B. Bugár, podpredseda NR SR: (2004-03-10):
J. Banáš, poslanec: Ďakujem pekne. Pán podpredseda, vážený pán minister, kolegyne, kolegovia. No ja som chcel začať vážne, ale nedá mi, aby som nepokračoval v tomto úsmevnom tóne. Ja chcem kolegovi Ondriašovi povedať príbeh, ktorý sa stal môjmu susedovi ešte za starého režimu. Bol hrozne žiarlivý a prišiel domov skôr zo služobnej cesty, prepáčte, a „vymákol“ manželku v posteli so susedom a spustil strašný krik a reve na manželku: „Tak počúvajte, vy tu blbnete a zatiaľ majú v búde pred barákom pomaranče.“ (Smiech.) Ja by som chcel začať moje krátke vystúpenie z pohľadu najmä dvoch delegácií, ktoré mám tu česť viesť pri PZ NATO, pri PZ Rade Európy. Chcem povedať, že výhodou zahraničnej politiky je, že je konsenzuálna, to znamená, na rozdiel od ostatných politík sa na nej väčšinou dohodnú aj koaličné, aj opozičné strany. To je jej veľká výhoda, iste tí mnohí kolegovia, s ktorými mám tu česť byť v spomínaných delegáciách, mi dajú za pravdu, že dokonca i to správanie sa poslancov, pokiaľ sme vonku, tak ako by stieralo tie koaličné, opozičné rozdiely a všetci spoločne zastupujeme Slovenskú republiku. Ja chcem povedať na margo materiálu, ktorý predložilo ministerstvo zahraničia, že to je veľmi dobrý konsenzuálny materiál. Veľmi oceňujem aj to, že v porovnaní s minulým rokom, pán minister, bol materiál predložený podstatne skôr, a oceňujem aj ten váš prísľub, čo sa týka vízie na budúce roky, tak budeme o týchto materiáloch hovoriť v závere predchádzajúceho roka. Dovoľte mi povedať zopár poznámok k nášmu vstupu do NATO, Únie v tom zmysle, ako boli spomínané aj v správe. Ja chcem jednoznačne povedať, že v kontexte globalizácie Slovenská republika i tak nemá žiadnu inú možnosť, ako sa do tohto procesu zapojiť či z pohľadu bezpečnostného, alebo hospodárskeho. Možno, že použijem taký sarkazmus, povedal to tuším Theodore Rooswelt svojho času, „It is better to serve in heaven, than to reigu in hell“.  Je lepšie slúžiť v nebi, ako byť pánom v pekle. Je to možno trošku prehnané, ale ja si naozaj neviem predstaviť, že by Slovenská republika ostala mimo hlavných prúdov, ktorými dnes Európa ide, ktorá sa stáva vážnym globálnym hráčom. Je tu agenda Lisabon 2010 a všetci máme ambíciu, aby sme i my tou našou troškou prispeli k tomu, aby sa Európa stala najkonkurencieschopnejšou jednotkou v rámci sveta. Kladiem si otázku, ako môže Slovensko prispieť k stabilite v Európe, ako môže prispieť k tomu stabilnému alebo bezpečnostnému trojuholníku stability Francúzsko, Nemecko a ja doň zahŕňam aj Rusko. Sme malý slovanský národ, ktorý na rozdiel povedzme od našich poľských susedov nikdy nebol v histórii z vlastnej vôle v konflikte s našimi susedmi. Nazdávam sa, že toto môže byť jedna veľmi veľká a cenná devíza, pretože naša najmä energetická napojenosť na Rusko a Ukrajinu je známa, sú to elementy našej hospodárskej politiky, ktoré jednoducho musíme brať na zreteľ, a Slovenská republika, i keď bude, samozrejme, rešpektovať záväzky z budúceho členstva v NATO a v Únii, bude musieť mať na zreteli pozitívny, dobrý susedský vzťah s Ukrajinou aj s Ruskom. Čiže si myslím, že by sme tu mohli zohrať istú úlohu takého interpreta, a mám taký pocit, že naša diplomacia už aj týmto smerom ide. Pokiaľ môžem ešte povedať pár slov k tomu, čo naznačil pán minister, že bude v závere mája v Bratislave Parlamentné zhromaždenie NATO. Ja chcem aj túto príležitosť využiť, aby som zdôraznil, že to bude najväčšia politická akcia od vzniku Slovenskej republiky. Vieme, že PZ NATO má nejakých 314 členov zo 45 krajín, ale keď zarátame, že príde i administratívny, technický, spoločenský sprievod, už do dnešného dňa máme prihlásených asi 540 ľudí. Takže viete si predstaviť, čo to bude znamenať z hľadiska organizačného a bezpečnostného. Mal som tú česť pred krátkym časom v Bruseli hovoriť aj s generálnym tajomníkom NATO s pánom Jaapom de Hoopom Schefferom, ktorý sa teší na Bratislavu. Informoval ma, že hovoril veľmi často s pánom ministrom a že pokiaľ sa nič mimoriadneho nestane, tak pán generálny tajomník na PZ NATO určite príde. Môžem vám s radosťou povedať, že i po našej prezentácii vlani na PZ NATO v Orlande sme, dovolím si tvrdiť, vzbudili záujem o Slovensko a mnohí významní európski poslanci, senátori, americkí kongresmani sa na Bratislavu tešia. Moju krátku časť o NATO by som len chcel uzavrieť tým,  čo aj materiál  spomína. Týka sa to takisto centrály NATO, ale aj jednotlivých členských, ale aj prístupových krajín. Nazdávam sa, že treba zintenzívniť to, čomu hovoríme verejná diplomacia, pretože priznajme si, že stále tu ešte zotrvávajú reminiscencie z toho minulého, že NATO je náš nejaký imperialistický nepriateľ a je potrebné, aby sme najmä tej staršej a strednej generácii priblížili NATO i z tej stránky, že to je hlavný garant bezpečnosti a stability. Pokiaľ ide o náš vstup do Európskej únie, samozrejme, to sú témy, ktoré by mohli zabrať celý seminár, ale ja chcem zdôrazniť niekoľko momentov. Napriek tomu, že v materiáli sa hovorí o tom, že sa bude posilňovať po vstupe úloha ministerstva zahraničia, ja mám skôr pocit, že sa bude relativizovať, pretože európska politika sa stane našou vnútornou politikou. Stále viac rezortov, stále viac inštitúcií štátnej, verejnej správy, regiónov sa proste bude nieže zapájať, ale budú vťahovaní prirodzeným spôsobom do európskych procesov. Chcem v tejto súvislosti položiť jednu veľmi vážnu otázku. Myslím si, že ju naznačil aj pán kolega Ďaďo, že akí vlastne budeme v tej Európe? Akú úlohu tam budeme hrať? Chcem opakovane povedať to, čo som už niekoľkokrát aj na pôde Národnej rady zdôraznil, všetko bude záležať na ľuďoch. Ak budeme mať kvalitných ľudí či v administratíve, či v parlamente, som hlboko presvedčený, že Slovenská republika napriek svojej relatívnej malosti bude dôstojne zastúpená. Tu mi nedá, nemajte mi za zlé, nechcem pôsobiť ako permanentný kritik, ale nedá mi nepripomenúť spôsob výberu niektorých strán za europoslancov. Mám informáciu od ostatných kolegov z iných krajín, ktoré pristupujú, že tieto krajiny podrobili generálnemu testu odbornosti aj kvality všetkých, ktorí boli navrhovaní. Tí, ktorí prešli, na základe toho si potom politické strany zostavovali svoje poradia. Ja mám troška smútok v duši, že mám dojem, že Slovenská republika poňala voľbu do Európskeho parlamentu skôr ako takú prvoligovú súťaž vo futbale, a nie ako otázku reprezentačného mužstva. Pevne verím, že sa nenaplnia tie obavy, ktoré aj vyslovili niektorí europoslanci, keď som sa s nimi zhováral, že tí poslanci, ktorí prídu zo Slovenska, tak budú reprezentovať nielen svoju krajinu, ale svoje frakcie  a svoje kluby nie veľmi presvedčivým spôsobom. Chcem povedať, máme tu čerstvú skúsenosť výberu našich administratívnych pracovníkov. Hrdili sme sa ešte pred troma mesiacmi, že zo Slovenska sa prihlásilo, respektíve prešlo našimi vnútornými testmi najviac mladých ľudí a po prísnom výbere v Bruseli sa ukázalo, že vlastne tie kvalitatívne kritériá neboli až také náročné. V tejto súvislosti jednoznačne zdôrazňujeme, ak niečo potrebujeme preto, aby sme úspešne obstáli v Európe, je to vzdelanie. Ja sa tak usmievam vždy, keď vidím, je to, samozrejme, pochopiteľné, keď vidím našich ľudí, ktorí majú nejaké heslá, transparenty, že chceme prácu. Ja hovorím, že vtedy už bude Slovensko ďaleko, keď budú mať heslá, chceme vzdelanie. Pretože i prístup alebo vstup povedzme firiem ako Citroen, Peugeot alebo Hyundai na Slovensko vnímam najmä v tom kontexte, a to ma veľmi teší, že sa v tých lokalitách posilňuje vzdelanie na strednej a na vysokoškolskej úrovni. Ja sa chcem ešte tak nejako rétoricky zamyslieť i nad tým, že kto budú, alebo aké sú úvahy ministerstva zahraničia, kto budú naši spojenci? Je to možno otázka nenáležitá, ale už teraz sa objavujú, a už sme tu o tom diskutovali, úvahy o nejakej dvojrýchlostnej Európe, úvahy o nejakej „Kerneurópe“, úvahy o nejakej Európe posilnenej spolupráce, možno aj tieto pojmy by sa mohli lepšie vydefinovať, ale nerobme si ilúzie, bude to 25 krajín a v rámci týchto 25 krajín, aj keď, samozrejme, budú jednotné politiky a tak ďalej, predsa len si vždy budú niektoré krajiny bližšie. Ja stále hovorím tú tézu, že by sme mali mať niekoľko silných krajín, ktoré budú takpovediac minimálne so Slovenskom sympatizovať. Dovoľte mi v závere jednu poznámku k tomu, čo už tu tiež bolo nastolené, a to je otázka prezentácie Slovenska v zahraničí. Ešte keď som svojho času v Rakúsku absolvoval jeden taký marketingový kurz a tí, čo robia marketing, vedia, čo je to „Unique Special Product“, to je proste istá vlastnosť, istý produkt, ktorý daná firma alebo daná krajina, to je jedno, ktorá je pre danú firmu alebo pre danú krajinu typická. Ja som veľmi uvítal, aj v tej správe zmienku o tom, že je vážna úvaha, to je moja otázka na vás, pán minister, aby sa aktivoval výbor vlády na prezentáciu Slovenska v zahraničí. Ja sa nazdávam, že je najvyšší čas, aby sme takúto inštitúciu so všetkou zodpovednosťou spustili. Tí, čo cestujeme a vidíme, ako je Slovensko vnímané, musíme otvorene povedať, že, žiaľ, naša reputácia neoprávnene nie je veľmi pozitívna. Ja si mnohokrát robím taký súkromný prieskum a pýtam sa kolegov z iných krajín, čo viete o Slovensku. To, že si nás permanentne pletú so Slovinskom, nad tým sa už pomaly ani nevzrušujeme. Ale skutočne treba povedať, že ak o nás niečo vedia, tak je to prevažne hokej. Možno niektorí vedia o opere, ale najviac o nás vedia, bohužiaľ, vďaka tomu, že máme na východnom Slovensku Rómov. Myslím si, že aj túto tému by sme mohli veľmi kultivovane a zrozumiteľne interpretovať. Nazdávam sa, že na Slovensku máme celý rad iných vecí, ktoré sú v kultúre. Ja neviem,  koľko Slovákov vie, že Bratislava je jediné hlavné mesto v celej Európe, ktoré leží nielen na hranici troch krajín, ale na hranici troch kultúr. A toto je napríklad taký fenomén, ktorý dokážeme, alebo by sme mali dokázať lepšie predať. Priatelia, dovoľte mi na záver opäť zdôrazniť, lebo si myslím, že iná cesta nie je, aby sme všetci spoločne pracovali na tom, aby sme mali kvalitných, vzdelaných, duchovne silných ľudí, pretože som presvedčený, že nie je také dôležité, aby bývali malé duše vo veľkých príbytkoch, ale dôležitejšie je, aby bývali veľké duše trebárs v malých príbytkoch. Želám slovenskej diplomacii do budúceho obdobia veľa úspechov a pevne verím, že spolupráca s Národnou radou bude pokračovať veľmi úspešne. Ďakujem.