Sulík, Richard, poslanec NR SR (2012-09-18):
Ďakujem pekne za slovo. Dobrý deň, dámy a páni, zdravím pána ministra a zdravím aj pána Jarjabka, ktorý teda ešte v reakcii na predpredrečníka sa domáhal odbornej debaty. Neviem teda, čo je na tom odborné, tu vyťahovať nejaké nesúvisiace veci. Ja sa teda posnažím naozaj len uviesť argumenty. A dúfam teda, že aj pán Jarjabek to ocení. No dovoľte mi úvodom povedať, aký je rozdiel medzi daňou a poplatkom a ako to teda vníma ekonomická teória. Daň je platba, ktorá je, po prvé, bez priamej protihodnoty, ktorá je vynútená a ktorá je všeobecná, povedzme, daň z príjmu. Poplatok má svoju protihodnotu, povedzme, poplatok za vystavenie cestovného pasu. Nie je vynútený ten občan platiť tento poplatok dobrovoľne vtedy, keď to speje k záveru, že chce cestovný pas a že mu to za tie peniaze stojí. A tá platba za ten poplatok nie je všeobecná, ale konkrétna za vystavenie pasu. Toto hovorí teória a podľa tohto si môžeme teraz skúsiť predstaviť, čo sú koncesionárske poplatky. Koncesionárske poplatky, a to najmä po posledných zmenách, ktoré teda robil ešte pán minister Maďarič v prvej vláde Roberta Fica, sú daňou, preto, lebo koncesionárske poplatky musí platiť aj ten, kto televíziu, STV teda, nepozerá, kto žiadnu televíziu nepozerá, kto dokonca ani televíziu nevlastní. V podstate musí koncesionárske poplatky platiť každý, lebo fakticky každý má elektrickú prípojku. A toto je jasný dôkaz, že koncesionárske poplatky sú daňou. No na to, aby štát vyberal dane, má vytvorenú celkom slušnú infraštruktúru, máme daňové zákony, máme daňové priznania, máme daňové úrady, máme vyšetrovateľov pre daňové úniky a tak ďalej. Toto všetko koncesionárske poplatky nemajú alebo majú len obmedzene. Teraz, verejné statky, predpokladám, o tom niet pochybností, že verejnoprávna televízia je verejný statok, financujeme cez dane, súdnictvo, políciu, školstvo, čokoľvek. Nemáme extra poplatok na prokurátora, iný poplatok na základné školstvo a podobne. Máme jedny všeobecné dane, daň z príjmu, daň z pridanej hodnoty, spotrebné dane. A z tohto jedného balíka, ktorý vzniká solidárne, vyslovene solidárne, a to tak, že čím viac niekto zarába, tým viac platí daní, financujeme verejnoprospešné, respektíve verejné statky, na ktorých sa spoločnosť zhodne, že ich chce mať ako verejné statky. Financovanie verejných statkov je vynútené, je solidárne, to znamená, kto viac zarába, tak jednoducho viac daní platí, a je všeobecné; ja keď platím daň z príjmu, tak štát mi nepovie, že táto časť pôjde na školstvo, táto časť pôjde na diaľnice, skrátka, platím daň z príjmu, ako jednu sumu a z nej sa platia podľa potreby verejné statky. Takto by to malo byť aj pri verejnom statku menom verejnoprávna televízia. No ale my tu máme extra výber, ktorý stojí, bolo to už povedané, 3 mil. eur. Ale to nie sú jediné náklady. Veľké množstvo ľudí sa vyhýba plateniu koncesionárskych poplatkov. Je to oveľa jednoduchšie, ako sa vyhýbať plateniu daní. A štát, respektíve v tomto prípade tá organizácia, ktorá je za to zodpovedná, zďaleka nemá to množstvo nástrojov na to, aby vedela efektívne a v primeranom rozsahu tieto poplatky vybrať. Čiže ten extra výber koncesionárskych poplatkov stojí viac ako 3 mil. eur. Tri milióny sú len náklady s ním spojené. Ale je tam tá ďalšia škoda, ktorá vzniká tým, že tieto peniaze sa nevyberú. No pred chvíľkou som teda uviedol, že koncesionárske poplatky sú daňou. Akou sú daňou? Daňová teória pozná tri základné dane, keď sa bavíme o zdanení príjmov. Po prvé je to progresívna daň. To je tá daň, ktorú veľmi obľubujú ľavicové strany. Progresívna daň znamená, čím viac zarábam, tým väčšie percento dane platím, nielen teda celkovo, ale práve z tej poslednej zarobenej koruny. Čiže v progresívnej dani stúpa takzvané marginálne zdanenie. Takže tých bohatých poriadne skasneme, aby sme mohli dávať chudobným. Potom existuje rovná daň. To je to, čo ešte máme chvíľu na Slovensku, to je to, keď marginálne zdanenie sa nemení, keď je pre všetkých rovnaké v našej krajine, je to 19 %, jedno, či má niekto nízky príjem alebo vysoký, vždy platí 19 %. Ale to neznamená, že platia všetci rovnakú daň. Kto má príjem 1 000, platí 190, kto má príjem 10 000, platí 1900, čiže desaťkrát viac. Ja preto tvrdím, že práve rovná daň je tá spravodlivá. Ale beriem, že toto je vec ideológie, vec pohľadu na svet. Ľavicové strany, socialistické strany sa dívajú na to tak, že tým bohatým treba viac zobrať ako len ten rovnaký diel. V poriadku, toto je práve zraz tých ideológií a volič rozhodne, čo práve chce mať. No ale aká je daň menom koncesionársky poplatok? Je to takzvaná daň na hlavu. Táto daň je s odstupom najnespravodlivejšia preto, lebo každý jeden daňovník bez ohľadu na to, koľko zarába, musí platiť rovnako. A to je 4,67 eura? (Reakcia z pléna.) Áno, 4,64 eura, mesačne 150 korún. A ja sa pamätám ešte na rok 2008, keď ešte SaS neexistovala a už som bol obvinený pánom Jarjabkom v jednej televíznej diskusii, že to robíme len preto, lebo zakladáme stranu. To je opäť taký vecný argument úplne a sa pamätám na pána Jarjabka, ako vtedy povedal: „Ale, prosím vás, čo tu vyťahujete, že je to 140 korún mesačne? Veď to je len nejakých 4,50 denne.“ Toto bol argument, niečo podobné. Samozrejme, bol to argument nesprávny preto, lebo nejde o to, či to sú štyri koruny denne alebo 4,64 eura mesačne. Ide o to, že platia to úplne všetci rovnako. Ten, kto žije z minimálnej mzdy, platí tých istých 4,60 eura ako ten, kto má príjem, povedzme, ako poslanec, ktorý má príjem celkový v čistom do 3 000 eur. Toto je tá hrubá nespravodlivosť. Nie je to žiaden poplatok, ako som už povedal, my si tu nekupujeme službu, toto nie je situácia, že za chlieb nech zaplatí každý rovnako, toto je, že dostávame verejný statok bez ohľadu na to, kto a v akom rozsahu ho využíva, na ten statok musia platiť všetci, a to, čo je mimoriadne nespravodlivé, všetci rovnako. A prekvapuje ma, pán minister, že práve vy zastávate tento postup, vy, čo ste ministrom vlády, ktorá o sebe hovorí, že je sociálna vláda, nepochybne ste ministrom ľavicovej vlády, že vám toto nevadí, že zavádzate alebo teda idete opäť oživiť daň na hlavu. Daň na hlavu je tak nespravodlivá, že ja pravičiar odmietam daň na hlavu, lebo si nemyslím, že ten, kto má nízky príjem, by mal platiť tých istých 4,60 eura ako ten, kto má vysoký príjem na dani za verejný statok. To by bolo, ako keby sme napríklad povedali, že základné školstvo vyrátame, koľko to stojí, povedzme, že stojí to 1 000 eur ročne na žiaka a povieme daňovníkovi, že tak každý budete platiť 300 eur ročne a mňa nezaujíma, kto koľko zarába. Toto je ten najväčší problém. Koncesionárske poplatky sú daňou na hlavu a to je najnespravodlivejšia daň vôbec. Táto daň na hlavu nerobí nielen rozdiely v príjmoch, absolútnych, ale napríklad ani v regiónoch. Keď si zoberiem sústružníka v Bratislave, ten zarába viac ako sústružník v Stropkove, preto sústružník v Bratislave platí vyššiu daň ako sústružník v Stropkove, a preto by bolo spravodlivé, aj tie koncesionárske poplatky, keď už teda sa na tom zhodneme, že musíme mať tie poplatky, a teda tú verejnoprávnu televíziu a je to verejný statok a chceme ho financovať, aby každý platil podľa svojho príjmu. No a potom je tu ešte jeden ďalší problém, viac politický, a to, že koncesionárske poplatky sa nevalorizujú. Zakaždým treba prísť, či už pred parlament, pokiaľ sú zapísané priamo v zákone, alebo musí padnúť nejaké rozhodnutie vlády, pokiaľ je to nejaká neviem vyhláška alebo nejaká nižšia norma, ako ich ideme upraviť. A tá suma, ktorú momentálne máme, sa opäť niekoľko rokov nevalorizovala, možno sú to štyri roky. (Reakcia z pléna.) Je to desať rokov. Keby to bolo naviazané na štátny rozpočet a platila by sa teda nepriamo slovenská verejnoprávna televízia a rozhlas z daňových príjmov, tak tam je tá valorizácia automaticky každý jeden rok. A tu je to zakaždým veľký politický súboj. A potom sa nemusíme čudovať, že Slovenská televízia je v čase, to znamená, je pokračujúcim časom stále viac podfinancovaná. Na záver by som chcel ešte reagovať na vystúpenie pána ministra. Som to nespravil vo faktickej poznámke, keďže som vedel, že budem aj ja rečniť. Po prvé, vravíte, pán minister, že koncesia, to je úhrada za službu. Ale úhrada za službu znamená, že najprv tú službu ja musím dostať. Ale ja napríklad nemám doma televíziu. A aj keď som televíziu ešte mal, tak som Slovenskú televíziu nepozeral. A vy ma nútite si kúpiť niečo, čo ja vôbec nepoužívam. Čiže toto nie je úhrada za službu, toto je daň. Som ochotný akceptovať, že máme verejný statok, lebo to musíme mať od domácej tvorby po vysielanie pre menšiny, v poriadku, na to som ochotný prispieť, tak ako som ochotný prispieť na iné statky, ktoré nevyužívam, ale mám veľký problém s tým, aby ja som platil úhradu za službu, ktorú nechcem a ktorú ani nepoužívam. Ďalej vravíte, že poplatok je adresný preto, lebo dôchodcovia majú mať tú polovicu a ťažko postihnutí nemajú mať poplatok vôbec. Ale, viete, to máte dva-tri prípady, keď poviete dôchodcovia a sociálne prípady platia polovicu a ťažko postihnutí neplatia nič. Ale medzi tým máte obrovské množstvo situácií, ktoré... (Hlas z pléna.) Prosím? No veď to sú tie sociálne prípady. (Hlas v sále.) Tak domácnosti. (Reakcia z pléna.) No veď, áno, tak som to aj ja vravel. Ale máte len tri prípady, tak som to aj vravel, že máte dôchodcov a sociálne prípady, to sú tie vaše domácnosti v hmotnej núdzi, tak platia tú polovicu tieto dve skupiny ľudí, a potom máme tretiu skupinu ľudí, to sú tí zdravotne ťažko postihnutí, ktorí potom neplatia nič. To máte len tri skupiny, ale tých skupín sú tisíce. Napríklad vôbec nerozlišujete to, keď niekto pracuje za minimálnu mzdu a má nula detí a keď niekto pracuje za minimálnu mzdu a má štyri deti. Ten človek je v rádovo horšej situácii. A tam kľudne môže aj tých 4,60 eura, ktoré sa tu v podstate do určitej miery snažíte bagatelizovať, hrať rolu. A preto tá adresnosť je len nejaký náčrt, ale ďaleko vyššia adresnosť je práveže daň z príjmu, lebo napríklad kto robí za minimálnu mzdu, neplatí vôbec žiadnu daň z príjmu, logicky by neplatil ani žiadne koncesionárske poplatky. A to je solidárne financovanie, že peniaze na financovanie verejných statkov zoberieme len tým, ktorí ich majú. No a na záver by som chcel spomenúť tú vašu výčitku, že teda sme to naschvál spravili, aby sme vám tento problém zanechali. Výborný príklad je dôchodkový vek, ktorý sa začne zvyšovať alebo bude zvýšený od roku 2017, len s tým rozdielom, že tu je to vo vašich rukách, kedy to bude, keďže máme vládu jednej strany, zatiaľ čo pri tých koncesionárskych poplatkoch, a tam teda dávam za pravdu pánovi Jarjabkovi, samozrejme, že sme sa dostali do stretu s ministrom financií, ktorý stráži kasu, do toho sa dostanete zrejme aj vy pri iných veciach, ale tam to nebola jedna strana, my sme sa snažili zrušenie koncesionárskych poplatkov preto, lebo sú nespravodlivé a nesprávne, uzákoniť čím skôr, no tak vydalo to práve takto. Ale dôchodkový vek je, pán minister, len a len v rukách vládnej strany SMER a zvýšený bude aj tak od roku 2017. Veľmi pekne ďakujem za pozornosť.