybu. My sme si museli spytovať svedomie aj za to, čo sa historicky ukazuje ako veľmi dobré. Ale mali ste takú objednávku, keď ste boli vo vláde: Zhrešil si, priznaj vinu! Pokiaľ ide o otázky, prečo niektoré problémy vznikajú, niektoré problémy majú svoje historické pozadie a nevyriešené politické tendencie od 18. storočia, ktoré v maďarskej politike prevládli ako nosné v snahe vytvoriť veľký maďarský národ pomaďarčovaním okolitých národov. Hoci boli v menšine, väčšinu chceli vytvoriť pomaďarčením. Táto stopa zostala a pre mnohých zostáva nosná naďalej, vychádzajúc z idey, že veľké Maďarsko je, a keď teda nie celé v jeho bývalej uhorskej podobe, tak aspoň tú časť Maďarska, kde existuje a žije národnostná menšina maďarská, považovať za sféru svojich záujmov a svojho vplyvu. Že čo sa tuto rozčuľujete, veď nejde k ústave maďarského štátu?! Každý jeden predseda vlády, ktorý nastupuje, hovorí, nie som predseda vlády 10, ale 15 miliónov občanov. Každý jeden, od roku ´90 som nepočul nikoho povedať niečo iné. Každý jeden, to je jedno, či je socialista, či je pravičiar, či ľavičiar. V tomto je tá politika rovnaká. A preto aj ona takto pôsobí. Snaha vytvoriť pod rôznymi zámienkami nejaký štátny útvar, v ktorom by dominovali záujmy tohto druhu politiky, ani nehovorím, že záujmy národnosti. Ak boli uskutočnené isté zmeny v roku 1917 rozhodnutím v Trianone, tak treba povedať, že dodnes sa maďarská politika s Trianonom nevysporiadala. Ak vtedy časť politikov po porážke historickej začala kričať, „nám škodia zvonku, preto nech vonku za to zodpovedajú a to riešia“, kričí dodnes ďalej, „takže my to donesieme do Európy, my do donesieme do sveta, my to donesieme do všetkých možných inštitúcií a nech to riešia, je to ich chyba a ich krivda, ktorú nám urobili“! Vážení, ale veď Trianon bol robený vtedy, keď bol hotový status quo. Československo existovalo, Československo malo svojho prezidenta, vládu, armádu. Akurát, že Československo muselo bojovať s maďarskými vojskami, aby ich vytlačilo z územia Slovenska, ktoré odmietli podľa medzinárodných zmlúv opustiť. Tam bol, kto mal pocit krivky? Tí mŕtvi – z jednej, z druhej strany? Tí už nič nepovedia a neporadia ani jedným politikom, ani druhým, ako sa správať. Ak hovoríme o snahách o veľké Uhorsko, iná podoba, dneska sa to nevolá veľké Uhorsko ani nagy ország, ale dneska sa to hovorí o tom, že je to Karpatská kotlina. Ten istý „bordel“, inak sa to volá. To nemôže slovenská politika akceptovať. (Potlesk.) Takže preto chceme otvorene povedať, že toto nie. Samozrejme, že okrem toho, čo tu v histórii boli, raz bola taká polemika, či tu bolo päť vojnových konfliktov medzi Československom a Maďarskom, ja odpovedám päť. Prvá, násilné vytlačenie maďarských vojsk československými jednotkami pod vedením talianskeho generála. Druhá, vojská Bélu Kúna, ktoré obsadili veľkú časť východného Slovenska, juhu Slovenska. Násilné vytlačenie týchto vojsk bojovými operáciami z územia Slovenskej republiky. Ďalej, Malá vojna na východnom Slovensku vrátane Spiša, tam je dodnes pochovaných veľa mŕtvych, to bola tretia vojna. Štvrtá vojna v rámci svetovej vojny, obnovenie Československa, vytlačenie okupačných jednotiek maďarskej armády z územia Slovenska. A piatykrát maďarské vojská boli na území Slovenska v roku 1968, kde obsadili čiaru totožnú s rokom 1938. Aj za socializmu bol tento signál taký, že aj hlúpy ho musel vedieť prečítať. Tým viacej, že mnohí občania maďarskej národnosti si mysleli, že nám prišli pomáhať proti Rusom. A ono to bolo naopak, prišli pomáhať za seba, oklamali aj ich. (Potlesk.) Čiže ak dneska rozprávame o niečom, tak v zmysle vedomia si tých procesov, ktoré v minulosti boli, že poučenie je nedostatočné, tak dávame Národnej rade na rokovanie niečo, čo musí slovenská politika sa sama poučiť z tejto minulosti a reagovať na túto minulosť inak. Samozrejme, politika by nemala robiť dejiny. Dejiny by mali kvalifikovane posúdiť a spracovať historici. Bohužiaľ, práve obdobie týchto vzťahov historici akoby obchádzali. Ak by historici spravodlivo posúdili obdobie rokov ´38 – ´45 a tomu, čo predchádzame, tam by sme museli povedať, že Slovensko sa musí vyrovnať nielen so svojou históriou pôsobenia fašizmu v rokoch ´38 – ´45, ale aj maďarského fašizmu na svojom území, ktorý bol veľmi krutý. V Košiciach obesených bez súdu, popravených na ulici bez súdu 500 ľudí. Za to majú byť Košičania dneska vďační, tento režim sa má obnoviť? Na južnom Slovensku zastrelených, zabitých, pochovaných mnoho ľudí. Vysťahovaných mnoho ľudí – Slovákov len preto, že boli Slováci. Ale potrestaných aj mnoho Maďarov, pretože boli felvidécki Maďari, tak nasadzovaní do prvých vĺn v boji proti Rusom, kde ich pozabíjali, pretože boli nedostatočne vycvičení, nedostatočne ozbrojení, a maďarský predseda oznamoval, Maďarsko neutrpelo straty, sú to felvidécki vojaci. To patrí tiež k histórii a k poučeniam z tej histórie. Národnosti a národnosť a štátnu príslušnosť mali najprv československú, potom maďarskú, potom znovu československú. Trikrát sa nepohli z domu a patrili do iného štátu. To sa netreba poučiť z toho, čo bola tragédia tých ľudí? Plus dôsledky po vojne, samozrejme, zmeny v celej Európe, kde víťazi upravovali hranice, upravovali podmienky a aj pri obrovských počtoch mŕtvych aj upravovali pohyby ľudí. Doplácali na to všetci, aj Slováci, aj Maďari, aj Nemci a ostatní. Samozrejme, poučenie musí byť aj z toho, že ak dneska chce niekto ospravedlňovať, na území ktorého štátu hrôzy druhej svetovej vojny a najmä holokaust, a tvrdiť, že to nebolo, tak podľa poriadku ústavného a zákonov Slovenskej republiky je to trestný čin. Môže Národná rada mlčať a politické orgány mlčať, keď sa má tolerovať takýto trestný čin? Nemôže, musí žiadať potrestanie vinníkov. Pokiaľ ide o vzájomné vzťahy, bol som živým svedkom udalostí od roku 1990. Otvorili sme vzájomné vzťahy a plnú a otvorenú náruč. Priateľsky som prijal pána Göncza, prvého predsedu, teda zvoleného prezidenta Maďarska, na návšteve v Bratislave. A nakoniec mi čo hovorí? „Váš jeden krok od Prahy sú dva kroky v Budapešti. Znamená to pričlenenie k nám, znamená to inú politiku, inú orientáciu, iné hospodárske vzťahy.“ Som naňho pozrel jak na malý zázrak. Reku náš krok od Prahy nie je krokom k Budapešti. Je krok našej zvrchovanosti a samostatnosti v spolupráci s Budapešťou, ale nie vstupovania do starých zväzkov. Prídem na návštevu k pánovi Antalovi a ten mi začne rozprávať o územných nárokoch Maďarska na územie Slovenskej republiky, ktoré si uplatňuje a žiada, aby slovenská vláda rešpektovala aj v rámci Československa a v rámci úpravy nových vzťahov v Európe územie sme odstúpili. Keď sme išli k tomu, že čo vlastne, o čom sa rokuje, tak hovorí o Žitnom ostrove, že to je ich maďarský národ, patrí to k maďarského štátu a žiadajú, aby Slovensko dobrovoľne Žitný ostrov odstúpilo. Samozrejme, skončili sme s tým, že som povedal, že nič takého tu nebude. A keď ide o historické nároky, tak som ho upozornil, že už v 5. storočí na veľkej časti Maďarska žili Slovieni, či toto patrí k našim historickým nárokom? Ale že nechcem sa takto hrať, lebo Rimania boli pri Trenčíne po roku 100, či to patrí k ich nárokom, k rímskym? A keby sme zobrali, kde boli Kelti a časť ich ešte žije v Írsku, tak vlastne by mohli tých Maďarov žiadať vysťahovať, lebo to je ich keltské územie voľakedy. Takže vlastne toto sa nedá historicky, tieto nároky, zobrať. (Potlesk.) Je treba zobrať reálne časti. Fakt je, že keď mal pán József Antal pred smrťou, sme sa stretli a znovu sme si rozprávali už ako dvaja ľudia, kde jeden, sme vedeli, že končí, do očí veľkú pravdu a veľké životné poučenie. Povedal mi: „Vieš čo, toto nie je môj názor. Ale tam, kde žijem, nemôžem inak.“ Nemohol inak napriek tomu, že bol predseda vlády, že bol pod toľkým tlakom, že v tých tlakoch ustupoval. Samozrejme, prešlo obdobie, keď sme si riešili svoje veci na Slovensku aj vo vzťahu k slovenskej i českej politike. Prišiel do vlády predseda pán Horn a usporiadali sme slovensko-maďarské vzťahy na báze prvej spoločnej vzájomnej zmluvy rešpektujúcej všetky územné princípy. Tak sme túto zmluvu uvádzali do života, tak pri poslednom finálnom rokovaní, na ktorom bol prítomný pán predseda vlády, minister zahraničných vecí, vedúci úradu vlády, sme dospeli k dvom kritickým bodom. Jedno bolo uznanie hraníc, čo sme asi po dvoch hodinách vyriešili. Druhé bolo otázka menšinovej politiky, čo sme vyriešili asi po štyroch hodinách, kde slovenská strana neústupčivo trvala na tom, že práva menšín sú práva osobné, nie práva kolektívne. Nakoniec sme našli formuláciu, ktorá istým spôsobom bola prijateľná, aj keď nie priamo takto výrazná, a predseda vlády Maďarska povedal: „S touto formuláciou súhlasím.“ A reakcia jeho vedúceho úradu bola, sa postavil a zakričal mu do očí: „Si zradca, toto je zrada! Odmietam to urobiť!“ Dve hodiny trvalo, kým sa maďarská delegácia dohodla, aby sme nakoniec zmluvu pripravili na podpis. Podpísali v Paríži. Aby nedochádzalo k pochybnostiam pred podpísaním zmluvy v Paríži, minister zahraničných vecí pán Schenk odovzdal nótu slovenskej vlády, v ktorej oznamuje, že akýkoľvek výklad ustanovení tejto zmluvy je možný iba v tom, že ľudské a občianske práva sú právami individuálnymi, nie kolektívnymi. Maďarský minister zahraničných vecí prijal, predsedovi maďarskej vlády prečítal a predseda maďarskej vlády po prečítaní tohto dokumentu išiel so mnou zmluvu podpísať bez slova výhrady. Čiže všetci, ktorí dneska ako práva menšín ako individuálne, osobné posudzujú ako práva kolektívne, porušujú literu i ducha tejto zmluvy a medzinárodného práva. (Potlesk.) A táto tendencia ťahať Európou kolektívne práva a práva menšinové ako nie práva kooperujúce, ale oddeľujúce, je tejto politike vlastná. Pokiaľ ide o maďarskú politiku, je tam imanentne prítomná. Pokiaľ ide o slovenskú politiku, u časti politikov Strany maďarskej koalície áno, vzniká množstvo spolkov a združení, ktoré si to považuje dokonca za cieľ. Vyhlasujú to. A maďarská politika, alebo Strana maďarskej koalície nereaguje negatívne. Skôr len bezradným pokrčením ramien. Ale ak je to politická strana, ktorá pracuje na báze ústavnosti a štátnosti, nemôže ani skryto tieto formy podporovať. Potom by sa dostávala mimo ústavy. Pokiaľ ide o politické pôsobenie po tom, keď ste boli v koalícii, robili ste to, čo ste vedeli. Posilňovali ste svoju pozíciu na južnom Slovensku, ekonomicky, politicky, všestranne. Samozrejme, že iba v istých skupinách, v istých vrstvách. Preto ju aj potom pri pominulých voľbách časť vedenia SMK voliči odmietli. Ja sa nebránim tomu, že sa v slovenskej politike nerobia chyby, majetkové, iné. Len je dobré, keď rozprávame o nich všetci. Boj o demokraciu vo vnútri SMK vznikol po tom, čo Csáky otvorene priznal, päť poslancov v Nitrianskom kraji si za jednu korunu pridelilo sociálne domovy, keď priznal, ako si rozdelili podniky, ako si rozdelili nemocnie a aké to malo dôsledky. Vtedy vyhlásila druhá skupina, je to nedemokratické. No samozrejme, že to bolo nedemokratické. Ale potom povedali, nedemokratickí sú aj tí, čo to priznávajú. Ja oceňujem, že našli morálnu silu to priznať. Nestotožňujem sa s konaním. Pokiaľ ide o vplyv Strany maďarskej koalície na južnom Slovensku, nie je malý. V Nitre je koalícia, ktorá je postavená na báze všetkých Slovákov kontra SMK, aby vytvorili väčšinu. Je to normálne, že sa musia všetky strany spájať? To znamená, že mobilita voličov a pôsobnosť voličov nedozrela do bodu poznania, že tuto treba hájiť každý svoj záujem. No a SMK má svoju silu aj pôsobnosť. Pokiaľ ide o Trnavský kraj. Bohužiaľ, šéf Trnavského kraja bol z HZDS. Vystúpil s politikou na všetkých zhromaždeniach, ako bude tvrdo postupovať proti SMK, a dneska drží vládu v Trnavskom kraji SMK plus šesť nezávislých starostov a primátorov. Všetky politické strany vygumované z vývoja udalostí. Ale aj pokiaľ ide o Košický kraj, tak nie je bez vplyvu Strana maďarskej koalície, lebo je v dobrej koalícii so stranou SMER. Funkčnou a vygumovali všetkých a ostatné strany z akejkoľvek pôsobnosti vo VÚC-ke. Teda aj smeráci, ak myslia tie veci a výhrady k SMK, máte možnosť tú koalíciu zrušiť. My keď sme mali dohodu s SMK, tak ste nás bili pred voľbami ako žito, že čo sme si to dovolili. No vy dobre žijete s nimi. Takže treba hľadať to porozumenie aj inde a ďalej. Pokiaľ ide o otázky delenia Slovenska, ktoré odporúča aj SMK, aj rôzne skupiny, aj maďarská vláda, tak je tu pokus naúčtovať Slovensku daň, ktorú zaplatilo v rokoch ´38 – ´45 a vykúpilo krvou územnej celistvosti, aby znovu začalo členiť územie Slovenska podľa etnických princípov. Za toto zaplatilo život veľa ľudí. Preto po všetkých skúsenostiach, ktoré sme mali v roku 1992, do Ústavy Slovenskej republiky sme povedali: Základný princíp je občiansky, všetci sme občania a sme si rovní v právach a povinnostiach, ale výstavba štátu je položená na princípe občianskom a územnom, a nie etnickom. Samozrejme, SMK praktickou politikou tento princíp porušuje a neprijíma. V čom je tá zrada? Pozrite, ja tu mám projekt, ktorý vznikal kdesi v roku 1994, ak sa pamätáte, na komárňanskom zhromaždení a vtedy bolo veľa roboty s tým, aby nedošlo k občianskym stretom. Mimochodom, bolo dokázané, že toto zhromaždenie organizačne zabezpečovali spravodajskí dôstojníci maďarského štátu. Takže keď mi poviete, že je to ako jedna odliata čiara vo vnútri, tak nie je. Ale tuto mám projekt, ktorý bol znovu zopakovaný. Územie autonómnej oblasti siaha od Šamorína po Kráľovský Chlmec. Autonómna oblasť sa dotýka územia 16 slovenských okresov, čiastočne alebo v plnom rozsahu. Dunajská Streda v plnom rozsahu, Komárno plný rozsah, Veľký Krtíš plný rozsah, Rožňava plný rozsah, Košice a okolie plný rozsah, Gelnica plný rozsah. Väčšia časť okresov Nové Zámky, Galanta, Levice, Šaľa, Lučenec, Rimavská Sobota, Trebišov, menšia časť okresy Nitra, Revúca, ide o oblasť Tornaľa a okolie, Michalovce, kde majú odísť Veľké Kapušany a okolie. Hlavné mesto majú byť Košice. Župy majú byť v Komárne, Lučenci, v Košiciach. A čo je najväčší vtip tohto projektu, spolu tu žije 1 273 389 obyvateľov, z toho má maďarský materinský jazyk asi 480. Čiže v menšine na autonómnom území ešte cez tento mechanizmus diktovať aj ostatnej slovenskej časti? Veď nerobte žarty! Tam žije väčšina Slovákov. Ako ich chcete vyčleniť z jednoty tohto štátu? Ale my nevyčleňujeme ani občanov maďarskej národnosti. Čo to je za nezmyselný projekt?! A vôbec o tom hovoríme a všelijako to zaobaľujete, že „autonómia to je, keď...“. Autonómia je zlo zaplatené krvou ľudí, zaplatené utrpením ľudí! (Potlesk.) Preto nedovolíme ani žiadnej strane to realizovať na území Slovenskej republiky! (Potlesk.) Ďalej ide o otázky, že prečo tak tvrdo reagujeme teraz na maďarskú politiku? No je to veľmi jednoduché. Ja som vôbec nie proti Maďarsku. Veď my žijeme dlho a budeme žiť spolu a potrebujeme mať dobré vzťahy. Sme členovia EÚ, členovia NATO, členovia OSN. Zakladali sme spolu Vyšehradskú štvorku. Urobili sme kopu dobrého. Ale ak maďarská politika sa dostala do závozu, pretože žila na dlh a dneska treba tie dlhy splácať a v dôsledku toho sa zhoršila hospodárska, sociálna situácia ľudí a nie je riešenie a ukazuje sa, že kríza najviacej v strednej Európe postihuje Maďarsko, Ukrajinu a niektoré z pobaltských štátov, ak teda takéto riešenia nie sú a hrozí tu dlhodobá kríza, historická skúsenosť vraví, že na báze takejto krízy vždy vyrastajú radikáli ohrozujúci demokraciu. Vždy tí, ktorí hovoria, my prídeme, my vyriešime, my urobíme nápravu. Toto je podhubie, ktoré v Maďarsku je objektívne dané. Na tomto podhubí vyrastá aj strana FIDESZ a o Orbánovi nehovoríme iba ako o nacionalistovi, ktorého poznám aj z obdobia, keď bol predseda vlády, ale je to s najväčšou pravdepodobnosťou budúci predseda vlády, ktorému verejná mienka dneska zaručuje, že bude mať nadpolovičnú väčšinu v parlamente a so stranou Jobbik, ktorá okolo seba zhromažďuje práve tieto radikálne a fašistické elementy, absolútnu väčšinu v parlamente. Až ústavnú väčšinu. Má to vzbudzovať v iných nepokoj, ak teda takéto zoskupenia budú diktovať politiku? Je nezmyslom reagovať vopred preventívne a nie potom následne? Veď my hovoríme preto, aby to nebolo, nie aby konflikt bol. Pokiaľ ide o to, že čo hovoríme o radikálnych hnutiach? Veď tu predsa existuje hnutie, ktoré aj na Slovensko prišlo demonštrovať a prenášať svoju pôsobnosť. Existujú gardisti. Alebo nie? Od roku 2007 sa vedie proti nim súdne konanie. A na súde ich nemohli uzavrieť. Prečo? No jednoducho gardisti obsadili súdy a pustili tam len svojich svedkov. Čo neboli ich svedkovia, tak ich vyhádzali. Má nás znepokojovať situácia? Reagovali ste na to, že niekto zbil Malinovú a bola to reakcia na ochranu ľudských práv, pokiaľ bola týmto menom motivovaná, správna. Ale ak v susednom štáte pália ľudí, strieľajú a vraždia v domoch pre príslušnosť k etnicite, máme mlčať a byť spokojní?! Nie robí Slovensko málo pre to, aby toto oznámilo celému svetu? Musí urobiť podstatne viacej na to, aby kričalo všade, kde chodí, veď tuto je chyba, tuto sa deje niečo okolo nás, k čomu nemôžeme byť ľahostajní. Keď prekročím hranicu, je tam aj istý druhý problém, ktorý je aj vnútroštátny, aj medzinárodný. Tieto útoky smerujú väčšinou proti Rómom. Vážení, ale veď nezakrývajme si oči a povedzme si čistej vody. (Reakcia z pléna.) Víno nie. Nemôžem. Takže... Veď polovica tých ľudí, čo sa hlási k maďarskej národnosti, sú Rómovia; pokiaľ ide o národnosť – Maďar, pokiaľ ide o sociálny, ekonomický problém – Róm. A vzniká teraz problém aj pre formovanie slovenskej politiky, lebo namiesto, aby sa zamerala na diferencovaný prístup k ľuďom, tak rieši jednotne príspevok na maďarskú politiku, maďarské školstvo, na pomoc Maďarom. Na úkor toho, že nepodporuje Rómov. Ale tí Rómovia nielenže tu nedostávajú to, čo majú, lebo to ide inde, ale v tom Maďarsku sú bití jak žito. Keď sa robili karty, ktoré mali znamenať dvojité občianstvo, veď Rómom ste nedali ani jednu. Ani jednu. Prečo? Veď to sú rovnocenní občania. Hlásia sa k maďarskej národnosti podľa ústavy. Každý, kto sa hlási, má na to právo. Nedostávajú to. Takže ten problém južného Slovenska z hľadiska etnicity je nielen slovensko-maďarský, ale aj vo vnútri komunity hovoriacej jazykom maďarským má dva rozmery. Tie rozmery sa neriešia. Chyba všetkých vlád. Moja sa pokúšala, ale boli sme príliš slabí na to, aby sme to dotiahli do konca. Ale chyba to je. Ďalej keď zoberieme otázku politickej štruktúry, tak sa tvorí v demokratickom štáte postavená na pluralizme. Veď na južnom Slovensku nemôže vzniknúť iná strana ako SMK. Máte dneska problémy, pretože ste vznikli z troch strán, frakcie sa medzi sebou tlčú jedna s druhou, ale nie je to všeobecný problém Slovenska ani problém menšiny. Je to problém boja o líderstvo. Čiže mohli by sme byť nad tým a mimo toho. Ale nemožno byť netolerantný k iným stranám. Veď tam bol pokus založiť sociálnu demokraciu a čo ste urobili s nimi? Tak ste ich udupali, že ani viacej si hlavy nepozdvihli. To nejde. Práveže pluralizmus žiada možnosť pôsobenia viacerých strán, a tým aj možnosť voľby a výberu pre viaceré strany. Práve tu si budujete to svoje hniezdo tak, že ho zhutňujete vytváraním pocitu ohrozenia. Ja chcem povedať, že tých ľudí, ktorí tam žijú, môže ohroziť len hlúposť lídrov. Slováci neohrozujú. Chcú dohodu. Chcú rozumné spolužitie. Chcú pokoj vo vnútri štátu i za hranicami štátu. To je zbytočné vytvárať pocit, že ide o ich práva, o ich slobody a že niekto vytvára ohrozenie. Pokiaľ ide o vlastné pôsobenie, okrem tohto etnického a sociálneho problému je tam aj druhý problém. Južné Slovensko v období socializmu bolo budované ako potravinová základňa, ako rozvinuté poľnohospodárstvo. Všetko bolo dobré do doby, kým poľnohospodárstvo nepadlo. Celé južné Slovensko potrebuje dneska novú sociálnu, ekonomickú identifikáciu. Ak sa na tom dohodneme, poďme spolupracovať. Ale nie preto, že je to národnostne zmiešané. Pretože treba ekonomicky a sociálne podporiť rozvoj tohto územia a podporiť rozvoj života ľudí. Potrebujú to. Potrebujeme spoluprácu a dohodu kultúr. Veď na to sme postavili kedysi Maticu slovenskú, že prichádzala do priamej konfrontácie, kultúrnej, s CSEMADOK-om. Boli spoločné podujatia, vystúpenia atď. No ale prišla Dzurindova vláda, stiahla Maticu z obehu a nechala v hre len CSEMADOK. Slovenská kultúra zatlačená. Bola v slabšej pozícii. Pokiaľ išlo o podnikateľov, ja som nerozlišoval, či je maďarský, či je slovenský, pomáhali sme všetkým. Ale prišlo obdobie Dzurindovej vlády a zo zahraničia pomoc bezúročná pre podnikateľov prichádzala pre národnosť maďarskú. Prečo nie všetkým rovnako? Ja nechcem iné, len rovnosť chcem. Pokiaľ ide o školstvo, takisto dochádza k diferenciácii, keď školy s vyučovacím jazykom slovenským zanikajú, s jazykom maďarským v počte narástli, hoci klesla populácia práve aj v tejto menšine. Šéf, ktorý to zorganizoval, dneska kandiduje ako šéf, kandidát KDH do europarlamentu. Volá sa Martin Fronc. Nezazlievam, ja som sa napríklad s ministrom z SMK vedel dohodnúť, keď bol v školstve. Ale zazlievam tomu, že slovenská politika nepokračovala ďalej v tom, aby podmienky pre školstvo zunifikovala, nech sú rovnaké. Pokiaľ ide o nástup detí do školy, mám list riaditeľky školy, ktorá mi píše, má školu s vyučovacím jazykom slovenským. Keď idú deti do školy s vyučovacím jazykom maďarským, dostávajú tašku, príslušenstvo, všetko vybavenie zadarmo, ešte rodičia dostávajú príspevok. Idú do školy s vyučovacím jazykom slovenským, dostávajú figu borovú a učitelia celý rok tŕpnu, či budú mať do konca roka na platy. Či prežijú. Aká je to rovnosť podmienok v jednom štáte? Toto sa mne nepáči. (Potlesk.) Pokiaľ ide o tie veci, ktoré treba u seba zmeniť a ku ktorým treba dospieť v tvorbe inej politiky, iných pohľadov, iných vzťahov, inej spolupráce, je práve naplnenie odkazu druhej svetovej vojny – denacifikácia v politike. Zbaviť sa nacionalizmu. Ak sa mu popustí uzda, vyvolal krvavú konfrontáciu na Balkáne. Ak sa mu popustí uzda v tomto priestore, nemyslím, že musí prejsť do krvavej konfrontácie, ale môže vyvolať nežiaduce dôsledky a konfrontácie, ktoré žiadna strana nepotrebuje. Preto je právo každého občana tohto štátu proti tomuto pozdvihnúť hlas, právo každého občana tohto štátu proti tomu protestovať. Právo každého je na čistý vzduch, čistú pitnú vodu, na pokoj pre seba, na prosperitu a kľud pre svoju rodinu. Nemôže byť vytváraná vzájomná nenávisť, vzájomné napätie. V dunajskostredskom okrese ma nikdy nevolilo viacej ako 3 % ľudí, ani nebude, ani si na tom nestaviam. Ale vždy som za to, aby mali pokoj. Stretol som sa vo Vysokých Tatrách s jedným z mojich voličov. Vraví mi: „Povedz, aký to mám život. Som v Dunajskej Strede, nadávajú mi, že som Slovák. Idem do Tatier, vidia značku DS a nadávajú mi, že som Maďar.“ Vraví: „Kde ja mám domov, ani tam ma nechcú, ani tu ma nechcú.“ Takže asi je to paradoxná situácia, do ktorej politika vháňa týchto ľudí, že ich začína deliť, diferencovať, namiesto spájať, zjednocovať a povedať, žijeme na Slovensku, chcem sa mať dobre a môžeme sa tu mať dobre len spolu. Potrebujeme definovať nový národný program. Potrebujeme definovať nový hospodársky program rozvoja Slovenska. Potrebujeme sa vyrovnať s krízou, na ktorú treba sústrediť všetky sily. Dopady tej krízy dneska si málokto uvedomuje, že len na daniach z pridanej hodnoty za prvý štvrťrok je to 7,25 mld., za celý rok to hrozí 75 mld. Skade to zoženieme? Budeme žiť na dlh? To je maďarská cesta. Tou ísť nechceme. Tam vieme potom, kde vedie táto politika. K tomu treba spojiť sily a k tomu treba rozumne žiť, k tomu treba rozumne hľadať východiská. Dôchodkové zabezpečenie ide z jedného fondu. Podpory pre regionálny rozvoj z jedného fondu. Podpory pre ekológiu z jedného fondu. Takže poďme hľadať toto spoločné a nie rozlišovanie. Dámy a páni, keď hovoríte, že slovenská politika sa správa k maďarskej netolerantne, SMK tým, že išlo do karpatského parlamentu, podľa mňa hrubo porušilo ústavu. Ešte sme nežiadali Ústavný súd, aby vás zbavil poslaneckých mandátov, pretože hovoríme, stačí sa dohodnúť. Ale aj táto cesta je možná. Chce ňou ísť niekto? Nechce. Pokiaľ ide o používanie jazyka, hovoríme, je to vec slobody, nie vec povinnosti. Ak sa požívanie jazyka uzákonilo ako povinnosť, tak ideme proti tomu bojovať, aby zostalo ako možnosť, aby Ústavný súd takéto zákonné postavenie zrušil. A za to ste hlasovali aj vy zo SMER-u. Budúci týždeň ideme podpisovať podanie na Ústavný súd, tí, čo máte pocit viny, pridajte sa. Vo štvrtok to chceme podať Ústavnému súdu a povedať, že inak chceme, nie že obmedzovať jazykové práva, ale neukladať nikomu zo zákona, že musíš sa takto učiť. Povedali sme, že v čom je to pre nás citlivé. Takže, dámy a páni, toto rokovanie možno chápať všelijako. Možno chápať aj tak, ako začal pán Bárdos, že máme pred voľbami, preto sa aj SMK chce vytiahnuť inak, aj KDH reaguje nejako inak, aj SDKÚ reaguje nejako inak, pritom vieme, aké sú osobné vzťahy a spolupráca a v čom to väzí, ale možnože prijmete aj to moje poučenie: hľadať, čo nás spája a zjednocuje, zrušiť rozdeľovanie, hľadať a uvedomiť si, že Slovensko je spoločná vlasť, že menšiny žijú v tejto spoločnej vlasti a aj túto ctia, nie vedľajšiu. Pokiaľ ide o práva, každý národ vytvára svoj štát v Európe a maďarský národ ho realizoval vytvorením maďarského štátu, čo rešpektujeme a ctíme. Ak bol vývoj vo vzťahu k menšinám takýto, tak nielen v období historického vývoja, ale aj dneska migrácie ľudí, vznikajú nové menšiny. Ak to pôjde touto cestou, je to rozvrátenie celej Európy. Je to nový pohyb národov a štátov, ktorý sa nezadržateľne prevalí novým konfliktom. Preto varovanie je, nerobte to! Ale varovanie nie je slabosť. Varovanie je upozornenie. Žiadame veľmi dôsledne od výkonných orgánov štátu pri všetkých porušeniach zákonov štátu postupovať rovnako voči všetkým. Keď odsúdia mladého podpitého chlapca za to, že heiluje, som za. Ale nech odsúdia aj gardistu za to, že sa pokúša prenášať politiku sem. Nech odsúdia nositeľa myšlienky 64 žúp. Nech zakážu organizácie, ktoré takúto činnosť vykonávajú. V tomto je naša žiadosť aj na výkonnú moc, aby postupovala podstatne razantnejšie, dôraznejšie, menej tolerantne k týmto skupinám. (Potlesk.) Zákon treba obnoviť na Slovensku. A v tomto smere by sme mohli nájsť dohodu aj s SMK, veď vy ste tiež proti mnohým z nich. Takže môže byť ten postup spoločný a vy sami môžete prispieť k tomu, že tieto skupiny prestanú mať reálnu pôdu, z ktorej vyžívajú, ale aj reálne politické podmienky pre svoj rozvoj. Takže zameriavajúc sa na budúcnosť Slovenska, najbližšiu aj tú vzdialenú, hľadáme porozumenie, dohodu, spoluprácu, toleranciu postavenú proti nacionalizmu, autonomizmu, zasahovaniu do vnútorných vecí, vytváraniu všelijakých nových obrazcov, ktoré už historicky sú prekonané, skončili ako tragické na smetisku dejín. Nevracať ich znovu naspäť do hry. Toto je ponuka, okrem tých záverov, ktoré budú prijaté, na poučenie z tohto rokovania tohto parlamentu. Kto sa sám nepoučí, je mi ho ľúto. Ak nájdeme takéto poučenie a dohodu, je to modus vivendi, na akom Slovensko bude zaznamenávať ďalší prudký dynamický rozvoj bez ohľadu, či sme vo vláde alebo v opozícii, pre ktorý budeme podnecovať tento rozvoj, a nie ho odvádzať k súbojom, ktoré poškodzujú všetkých. Dámy a páni, každý občan maďarskej národnosti je rovnocenný v tomto štáte každému druhému, len na to nestačí mať len občiansky preukaz. Treba mať aj povedomie, že tam patrím. Je to moja zem a moja vlasť. Ďakujem. (Potlesk.)