B. Bugár, podpredseda NR SR: (2005-03-17):
Pán poslanec Maxon, predseda výboru pre pôdohospodárstvo, nech sa páči, ako prvý môžete vystúpiť v rozprave k tomuto bodu. M. Maxon, poslanec: Ďakujem pekne za slovo. Vážený pán podpredseda Národnej rady, vážený pán podpredseda vlády a minister financií, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, moje vystúpenie sčasti budem venovať, pretože mi to rokovací poriadok umožňuje, aj na reakciu na môjho predchádzajúceho predrečníka pána poslanca Ondriaša. Dovoľte mi však začať inou oblasťou a to je problém, a nechcem teda ísť do konfrontácie, ale to je problém, pán podpredseda vlády a minister financií, ak ho máme komplexne riešiť, tak – ktorý by tu mal odznieť a trošku ma mrzí, že sa nikdy nehovorí o tom, prečo bolo nevyhnutné podstúpiť reštrukturalizáciu Československej obchodnej banky a vtedy, podotýkam, bez ohľadu na to, aké finančné náklady na túto reštrukturalizáciu budú, Československá obchodná banka bola jedinou bankou v tom čase, ktorá mala platobný styk so zahraničím. Pri delení Česko-slovenskej republiky, pokiaľ by sme si dovolili ten luxus, že by sme to neboli riešili alebo nezačali to riešiť takým spôsobom, ako sme začali, tak platobný styk so zahraničím v Slovenskej republike by skolaboval. A ja, samozrejme, nejdem a ani to nie je možné vyčísľovať tie ekonomické dosahy, ktoré by to mohlo mať, ale som presvedčený, že v konečnom dôsledku by to možno v každom prípade prevýšilo tie náklady, ktoré Slovenská republika v súvislosti so sporom na základe rozhodnutia vo Washingtone uskutočnila. Takže tým chcem povedať, že ak predstaviteľom rezortov, ak predstaviteľom, ktorí v tom čase o tom rozhodovali, vytýkame, že niektoré veci mali byť dôslednejšie, presnejšie a tak, tak súčasne im treba povedať, a to sa týka, ak konkrétne budem menovať, pána ministra Tótha, že to bolo jediné riešenie a toto riešenie v tom čase zachránilo niekoľko miliárd slovenských korún a zachránilo predovšetkým platobný styk podnikateľského sektora so zahraničím. A myslím si, že to bola absolútna priorita k 1. januáru 1993. Takže to som považoval za mimoriadne potrebné povedať na pléne Národnej rady, že to nebola žiadna ambícia reštrukturalizovať banku, ktorá z hľadiska významu nič neznamená, a vkladať do toho peniaze daňových poplatníkov, bola to absolútne nevyhnutná vec z hľadiska zachovania platobného styku so zahraničím v roku 1992, resp. 1993. Ak by som mal čiastočne zareagovať, samozrejme, tá reakcia bude veľmi všeobecná, lebo pán poslanec Ondriaš sa opäť veľmi zodpovedne pripravil na svoje vystúpenie a predpokladám, že uznesenie nad t), u) atď. sme tu ešte ani na pôde Národnej rady Slovenskej republiky nemali. Prosím, pán poslanec Ondriaš, neberte to ako nezdvorilosť a nejakú snahu, aby sme boli v permanentnom spore. Ale ak som hovoril, aké boli dôvody na konsolidáciu, tak mi dovoľte, aby som povedal aj príčiny. A tie príčiny sú Technopol – socialisticky riadený, Slovart – socialisticky riadený, Poľnopo, š. p. – socialisticky riadený. Vážený pán poslanec, to boli podniky zahraničného obchodu, ktoré rozhodujúcou mierou prispeli, že tam tie klasifikované aktíva boli. To je ten náš permanentný spor, ktorý naozaj nemá asi kto rozhodnúť, lebo nie je veľmi z vašej strany ochota počúvať. My sme sa nerozhodli míňať peniaze daňových poplatníkov, my sme boli nútení riešiť dôsledky riadenia tých podnikov a tie klasifikované aktíva tam boli a ich pôvod je pred rokom 1998. Na to sú relevantné dôkazy a boli súčasťou tej dokumentácie, keď sa k realizačným zmluvám na reštrukturalizáciu pristupovalo. Dovoľte mi však skonštatovať ešte jednu pre mňa veľmi dôležitú vec a to je otázka záruky Českej republiky poskytnutá Československou obchodnou bankou. Ja som preskočil skoro 8 rokov. Tá zmluva je tu v dokumente uvedená, bola podpísaná 25. júna 1988 s Českou republikou, 1998, pardon, ďakujem, a je to zmluva o riešení určitých otázok súvisiacich so stabilizáciou súvahy Československej obchodnej banky. Myslím si, že aj tu bol istý priestor na diskusiu, pretože do zmluvného vzťahu pristúpil subjekt mimozmluvnej dohody so slovenskou stranou, a myslím si, že táto zmluva s Českou republikou potom v tom konečnom dôsledku zohrala pomerne dôležitú úlohu. Táto zmluva sa ľudovo nazýva alebo, pardon, slangovo nazýva stabilizačná zmluva a ona zásadným spôsobom menila a dopĺňala predchádzajúcu zmluvu medzi vtedy Slovenskou republikou, Českou republikou voči Slovenskej inkasnej Slovenskej republiky, neviem presne z ktorého roku. Ale ešte raz upozorňujem, táto zmluva zásadným spôsobom menila tie podmienky stabilizácie a menila ich bez účasti Slovenskej republiky. Ešte raz teda upozorňujem, udialo sa to v roku 1990 – 1998. Opäť nebudem teda rozoberať potom celý ten procesný postup, ale ak som hovoril príčiny, prečo k tej stabilizácii a reštrukturalizácii muselo dôjsť a že ten pôvod je naozaj ešte pred rokom 1998 práve u tých PZO-čiek, ktoré boli riadené tak, ako boli riadené, tak súčasne však musím konštatovať, že na základe tých krokov, ktoré sa uskutočnili v roku 1992 až 1993, v Slovenskej republike sa vytvoril priestor, aby mohla príslušný podiel, ktorý vlastnila v Československej obchodnej banke, privatizovať. A výnos z tej privatizácie bol 17 mld. Sk. Ešte raz podotýkam, ak by sa v roku 1992 až 1993 nespravili tie kroky, ktoré sa spravili, aj keď môžem pripustiť, že sa možno viac malo prihliadať na možné budúce riziká, ale tie súviseli s porfóliom, ktoré v tej reštrukturalizácii bolo, tak Slovenská republika by nikdy nemohla získať 17 mld. Sk z privatizácie podielu Československej obchodnej banky. Veľmi nerád narábam s nejakými hypotetickými číslami, ale, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, ak by sme boli schopní vyčísliť škody, ktoré by Slovenská republika utrpela, ak by Československá obchodná banka skrachovala, a to som zabudol povedať, podľa vtedy platných právnych predpisov, pokiaľ by sa k reštrukturalizácii nepristúpilo, tak Československá obchodná banka podľa vtedy platných zákonov by nevyhnutne musela ísť do konkurzu. Ak by sme hypoteticky dokázali vyčísliť škody, ktoré by sa tým spôsobili, ak si k tomu pripočítame 17-miliardový výnos z privatizácie Československej obchodnej banky, tak by sme potom mohli naozaj hypoteticky uvažovať o tom, koľko z toho musia daňoví poplatníci Slovenskej republiky zaplatiť, alebo celkom hypoteticky by sme mohli uvažovať, koľko sme daňovým poplatníkom Slovenskej republiky zachránili aj napriek tým dôsledkom, ktoré súvisia s tým sporom vo Washingtone. Ale, dámy a páni, aby som nerozprával len hypoteticky, dotknem sa ešte jedného vecného problému. Uvedomujem si, že dnes už tým nič nevyriešime a záležitosť, o ktorej hovoríme, má také finančné parametre, aké sme hovorili. Ale nie celkom jasne a zrozumiteľne sa hovorí, že predmetom sporu nie je reštrukturalizácia, predmetom sporu nie je reštrukturalizačná zmluva a nakoniec predmetom sporu ani nie je to pristúpenie Českej republiky vo vzťahu k Československej obchodnej banke aj vo vzťahu k subjektu pôsobiacemu na Slovensku, to znamená Slovenskej inkasnej, ale podľa môjho názoru základným meritom toho sporu je úverová zmluva o refinancovaní postúpených pohľadávok. A tam som teda presvedčený, že je to vnútorné presvedčenie, ja nie som predstaviteľom arbitrážneho súdu, to nie je celkom presný názov, vo Washingtone, takže nemôžem rozhodovať, ale som presvedčený, že v tejto veci Washington rozhodne nebol príslušný. A nebol príslušný preto, že v úverovej zmluve sa hovorí: „Úverový vzťah vzniknutý z tejto zmluvy sa riadi platnými právnymi predpismi Slovenskej republiky, ak z tejto zmluvy nevyplýva inak.“ No a z tejto zmluvy nevyplynulo inak a predmetom sporu bola predovšetkým úverová zmluva o refinancovaní postúpených pohľadávok, lebo táto úverová zmluva sa stala zdrojom sporu a Slovenská republika túto úverovú zmluvu v konečnom dôsledku potom neplnila tak, ako plniť mala. Ale, dámy a páni, naozaj by som vedel povedať ešte aj podrobnosti, ktoré robilo ministerstvo financií v roku 1998, čo sa týka tohto sporu, ale v podstate som chcel povedať niečo iné. Chcel som zdôrazniť to, že reštrukturalizácia tejto banky bola nevyhnutná. Ak by sa to nebolo stalo, tak by Slovenská republika utrpela nevyčísliteľné škody. A súčasne som chcel zdôrazniť, že ak by sa tie kroky neboli uskutočnili, tak z privatizácie podielu Československej obchodnej banky by sme nemohli získať 17 mld. Sk, tak ako sme získali. Ďakujem pekne za pozornosť.