A. Slafkovský, poslanec: (2009-12-02):
Je to návrh zákona, ktorý bol pripravený v kolektíve spolupracovníkov, ktorí sa už dlhší čas zaoberajú samosprávami. A problémy, ktoré sa objavili nielen v poslednom čase, ale už aj dávnejšie, viedli nás k tomu a mňa osobne, aby som sa týmto zákonom viacej zaoberal. Dal som si urobiť k tomu štúdiu parlamentného inštitútu. Z tejto štúdie vyšli zaujímavé skutočnosti, a to napr. to, že Slovensko spolu ešte so Švédskom a Maďarskom sú tri krajiny z osemnástich, ktoré boli sledované, ktoré nemajú žiadnu reguláciu výšky volebných výdajov, ani povinnosť predkladať zdroje, odkiaľ do týchto jednotlivých kampaní zdroje prichádzali. Vo svete sa týmto zákonom zaoberali už veľmi dávno, prvý seriózny zákon bol prijatý už v roku 1867 v Spojených štátoch, ktorý limitoval výdaje na volebnú kampaň do Kongresu. A poslednú úpravu prijali v roku 2002 tzv. Bipartisan Campaign Reform Act, ktorý bol prijatý na podklade návrhu tak demokratov, ako aj republikánov. Bol to spoločný návrh zákona, ktorým sa upravujú volebné výšky výdajov. Podobná úprava platí vo Francúzsku od roku 1988, v Rumunsku od roku 2005. Takže vo svete je táto problematika upravená pomerne dobre a na Slovensku je najvyšší čas, aby sme aj my mali nejaké takéto ustanovenie. O tom, kam sa až vyšplhali náklady na predvolebné kampane, môžem uviesť napr. to, že z neoficiálnych zdrojov, keď sa robili doplňovacie voľby vo voľbách v Dunajskej Strede, viem, že údajne náklady na voľby v Dunajskej Strede sa rovnali celým nákladom na eurokampaň v rámci SMK. Takéto náklady, to nie je nič špeciálne. Podobne to bolo určite aj v Liptovskom Mikuláši alebo v Banskej Bystrici. Ale odkedy sa náklady vyšplhali do takýchto výšok? Je to predovšetkým odvtedy, odkedy boli samosprávy posilnené svojimi kompetenciami a dostali významné kompetencie v oblasti správy všeobecnej aj zároveň boli posilnené ich rozpočty, a to, či na samosprávnej alebo na krajskej úrovni, na jednej aj druhej úrovni, sú dnes tie sumy, o ktorých samosprávne orgány, rozhodujú, pomerne vysoké. A je potrebné, aby o nich rozhodovali ľudia, ktorí nie sú nikomu zaviazaní za to, že sa stali poslancami, starostami alebo županmi. Preto si myslím, že v návrhu tohto zákona je niekoľko vecí, ktoré sú veľmi dôležité. A cieľom je predovšetkým dosiahnuť to, aby sme mohli mať na úrovni samospráv slobodných ľudí, ktorí nie sú nikomu nič dlžní pri výkone svojho mandátu. Dovoľte mi teraz niekoľko takých konkrétnejších informácií, čo tento zákon obsahuje, lebo taká tá všeobecná rozprava môže byť veľmi dlhá a nechcem zachádzať do zbytočných ďalších detailov. Chcem uviesť, že návrh zákona mení dĺžku kampane. Považuje za kampaň všetko to, čo sa deje v prospech volieb už 180 dní pred voľbami, a končí kampaň len 12 hodín pred voľbami. Na kampaň môžu prispievať len fyzické osoby, na kampaň nesmú prispievať právnické osoby. Ide predovšetkým o to, aby tá výška tých príspevkov bola naozaj striedma a bolo aj konkrétne jasné, kto a komu prispel na kampaň. Výdavky na kampaň sú stanovené podľa počtu voličov v jednotlivom volebnom obvode. Do výdavkov sa započítava suma všetkých výdajov, ktoré by za normálnych okolností boli oceniteľné peniazmi. Pri výpočte maximálnej prípustnej výšky sa vychádza z počtu voličov v danom obvode a z návrhu zhruba na 2 promile priemernej mesačnej mzdy, čo je dneska zhruba 1,34 eur alebo tých 40 korún, ktoré sa násobia počtom voličov v danom obvode s tým, že ako volebné obvody narastajú, tak sa tam menia koeficienty, tak aby došlo k určitým tým úpravám, pretože niektoré tie výdaje sú opakované, fixné, takže neopakujú sa, pokiaľ prichádza k voľbe vo väčšom volebnom obvode. Ak má volebný obvod viacero kandidátov a je tam aj viacero mandátov, tak strop na jednotlivý mandát sa prepočítava tak, že celkový strop vyrátaný na obvod sa vydelí počtom mandátov. Uvediem príklad. Navrhujem napr. pre mestá, kde je 40 000 voličov, koeficient 0,5, čo znamená, že tu by bol strop pre voľbu primátora vo výške zhruba 800 000 korún, čo je 26 000 eur. Pri volebnom obvode, povedzme, ako je nejaký väčší samosprávny kraj, kde je 750 000 zapísaných voličov, tak tam by bol strop 201 000 eur, čo je 6,5 mil. korún. Do tejto výšky výdavkov sa započítajú všetky služby aj dary ap., ktoré je za normálnych okolností možné oceniť cenou. A zaráta sa ich obvyklá cena, podobne aj rôzne zľavy, každá zľava vyššia ako 20 % sa započítava do nákladov. Všetky prostriedky musia prichádzať len na jeden volebný účet. Každý jeden poslanec alebo kandidát na primátora, starostu musí mať jeden volebný účet, na ktorý musia prichádzať peniaze. Tento účet spravuje si buď sám, alebo cestou stanoveného finančného mandatára. Pokiaľ sú kandidáti pod politickou stranou, tak ten účet vedie politická strana a stanoví na to tiež finančného mandatára. Návrh zákona stanovuje limitovanú výšku na jednotlivý príspevok od jednotlivej osoby na výšku 3 500 eur, čo je strop, ktorý môže jednotlivá fyzická osoba poskytnúť. A každá výška daru vyššia ako 100 eur musí ísť cez účet s povinnou identifikáciou darcu. Čiže žiadne financie, ktoré by putovali v obáločkách alebo v igelitkách, v takomto prípade nie sú prípustné. Všetko, čo by bolo nad tieto sumy, kandidátovi odvedené na jeho účet, samozrejme, nemusí o tom vedieť, že dostal viacej, tak to je potom povinný odviesť do štátneho rozpočtu. Je za to zodpovedný ten jeho finančný mandatár. Ten je povinný byť v obci nad 2 500 voličov vo volebnom obvode. A tento musí komisii pre dohľad nad financovaním volebných kampaní odoslať konečné zúčtovanie kampane najneskoršie do 30 dní po oznámení oficiálnych výsledkov do orgánov samosprávy. Musí to urobiť každý jeden z kandidátov, ktorý získal viac ako 10 % platných hlasov, lebo získanie 10 % platných hlasov je podmienka, bez ktorej nie je možné si uplatňovať potom určitú refundáciu, o ktorej budem hovoriť ďalej. Ďalej, tento zákon ustanovuje povinnosť zverejňovať darcov. Akonáhle začne byť volebná kampaň, to znamená 180 dní predtým, všetky prostriedky, ktoré prídu kandidátovi na účet,  musia byť zverejnené do 15 dní na internetovej stránke obce. A od 90 dní pred otvorením volebných miestností až do 30. dňa po týchto voľbách musia byť vyvesené na úradnej tabuli. Podobne je to pri samosprávnych územných celkoch. Len malé obce, ktoré majú menej ako 500 voličov, nemusia na internetovej stránke zverejňovať mená darcov, ktorí prispeli na kampaň jednotlivým kandidátom v danej obci. Prevádzkovatelia rozhlasového a televízneho vysielania a reklamných plôch majú za povinnosť v komisii pre dohľad poslať informáciu o tom, kto a v akej výške si u nich objednal kampaň a aká bola cena poskytnutej služby, tak aby sa to mohlo potom skontrolovať. Tí všetci, ktorí splnia podmienky, ktoré tento zákon navrhuje ustanoviť, by potom mali možnosť získať náhradu svojich výdajov na kampaň, maximálne do výšky 50 % povoleného stropu. Toto ustanovenie, ktoré, si myslím, je mimoriadne dôležité, umožnilo by totiž kandidátom viesť slobodnú kampaň, pričom nikomu by neboli za prostriedky, ktoré získajú, zaviazaní, boli by slobodní vo svojej kampani a ďalej aj predovšetkým vo svojom rozhodovaní. Čiže ten, kto neprekročí z celkového stropu výdavkov výšku 50 %, by mal nárok na preplatenie zo štátneho rozpočtu. Keď sme to prepočítali na detaily, tak pri voľbách do samosprávnych orgánov miest a obcí nám vyšli náklady aj s prevádzkou komisie pre dohľad zhruba na 6,7 mil. eur, čo je asi 200 mil. korún. Tých 200 mil. korún samosprávy na „slobodných rozhodnutiach“ prehajdákajú rýchlejšie ako za 1 rok. Pre túto krajinu, si myslím, by bolo výhodné, keby takéto nejaké ustanovenie mala. A mala by tým pádom aj slobodných funkcionárov na úrovni samospráv. Nehovorím nič o tom, že by bolo vhodné to rozšíriť možno aj na iné stupne volieb, ale to nebolo predmetom nášho záujmu, resp. rozšíriť ten zákon až na takéto stupne. Vieme, že kandidáti sa môžu uchádzať súbežne o mandát starostu aj poslanca. Ale úhradu nákladov na kampaň si môžu uplatňovať len za jeden mandát, v žiadnom prípade nie za dva mandáty. O tom, či niekto prekročil alebo neprekročil stanovený strop volebných výdajov, ktoré by mu dávali potom možnosť aj sa uchádzať o nejakú náhradu, rozhoduje komisia pre dohľad nad financovaním volebných kampaní. Táto komisia je nezávislá. Vznikala by tak, že by mala 12 členov, ktorí by fungovali 9 rokov, z toho by navrhol dvoch prezident, dvoch vláda, dvoch Národná rada Slovenskej republiky, troch Združenie miest a obcí, jedného Únia miest a obcí a dvoch samosprávne kraje, teda tá osmička, s tým, že žrebovaním by sa určilo, ktorí prví štyria majú svoje volebné obdobie len trojročné, ktorí ho majú šesťročné a ktorí ho majú deväťročné, tak aby sa potom po vyčerpaní týchto svojich období priebežne obnovovali a striedali. Komisia má za povinnosť do šiestich mesiacov od termínu podania výsledkov volieb podať správu, či voľby v súlade so zákonom boli alebo nie. Pokiaľ niekto prekročil tento limit, tak komisia má právo automaticky podať návrh na Ústavný súd na zrušenie volieb. To znamená, že takýto návrh by išiel na základe určitého výpočtu a skontrolovania toho, ako boli doložené náklady. Čiže by v tom nebolo zahrnuté rôzne keby, čo, ako a rôzne pochybnosti, čo bola kampaň alebo nebola kampaň. Proste tým, čo sa dá zarátať finančne a je spočítané a komisiou vyhodnotené, ak sa prekročí strop, tak je dôvod na podanie na Ústavný súd. A Ústavný súd tým pádom môže rýchlo rozhodnúť o tom, či tie voľby sú platné alebo nie sú platné alebo sa budú opakovať. Činnosť komisie by bola zabezpečená z peňazí vlády na základe nižšieho právneho predpisu, ktorý by to upresnil, koľko tam bude prostriedkov. A komisia by mala teda základnú povinnosť do tých 6 mesiacov odo dňa doručenia konečných zúčtovaní podať svoj verdikt. Ak tak neurobí, tak to znamená, že prostriedky boli použité v súlade so zákonom, keď majú tam proste termín, že musia to do určitého termínu ukončiť. No v detailoch tým, ako je komisia zložená, ako funguje, sa nebudem zdržiavať, ja chcem len povedať toľko, že pokiaľ by tento návrh prešiel do druhého čítania, tak ešte bude potrebné urobiť úpravy súvisiacich predpisov. Ale keďže sa veľmi nespolieham na to, že to prejde do druhého čítania, tak zmeny vo volebnom zákone, jednom aj druhom, som nezakomponoval do návrhu, ale som si vedomý, že v prípade postúpenia do druhého čítania by bolo potrebné ich tam uviesť. Takže, vážené dámy a páni, som vďačný za to tým, ktorí ste si toto vypočuli. A pokiaľ sa nájde podpora pre postúpenie do druhého čítania, budem vám vďačný. Ďakujem pekne. (Potlesk.)