V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-03-21):
Ľ. Navrátilová, poslankyňa: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, kolegyne, kolegovia, naozaj z tohto miesta sa už dnes rozprávalo zo strany zástancov spoplatňovania aj odporcov. Všetko podstatné si myslím, a preto moje vystúpenie bude krátke a zhrniem to, čo ja mám proti tomuto postupu, ktorý je v návrhu zákona. Pán minister vo svojom úvodnom vystúpení konštatoval, že cieľom je zabezpečiť spravodlivý, konkurencieschopný a kvalitný systém vysokoškolského vzdelávania. S tým sa vieme naozaj stotožniť všetci, ktorí sme v tejto sále, a podľa mňa to je veľmi dobrý cieľ. Ak teda sa ide robiť reforma vysokého školstva, aj spoplatnenie je súčasťou tejto reformy, potom je zrejmé, že dnešný stav vysokého školstva alebo vysokoškolského vzdelávania možno popísať ako málo spravodlivý, málo konkurencieschopný a málo kvalitný. Potom moja prvá otázka je. Má zmysel spoplatňovať takýto systém? (Potlesk.) Vzdelanie má určite svoju hodnotu a prináša profit tak pre občanov tohto štátu, ale prináša profit predovšetkým pre toho, kto študuje. Ja som za to, aby sa vzdelanie platilo. Som za to, aby sa platilo toľko, koľko je únosné a verím, že jedného dňa sa za vzdelávanie na Slovensku  platiť bude. Keby to vzdelávanie bolo kvalitné, ja zdvihnem ruku aj teraz, ale keď konštatujeme, že to vzdelávanie nemá tú úroveň, ktorá by sa požadovala, že v európskom kontexte nie je konkurencieschopné, nemôžem podporiť zavádzanie platieb za takúto výučbu. Druhý problém, ktorý ja s týmto zákonom mám, konštatuje sa, a to už tu konštatovali niekoľkí moji kolegovia, že jedným z cieľov spoplatnenia vysokoškolského štúdia je dosiahnuť, aby študenti vytvorili tlak na pedagógov, teda že oni majú byť motorom tej zmeny vo vysokoškolskom vzdelávaní. Neverím tomuto princípu. Neverím, možnože poviem nie veľmi vhodný príklad, ale iste si pamätáte, ako nás presviedčali, že zvýšime platby za mestskú hromadnú dopravu a cestujúci zvýšia tlak na kvalitu cestovania. Z piatich korún sme na osemnástich korunách a doprava je stále a stále horšia. Podľa mňa tí študenti budú mať presne také isté možnosti ovplyvňovať to dianie na vysokej škole, ako majú cestujúci v mestskej hromadnej doprave.  (Potlesk.) Ja si myslím, že spoplatňovanie prinesie kvalitu. Je úplne legálne postaviť inú koncepciu, a to najprv kvalita a potom spoplatňovanie. Zdá sa mi takýto postup logickejší. Ďalšia vec, ktorá sa mi príliš nezdá, to je objem tých prostriedkov, ktoré majú, prepáčte, nemyslím to ironicky, pán minister, 1,3 miliardy, ktorá sa vyberie zo školstva z tých poplatkov. Ak toto je jediný problém vysokého školstva, ktorý má priniesť kvalitu, dohodnime sa, tak ako sme tu, ešte aj v tohtoročnom rozpočte ja presne viem, kde tá miliarda je. Je v rozpočte ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny a ja som ju navrhovala, aby sa presunula do školstva. Teda zásadnou pripomienkou je, čo sa sleduje s tými vybranými peniazmi? Ak vyberieme 1,3 miliardy korún na to, aby si tí študenti cenili svoje vzdelanie, zároveň ich presunieme do iného fondu jedným administratívne strašne náročným spôsobom, lebo si povedzme, že aj sociálne štipendiá sa budú musieť priznávať normálne v režime zákona o správnom konaní, a ak som dobre rozumela, tých poberateľov sociálnych štipendií má byť 30-tisíc, tak neviem si predstaviť, čo budú robiť úradníčky na vysokých školách, aby celý tento proces zvládli. Počítať životné minimum, proste celý ten cirkus, ktorý okolo toho vyhodnocovania je, podľa mňa nestojí za tieto vybrané peniaze. Pán minister Mikloš pri istej príležitosti povedal jednu vetu, ktorú som si veľmi dobre zapamätala. Možnože ju nedokážem zreprodukovať presne, ale hovorí o tom, že do nezreformovaného vysokého školstva nenaleje ani o korunu viacej, lebo je to čierna diera a efekty sa nedostavia. Teda štátne peniaze sa neoplatí vkladať do tejto čiernej diery, ale moja otázka znie, to sa pýtam, a súkromné sa tam oplatí nalievať? Lebo tá koruna nemá napísané, ja som súkromná a ja som štátna. To ma naozaj dosť zaráža. Ja si viem predstaviť, že tí študenti, ktorí si platia celé vysokoškolské štúdium v plnej výške na súkromnej škole, že majú ten manévrovací priestor úplne iný, ako keď si bude študent platiť, povedzme 10 percent, 5 percent z toho štúdia. Nemá veľký výber podľa mojej mienky a nie som presvedčená, že toto povedie k nejakému radikálnemu zlepšeniu vysokoškolského štúdia. Ešte by som sa rada pristavila pri tom, čím som začínala, a totiž, že chceme, aby ten systém bol spravodlivý. Ja na rozdiel od mojich kolegov, ktorí tu vystúpili, tvrdím, že sa nemusia obávať toho, že ten systém bude nespravodlivý voči najchudobnejším. Práve naopak. Dovoľte mi trošku iný pohľad na tie sociálne štipendiá. Vezmeme si rodinu, ktorá je v hmotnej núdzi. Takáto rodina v podstate dostáva okolo 9-tisíc korún mesačne a nie je to veľmi závislé od toho, koľko tých detí tam je, lebo tam tá dávka vlastne pri prvom až štvrtom dieťati je rovnaká. Ak pôjde takéto dieťa študovať, automaticky bude dostávať najvyššie sociálne štipendium a vezmime si, že pri jednom dieťati sa reálne  príjmy rodiny zvýšia na 13 120 korún, ale keď už hovoríme o mnohopočetných rodinách, a o tom tu hovorila pani Majdová, príjmy rodiny, ktorá je v hmotnej núdzi, ja neverím, že taká rodina existuje, ktorá pošle štyri deti študovať na vysokú školu, to je podľa mňa možno jedna, sa zvýšia z 9-tisíc na 27-tisíc korún. Oni si dokonca zlepšia svoj sociálny status práve takýmto štipendiom. Ale pri bežnej rodine, a myslím si, že takých je najviac, dve deti, to bude z 9-tisíc na 17-tisíc korún, pokiaľ študujú v mieste bydliska. Čiže tam sa môže dokonca podľa mojej mienky dostaviť taký efekt, že sa stratí motív hľadať si zamestnanie u tých rodičov. Druhá vec, ktorá myslím si, že je na hrane spravodlivosti a, pán minister, ak prejde tento zákon do druhého čítania, naozaj si budeme musieť porozprávať o tom, či je takto postavený výpočet sociálnych štipendií dobre urobený. Áno, je to tak, že pri hranici 17-tisíc korún v podstate už nie je nárok na sociálne štipendium, pokiaľ študuje jedno dieťa. Čiže máme rodinu, dvaja rodičia, jedno dieťa, čiže priemerný príjem na hlavu v tej rodine, počítame troch, je 5 646 korún. Ak ale máme takú istú rodinu s dvomi deťmi, priemerný príjem na  hlavu  je 6 250 korún. Tam to neprečítate, musíme to deliť. Ale u štyroch detí, keď zasa hovoríme o tom extréme, príjem na hlavu je 7 403 korún, čiže vlastne tam sa dostavuje ten efekt, že lineárne nenarastajú tie príjmy rodiny, ale čím väčší počet členov rodiny, tak tým  vyšší je ten príjem, pri ktorom ešte vzniká nárok na dávku. Ono je to vlastne z toho výpočtu, lebo to životné minimum, ktoré sa tam počíta, je založené na tom, že fixné náklady rodiny, či sú tam dve deti, alebo tri deti sú skoro rovnaké a naozaj ja vás o tom rada presvedčím, že takto to nie je dobre urobené. Zakladá to nespravodlivosť práve u tých rodín, ktoré sú málopočetné. Čo na záver dodať? Asi to, že budúcnosť slovenského vysokého školstva ja vidím tiež v tom, že by všetci, ktorí študujú, mali prispievať na svoje štúdium, ale chcem sa opýtať, či veria moji kolegovia, ktorí argumentujú, že je nemorálne, aby ten, kto neštuduje, prispieval tomu, kto študuje, či sú presvedčení, že po zavedení tohto školného budú tí ostatní platiť menej? Dane zostávajú také isté. Čiže ja ani tú elementárnu nespravodlivosť, a to sú naše pravičiarske postoje, že naozaj každý by si mal platiť, nevidím, že by sa nejakým spôsobom odstraňovala. Všetko zostane po starom, len tí, ktorí študujú, budú platiť viac, a to podľa mňa nie je v poriadku. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)