L. Miklós, poslanec: (2008-10-30):
Preto by som chcel tieto otázky objasniť, lebo v poslednom čase, nakoniec aj v tvojom vystúpení, pán minister, si sa dotkol tých problémov ochrany prírody a ako ma všetci poznáte, tak mojím absolútnym želaním je tieto rôzne a často veľmi protichodné názory osvetliť aj z druhej strany a nakoniec výsledkom by mohlo byť, keď sme už takto dobrí kamaráti, aj možno nejaké zbližovanie sa dvoch názorov. Predovšetkým by som chcel povedať, že Zelená správa je ako zvyčajne a ako tradične na dobrej úrovni. Vidno, že je za tým dobré odborné zázemie, je tam určite Národné lesnícke centrum, kolegov poznáme, je to naozaj dobre spravené, a preto je mi aj trošku ľúto, že stále sa tam opakuje to, čo už niekoľko rokov kritizujem, aby sa zbytočne, to sú niekedy len vety, niekedy deklarácie, aby sa tam také veci neobjavovali. Takže skúsim také základné postuláty. V Zelenej správe sa veľmi výrazne podčiarkuje ekologizácia lesného hospodárstva, čo mimoriadne významne kvitujem. Teda som rád, že je to tak. Je to tak ako z veľkej knihy trvalo udržateľného rozvoja. Hovorí sa tu o záväzku plniť Akčný plán Európskej únie v oblasti lesného hospodárstva, kde základným cieľom je podporovať a zlepšovať trvalo udržateľné hospodárenie, ich multifunkčnú rolu, zlepšiť koherentnosť a tak ďalej, nebudem čítať. Ale prvé dva strategické ciele a priority slovenskej lesníckej politiky sú sformulované veľmi ekologicky. Prvý strategický cieľ je podpora ekologického obhospodarovania lesov a druhý je zlepšovanie ochrany životného prostredia. Tu by sme mohli povedať, že dobre, tak to už lepšie ani nemôže byť, ale skutočne by som chcel veriť, že v tomto smere pôjde lesné hospodárstvo. Druhé kvitovanie, čo môžem predniesť, je, čo je už trošku ďalej, čo nasvedčuje tomu, že sa to v niektorých prípadoch snáď naozaj myslí vážne s tým trvalo udržateľným rozvojom, sú zmeny v spôsobe hospodárenia, najmä tým, že sa mení rozsah holorubov a plánovaný podiel podrastov vo výbere účelového hospodárskeho spôsobu sa zvýšil a jemnejší spôsob obhospodarovania aj lesníci považujú za významný princíp k prírode blízkeho hospodárenia lesov. Toto je fajn. Ale napriek tomu, pán minister, kolegovia, ja si myslím, že stále je tam ešte 128,5 % holorubov, no ale sú osobitného určenia, kde väčšinou sú to lesy ako z osobitného určenia z hľadiska titulu ochrany prírody, 28 % to je jedna tretina, sú ešte stále holoruby. Takže kvitujem znižovanie, ale ešte sa mi zdá, že by to mohlo ísť nižšie. O hospodárskom výsledku všeobecne. Pozrite sa, viete dobre, ja som tiež z vidieka, som z Gemera, kde bolo veľa lesníkov a mnohí sa živili lesom, mimoriadne ma mrzí, že poklesol podiel na HDP na 0,46 %. Neteší nás, že sa toto stalo napriek zvýšenému objemu ťažby. Možno nad týmto by sme mali spoločne porozmýšľať, čo by sme mohli urobiť pre to, aby sa tento hrdý lesnícky stav mohol aj na tieto čísla pozerať trošku s väčšou hrdosťou. O ťažbe. Tu by som chcel „vypichnúť“ jednu zásadnú vec a to je podiel náhodných ťažieb z celkovej ťažby. No tu sa už nachádzajú také určité pichliače, ktoré, by som povedal, nenapomáhajú láske medzi ochrancami a lesníkmi, pretože sám viac-menej hovorí, že väčšia časť náhodných ťažieb je preto a zvyšuje sa, lebo je ochrana prírody. No, ja by som mal návrh. Náhodné ťažby, keďže sa opakujú každý rok a každý rok sa o niečo zvyšujú, by sme mohli už zabudnúť na to, že sú náhodné. Náhodný je možno výskyt, ale aj to vieme vo veľkej miere predpovedať, kde asi bude náhodná ťažba, kde asi padne les, ktorý nie je v pôvodnom LHP  zapísaný v decéniu a mohli by sme sa potom trochu s tým vysporiadať, že nebudeme každý rok písať, že aha, zasa máme neplánované ťažby a ešte navyše neplánované ťažby. No a navyše by som bol veľmi rád, keby sme nepripisovali náhodné ťažby na vrub ochrancov prírody. A v tejto súvislosti mi, pán minister, aj ty, aj ty, Tibor, pán spravodajca, dovoľte vysloviť jeden termín, ktorý určite poznáte a určite budete veriť, že som ho nevymyslel ja. No a je to termín zlatej brouk alebo zlatý chrobák, ktorý, samozrejme, vyslovujú aj naši lesníci, aj Česi.  Viete, o čo ide. No ide predovšetkým o kalamity a o neplánované ťažby. Nebudem to rozoberať. Mnohí to považujú za zlatého brouka, že prišiel. Ďakujem mu, že prišiel. Dobre, len znovu by som podčiarkol, prosím, nezvaľujme všetko na ochranu prírody. Ešte by som z tých čísel vyvodil nejaké závery. Jeden taký globálny ukazovateľ, ktorý sa tu nenachádza. Ak prepočítame hospodársky výsledok lesného hospodárstva na jeden hektár obhospodarovaného lesa, výsledok je priemerne 528 korún na hektár. V prípade štátnych lesov je isté číslo len 122 korún na hektár a v prípade neštátnych lesov je 1 035 korún na hektár. Samozrejme, ja rozumiem tým číslam a za tieto čísla vchádza všetko možné, čo sú náklady, aj tržby z lesného hospodárstva, dokonca aj z lesníctva a je za to možné skryť naozaj aj záťaže z ochrany prírody, aj  mimoriadne náklady, ktoré sú z titulu lykožrúta, a tak ďalej, a tak ďalej. Ale teraz poviem to, čo som povedal vlani, predvlani. Ak naozaj lesné hospodárstvo úprimne považuje chránené územia, teda lesy chránených území za záťaž, na ktoré treba vynakladať osobitné jalové náklady, ktoré neprinášajú tržby, tak prosím vás, nech sa ho zbaví lesné hospodárstvo a nech presunie lesy v chránených územiach na ochranu prírody aspoň v tých najvyšších stupňoch – 4, 5, čo je asi 3 % všetkých lesov, nie je to veľa. Väčšinou sú to naozaj také polohy, kde ani lesné hospodárstvo nemá záujem ťažiť, ale vykazujú sa tieto hektáre. Aké pozitívne následky to bude mať? Niektoré sú bezbolestné, niektoré možno budú bolieť. Nebude sa musieť vykazovať v rôznych hospodárskych ukazovateľoch táto výmera, prestanú spory o tom, či sa vydala načas výnimka. Prestanú sa aj sťažnosti na ochranu prírody za pomalý postup. Hospodársky význam – nebude treba platiť rôzne druhy kompenzácií z titulu ekologizácie alebo z titulu ochrany prírody. To už môže niekoho bolieť, keď niekto počíta na kompenzáciu. Však nakoniec sme hovorili o pôdohospodárstve, že nemali by sme sa zamerať na to, aby čakal niekto kompenzáciu za to, že nič nerobí. To isté si myslím, že by malo platiť aj na lesné hospodárstvo. Takže, keď štát by neplatil kompenzáciu, možno by to už niekoho mrzelo, aj keď by nemusela na tom lese nič robiť. No a nakoniec netreba ani dotácie. To, čo sa teraz vyžaduje, dokonca vláda odsúhlasila, čo v tomto momente nekritizujem, nech je dotácia, lebo je nejaký stav v tomto momente, ale do budúcnosti by nebolo treba dotácie. To už tiež môže niekoho bolieť, kto podniká na dotáciách. No, takže, samozrejme, ochrana prírody bude musieť niesť všetky povinnosti vyplývajúce z vlastníctva a zo zákonov. Ak je lesné hospodárstvo proti tomuto riešeniu, nehovorím dnes ani zajtra, ani pozajtra, ale v krátkodobom priemete, tak to vzbudzuje vo mne určité pochybnosti o úprimnosti v tom, že ochrana prírody je pre lesné hospodárstvo záťaž. Netreba sa pritom vyhovárať ani na odbornosť, však na ochrane prírody pracuje množstvo tvojich spolužiakov, Tibor, a množstvo lesníkov. No v prípade neštátnych lesov v chránených územiach navrhujem čo najskôr tieto lesy vykúpiť do vlastníctva štátnej ochrany prírody. Tvrdím to aj v zrkadle toho, že pred chvíľou som hovoril, že pri hospodárskom výsledku priemerne 528 korún na hektár na to, kde sú aj práve tieto jalové výdavky na hektáre chránených území, je štát ochotný vyplatiť z rôznych európskych zdrojov, teraz sú tam tri alebo štyri možnosti, 1 400,- až 1 800,- korún na hektár ročne. Tak prečo by sme to radšej nevykúpili za nejaký zlomok ročného štátneho rozpočtu? Tiež to nepôjde z roka na rok, ale odhadom za 2 až 3 miliardy korún v tých najprísnejších chránených územiach v neštátnych lesoch by sa to dalo asi zrealizovať. Ekologický záver z tejto časti by som mal, urobme to a nevyhovárajme sa už viac na záťaže z ochrany prírody. Ďalej, celospoločenské funkcie lesa a deklarované ciele. Tu to všetci spolu deklarujeme, všetci spolu deklarujeme tie isté ciele a nakoniec sa pohádame. Nie ja s vami dvomi, ale vonku v teréne tie hádky prešľahli do vysokého stupňa až po pána premiéra, až po parlamentný výbor. Proste tá animozita tu existuje. No čo tu môže byť základom pre túto animozitu? Predovšetkým asi rôzny výklad, to je objektívna vec. Rôzne vykladáme, čo je to trvalo udržateľný rozvoj. Pre mňa trvalo udržateľný rozvoj celkom iste nie je trvalo udržateľné hospodárenie, ani nie trvalo udržateľný rast. To sú iné pojmy, ale  teraz nemáme čas na teoretizovanie. Potom možno rôzny výklad toho, aký je naozajstný výklad aj antropocentrický, praktický význam chránených území, aj hospodársky. Rozdiel je asi predsa len v záujmoch. A tu by som mohol povedať a toto nehovorím teraz ani kriticky, ani pejoratívne, ale tak akože záujmy existujú. Treba povedať, že ochrana prírody je nehospodársky rezort. On hospodárske záujmy jednoducho nemá. Niekedy je to na škodu, pretože nevie precítiť hospodársky záujem tej druhej strany, čo môže byť tiež niekedy na škodu, že nevie tým spôsobom dobre argumentovať svoje záujmy a zamieta, absolútne zamieta hospodárske záujmy iných subjektov. Ale zase je možné povedať, že ochrana prírody nemá hospodárske záujmy. Lesné hospodárstvo, samozrejme, má hospodárske záujmy, však je hospodárstvo. Na tom nič nie je zlé, len to treba povedať, že tento nehospodársky a hospodársky záujem – práve tu je asi to vlnobitie, tu je asi tá zrážka záujmov, ktoré potom spôsobujú tú animozitu napriek tomu, že všetci vieme to isté. Ty si sa z ekológie učil to isté čo ja. Učili sme sa to isté, vieme, ako rastie les, ako rastie kukurica a predsa môžeme mať na  to iný názor. No ešte mi dovoľte, teraz mám taký maličký pichliačik. Poznamenávam pritom, že hospodársky výsledok lesného hospodárstva, teda hospodársky záujem sa vyčísľuje na 0,46 % HDP a živí asi len 12 tisíc ľudí, ale ochrana prírody teoreticky vplýva na všetkých obyvateľov štátu. Ale veľmi rád poznamenávam to, čo v tejto Zelenej správe nie je, ale vo vlaňajšej bolo, že celkový význam lesného hospodárstva, vrátane celospoločenských mimoprodukčných funkcií je 5-, 6-krát toľko – a to podpisujem a myslím si, že možno ešte aj viacej – a tým pádom by sme mohli byť omnoho spokojnejší, ale nenechajme teda zabíjať to šesťkrát väčšie, tú šesťkrát väčšiu produkciu jednou pätinou alebo jednou šestinou produkcie. Radšej to vyvážme. Niečo tu vynechám, lebo asi všetko nemôžeme prebrať. Ale chcel by som povedať predsa len to, čo je veľmi výrazné v Zelenej správe o rôznom chápaní zmyslu vyhraničené chránené územia. No lesné ekosystémy sú naozaj dominantným ekosystémom chránených území a naozaj najviac chránených území je vyčlenených tam, kde sú prírode blízke alebo takzvané pôvodné ekosystémy. Ale vôbec nie je pravda to, že len takéto ekosystémy môžu byť zavedené do chránených území. To vôbec nie, vôbec nie. Predstavte si Žitný ostrov. Na Žitnom ostrove sú vyčlenené ekosystémy nie preto, že je to pôvodný les, ale preto, že to má hromadu iných ekologických funkcií. Ba dokonca niekedy je dôležitejší, povedzme, agátový rad, agát sut (so smiechom) ako akýkoľvek, by som povedal, absolútne prirodzený ekosystém, ktorý ani nie je. Čiže tu by sme sa mali zhodnúť na tom, že vôbec nejde o to, že do chránených území sa vyčleňuje nejaký ekosystém preto, že je prirodzený, ale z hľadiska celkovej ekologickej stability, celkového ekologického významu. Konkrétne v Tatrách nikdy objektom ochrany prírody neboli smrekové monokultúry predsa, ale celý vysokohorský ekosystém, ktorý je originálnym aj s tým, že raz tá smreková monokultúra padne prirodzeným spôsobom a na mieste toho padnutého lesa raz vyrastie ekologický stabilný mnohovrstevný, mnohofunkčný a diverzný les. Čiže tu by som chcel povedať len to, aby sme sa dohodli na tom, že to nie je to podstatné. A preto si myslím, že také tvrdenie, že do chalúh sú zahrnuté aj zmenené ekosystémy, v ktorých nie je obnova pôvodnej biodiverzity reálna. Čo by, samozrejme, že je. Také tvrdenie je neodborné. Alebo keď sa hovorí, že do bezzásahovej zóny sa zahrňujú a teraz citujem, „bez ohľadu na to, či to stav ekosystému umožňuje“. To je laické. Samozrejme, že každý ekosystém umožňuje bezzásahovosť. Toto je relatívne dôležitá vec, pretože to sú také filozofické základy potom do celého systému. A teraz o šlágri, teda o podkôrnom hmyze. To je šláger doby a vďačná zbraň z jednej aj z druhej strany. Moje argumenty sú realitou, treba sa zamyslieť nad ich interpretáciou. Celkom iste realitou je, rozsah napadnutia lesných porastov podkôrnym hmyzom je značný. Ale určite treba kategoricky zamietnuť tvrdenie, že väčšina rezervácií je zdrojom šírenia podkôrneho hmyzu. Dokonca treba povedať, že v niektorých práve naopak, povedzme, okolo fišovej zóny z hospodárskych lesov preniká podkôrny hmyz do chránených území. Územie s najväčším stupňom obmedzenia presahuje len necelé 2 % výmery, čiže to sú malé lokality, relatívne, až na výnimky, a tieto sú kľúčové pre zachovanie biodiverzity z hľadiska ochrany prírody. Takže, tu by som veľmi prosil a toto som sformuloval... (Hlas v pléne.) Po 19.00 hodine? No dobre. Sformuloval aj do... Tak možno to ukončíme niekedy inokedy. Toto chcem sformulovať, teda som sformuloval aj do návrhu uznesenia, že treba konkretizovať, keď už chceme o tomto hovoriť, konkretizovať, ktoré bezzásahové chránené územia a v akom rozsahu sú napadnuté. Lebo povedať, že desiatky a stovky hektárov, je veľmi nekonkrétne. Aký je to podiel z objemu nespracovaného napadnutého lesa, treba vyčísliť aj plochy, nielen objemy, pre ochranu prírody sú plochy dôležitejšie ako objemy. K akým obmedzeniam, v akom rozsahu a na akej výmere dochádza, v akom zmysle výmera chalúh prevyšuje aktuálne ekonomické možnosti Slovenska? Keď to neskonkretizujeme, musím povedať, že potom sú to len demagogické tvrdenia. No, mám tu, samozrejme, povedané, prečo je to tak, ako je. Samozrejme, všetci vieme, že problém lykožrúta a problém smreka nie je slovenský, ale je celoeurópsky, možno celosvetový a nespôsobili tie problémy ochranári, ale spôsobili to monokultúry. Monokultúry nevysadzovali ochranári. Ale my nekritizujeme, že pred 80. rokmi bola taká doba, že vysádzali monokultúry. Len zas apelujem na to, aby sa nezvaľovalo, že príčinou lykožrútovej kalamity je ochrana, sú ochranári. Odborníci ekológovia tvrdia, že lykožrúta  nezastavíme, nedá sa zastaviť. Môžeme trošku spomaliť na určitej ploche, kým to vyťažíme, ale nezastavíme. Pôjde ďalej, však na to máme už niekoľko storočné skúsenosti, lykožrút je tu, aj bude, kým tu budú smrekové monokultúry a kým tu smrek vôbec bude. A rozsah bude závisieť od toho, aké budú, či budú, alebo nebudú monokultúry, môže k tomu, samozrejme, prispieť aj klimatická zmena a tak ďalej, a tak ďalej. Len zase by som podčiarkol, že by sme nemali viniť z lykožrútovej kalamity ochranárov. Podľa mňa riešenie je také, že to, čo má padnúť, nech padne v chránených územiach prirodzeným spôsobom, v hospodárskych lesoch normálne ťažbou a nechajme potom narásť prirodzený les. Situácia na Slovensku je preto ešte horšia ako možno v okolitých krajinách, lebo máme 5-krát vyššie zastúpenie smreka v lesných porastoch, ako zodpovedá prirodzenému zastúpeniu, takže to je ešte problém. Ešte by som chcel podotknúť, že podkôrnikova kalamita sa nachádza na celom území Slovenska, nielen v oblasti Vysokých Tatier a nielen v okolí chránených území. Však preto by som chcel, aby sa vyčíslili práve tieto aspekty. Veď celá, prakticky celá flišová oblasť Kysuce, Javorníky, Magura, Levočské vrchy, ale aj vnútorné Karpaty, Kozí chrbát, Branisko, Balecké vrchy a ďalšie sú napadnuté. Dokonca v Nízkych Tatrách, kde žiadne obmedzenia ochrany prírody neexistujú, je rozšírený lykožrút. Dokonca aj proti tomu protestujem, že sa hovorí, že Tichá, Kôprová dolina je najkritickejšia, lebo to je povedané tiež v Zelenej správe. Nie je to pravda. V rámci štátnych lesov TANAP-u v Tichej a Kôprovej doline je 2,5-krát menší úhyn stromov ako na ostatných častiach štátnych lesov TANAP-u. Však je tam vyschnutých 160 hektárov a nech vyschne, nech vyschne. A ešte o dynamike šírenia podkôrneho hmyzu. Mnohí ekológovia tvrdia, že tak ako všetky takéto kalamity majú istý časový priebeh, pri lykožrútoch je to 5 – 7 rokov. V tomto roku sme práve na vrchole a predpokladá sa, že bude táto kalamita klesať. Takže ešte posledné, čo by som chcel podčiarknuť, to sú ciele a opatrenia. Je to v Zelenej správe. Vláda schválila správu i potrebu finančných prostriedkov na zabránenie zhoršovania zdravotného stavu lesných porastov. Okrem toho dala za úlohu obom ministrom novelizovať zákon o ochrane prírody s dôrazom na udržanie a zvyšovanie odolnosti lesov, ich ekologickej stability a odstránenia následkov spôsobených škodlivými činiteľmi. No, zase z ekologického pohľadu sa obávam, že nie novela zákona tomu pomôže. O uvoľňovanie obmedzení na chránených územiach určite nie, ani zvyšovanie dotácií nevytvorí šancu na udržanie zvyšovania odolnosti lesov a ich ekologickej stability. Teraz by som povedal jednu veľmi, veľmi vážnu vec, o čom som presvedčený. Takú obrovskú šancu zbaviť sa monokultúr smreka, voči ktorému majú výhrady všetci lesníci, snáď na Slovensku sme nikdy nemali ako teraz. Len by sme sa mali naozaj pozrieť do seba, zahodiť samoľúbosť a povedať, chceme, alebo nechceme, aby na Slovensku naozaj postupne sa zmenila 5-násobne väčšia plocha smrekových monokultúr, ako sú prirodzené možnosti rozšírenia, alebo nie. Keď áno, ja nemám nič proti tomu, že bude ešte väčší výrub monokultúr lesa, len to nechajme potom na prirodzený vývoj. Toto je, vážení kolegovia, viac-menej môj ekologický príspevok k Zelenej správe. Verím, že ste to nepovažovali ani za nepriateľské, ani za nikoho urážajúce. A teraz by som chcel predložiť návrh uznesenia. Aha, nechal som to hore. Predkladám návrh na doplnenie uznesenia Národnej rady Slovenskej republiky k správe o lesnom hospodárstve Slovenskej republiky, kde už máme jedno uznesenie, berie na vedomie, čiže navrhujem, aby to bol bod A a bod B – „žiada vládu SR o tabuľkové a mapové spracovanie údajov o stave napadnutia lesov podkôrnym hmyzom s osobitným zreteľom na tieto otázky, ktoré je bezzásahové chránené územia a v akom rozsahu sú napadnuté podkôrnym hmyzom a aký je to podiel z celkovej plochy a objemu nespracovaného napadnutého lesa; - k akým konkrétnym obmedzeniam, v akom rozsahu a na akej výmere dochádza v jednotlivých stupňoch ochrany prírody podľa jednotlivých chránených území.“ Vážený pán minister, nemusíš sa ani ty obávať, ani minister Chrbet tu nie je, toto som ja, keď som požiadal mojich, tak vedeli urobiť behom 2 – 3 hodín. Takže nie je to veľká robota a budete vidieť, že je to pár desiatok prípadov a tým by sme sa mohli potom nejako vyrovnať aj s otázkami. Veľmi sa ospravedlňujem, že som vás zdržal, najmä preto, že vieme, o čo ide ešte dnes. Ďakujem pekne za pozornosť.