V. Veteška, podpredseda NR SR: (2004-05-25):
M. Abelovský, poslanec: Pán podpredseda, pán minister, kolegyne, kolegovia. Rád využijem svoje právo, ktoré patrí spoločnému spravodajcovi, pretože je to akési posledné slovo pred hlasovaním, aj keď o návrhu zákona nebudeme hlasovať dnes. A rokovací poriadok umožňuje sa vrátiť ešte do rozpravy. Ale predsa len by som chcel poukázať na určité okolnosti. Nehrám sa na proroka, ale keď sa začala táto schôdza, respektíve minulá schôdza, tak som predvídal, že tento zákon bude jeden z najkontroverznejších zákonov, ktoré sa budú na tomto jarnom zasadnutí Národnej rady prerokúvať. Samozrejme, že nechcem ani robiť advokáta pani poslankyni Zmajkovičovej, ale pokiaľ hovorila o principiálnosti, tak asi mala na mysli to, že tento zákon, tak, ako ho vláda predložila do Národnej rady, od samého začiatku nebol principiálny. Veď nakoniec treba si uvedomiť, že do druhého čítania prešiel len jedným hlasom poslancov Národnej rady. Samozrejme, preto, že je kontroverzný, a práve preto bolo úlohou predkladateľa nájsť také objektívne kritériá, aby sa aspoň väčšina z nás, bez rozdielu, či sme z opozície alebo z koalície, mohla s ním stotožniť. Ale tento zákon, keď bol predložený, už vtedy opustil všetky princípy, ktoré sú merateľné alebo pomenovateľné tak, aby sme s pokojným svedomím mohli za jednotlivé sídla týchto súdov zahlasovať. Neobstojí tvrdenie, že akosi bolo už dopredu viac-menej predvídateľné a že pán minister chcel, alebo mohol ustúpiť vo dvoch krajských súdoch. Pôvodné návrhy, pokiaľ sa nám dostávali do rúk, nakoniec ani o krajských súdoch nehovorili. Hovorili o vyšších súdoch, čo bola primeraná argumentácia, a nižšie súdy sa mali nazývať obvodné súdy, teda nemali určitým spôsobom pokrývať administratívno-územné členenie Slovenska. To opustila, teda vládny návrh už opustil a už hovorí o krajských a okresných súdoch. Hoci vieme, že okrem krajských súdov nebudú celkom administratívne členenie dodržiavať. Ale to tiež nie je podstatné. Podstatné je, že tento zákon si dal za úlohu, ktorá vyplýva aj z vládneho programu, zabezpečiť urýchlenie súdneho konania. Ak ste si podrobne prečítali odôvodnenie, práve na týchto malých súdoch, ktoré existujú, je konanie najrýchlejšie. Je to paradox. Áno, na týchto súdoch je konanie najrýchlejšie, to znamená, tým občanom, ktorí majú to šťastie, že žijú v takomto regióne, sa ich oprávnená žiadosť a teda aj ústavné právo na rozhodnutie v primeranej lehote, môžu sa dovolať spravodlivosti. Obávam sa, že keď tieto malé súdy budú zrušené, aj tí občania, ktorí žijú v týchto okresoch, už budú zase potrestaní tým, že toto právo si nebudú môcť včas uplatniť. Teda zrušenie, z tých súdov, z hľadiska argumentácie predkladateľa - otázka špecializácie, otázka odborného a dôsledného rozhodovania vo veci celkom neobstojí. Evidentne nie je samospasiteľná táto zásada. Tým viac, že sám predkladateľ ju už opúšťa hneď pri podaní návrhu. Veď už je platný a pánom prezidentom republiky podpísaný zákon o Špeciálnom súde a prokuratúre, ktorý sa sám o sebe z tejto štruktúry, ktorá je, samozrejme, veľmi potrebná a sa za ňu prihováram, aby okresné súdy boli súdy prvého stupňa, krajské odvolacie a Najvyšší súd, aby sa stal súdom dovolacím a zjednocujúcim. Ale práve vláda Slovenskej republiky plniac vládny program predložila parlamentu a parlament schválil zákon o Špeciálnom súde a prokuratúre, kde Špeciálny súd je na úrovni krajského súdu a o odvolaní bude rozhodovať Najvyšší súd ako súd odvolací. Aj ďalší materiál, ktorý nám bol z ministerstva postúpený, a to je otázka správneho súdnictva, naznačuje, že veľká časť týchto súdov bude pokračovať v tejto, pri tomto územnom, teda pri tomto členení, ktoré je dodnes, to znamená, že ako súdy prvého stupňa minimálne tri až štyri roky budú pôsobiť ako súdy prvého stupňa krajské súdy a Najvyšší súd bude ako súd odvolací. Či sa to zmení o tri roky, vieme my dnes predvídať? Asi ťažko. Samozrejme, že tu akosi rozhodujeme o súdoch, ale zároveň rozhodujeme aj o prokurátoroch. Spýtal sa niekto tu aj prítomného generálneho prokurátora, aký má na toto názor? Že sa dostal prakticky len do vleku toho, že Národná rada schváli sídla okresných súdov a tým prakticky zo zákona aj sídla okresných prokuratúr? Aké budú finančné náklady na prokuratúry. Aj pri týchto pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhoch, s ktorými súhlasí vládna koalícia, to znamená so zriadením alebo s ponechaním okresného súdu, ja neviem, v Ružomberku, vo Svidníku, alebo v Kežmarku. Ja proti tomu nič nemám, ale je teda na mieste takáto otázka? Koľko to bude stáť republiku, keď sa zrušia prokuratúry, budú sa musieť presťahovať na väčšie prokuratúry a tie tam, prípadne z niektorých sa budú musieť vysťahovať. Rozhodujeme aj o tom. Samozrejme, o to je väčšia naša zodpovednosť. Máme teda dostatok informácií? Teda je tu principiálne, zlé východiská, pri podaní už vlastného návrhu zákona. Toto, čo sa tu stalo, že sme sa museli vrátiť druhýkrát do druhého čítania, je už len následok, následok toho, že, samozrejme, každý z nás niekde žije a chce zabezpečiť určitý komfort v tom územno-právnom členení, ktorý teda je, a kde, samozrejme, získal aj pre politickú stranu, za ktorú vstúpil do parlamentu, najviac hlasov. Toto je úplne legitímne a v tomto sa nemôžme deliť na koalíciu a opozíciu, pretože by sme nehovorili asi pravdu. Ja si myslím, že - a práve preto a som to povedal aj pri prvom čítaní a vám to chcem znova pripomenúť -, že tu okrem ministerstva spravodlivosti všetky stavovské organizácie zahraničné a domáce kritizovali tento spôsob navrhnutia súdnej správy. Preto aj môj návrh bol v prvom čítaní vrátiť predkladateľovi tento zákon na dopracovanie. Zdôrazňujem, unisono všetkých odborných a stavovských organizácií. To nasvedčuje tomu, že asi niečo pri tomto návrhu zákona nie je v poriadku. Minimálne s návrhom ministerstva spravodlivosti sa nestotožnili. Organizácie, chcem najmä poukázať na Združenie sudcov Slovenska, ktoré bolo akýmsi priekopníkom presadzovania súdnej reformy v minulom volebnom období aj na začiatku toho, a nestačí tvrdenie pána ministra, že on ho za to kritizoval. Toto stanovisko sa nezmenilo. Toto stanovisko prezentoval aj na ústavnoprávnom výbore prítomný podpredseda Najvyššieho súdu. Rovnako je tu rozhodnutie Súdnej rady ako ústavného orgánu zriadeného podľa ústavy, ktorá nám prostredníctvom jej zákonného oprávnenia tlmočila svoje výhrady k tejto súdnej reforme. Takže ak súdna reforma má spočívať v tom, že budú zachované všetky krajské súdy a prakticky zaniknú podľa zatiaľ ešte neschváleného, ale navrhovaného pozmeňujúceho a doplňujúceho návrhu siedmich okresných súdov, tak potom nejde o reformu. Potom ide už len o akúsi zotrvačnosť a urobenie si čiarky vo výsledkoch plnenia vládneho programu. Predsa nemôže byť akosi, ak teda má byť účel zákona urýchlenie súdneho konania, ak na trase 15 km budú existovať popri sebe dva okresné súdy. To, myslím, že neexistuje skoro ani v Bratislave, hoci Bratislava je hlavné mesto Slovenskej republiky. Rovnako potom nemôže existovať, ak na ceste prvej triedy, z veľkej časti autostrády, budú existovať tri okresné súdy. Aká je to potom principiálnosť, aký je to potom zástoj pre to, že týmto zákonom sa má zreformovať určite naše boľavé a nefungujúce súdnictvo. Takže ja navrhujem a ja teda hovorím za seba, že pri hlasovaní o zákone ako o celku, ak neprejdú pozmeňujúce a doplňujúce návrhy, prípadne pán minister sa nerozhodne ináč, nebudem môcť za tento návrh zákona hlasovať. Ďakujem. (Potlesk.)