R. Fico, poslanec: (2002-11-12):
O programovom vyhlásení vlády budeme hlasovať približne v tých istých dňoch mesiaca, keď sa pred trinástimi rokmi u nás rozhodovalo o zásadnej zmene politických, spoločenských a ekonomických pomerov. Ani tí najväčší pesimisti však v novembri 1989 nemohli predpokladať, že na konci roku 2002, hoci pred bránami Európskej únie a NATO, bude mať podstatná časť obyvateľov Slovenska nižšiu životnú úroveň ako v roku 1989 a že podstatná časť majetku štátu bude v cudzích rukách. Programové vyhlásenie vlády by malo byť súhrnom strategických rozhodnutí vlády na najbližšie štvorročné obdobie. Malo by reagovať nielen na súčasné postavenie Slovenska, na definovanie a odstraňovanie najakútnejších defektov či na podporu vyskúšaných priorít. Programové vyhlásenie by malo byť aj ucelenou štvorročnou súčasťou dlhodobejšieho pohľadu politikov na miesto Slovenska v Európe a vo svete. Na aké Slovensko má vlastne programové vyhlásenie vlády reagovať? Na také, aké ho už piaty rok vykresľujú vládni politici, alebo na skutočnú, každodennú realitu? V Smere sme vždy dávali priestor tvrdej realite, a preto mi dovoľte, aby som v stručnosti charakterizoval, ako dnes vidíme Slovensko a na aké Slovensko by malo programové vyhlásenie reagovať. Slovensko je dnes krajina, ktorá stojí nepripravená na vstup do únie. Do únie, ktorá je veľkým ringom národných ekonomických záujmov a najnovšie aj spoločných záujmov súčasných členských krajín proti nastupujúcich nováčikom. Slovensko nemá veľkú šancu zohrávať v tomto ringu rovnocennú úlohu a stane sa obeťou tých slovenských politikov, ktorí urobili z Európskej únie nedotknuteľnú, posvätnú inštitúciu. Slovensko stojí pred rizikom povstupového šoku, pretože prehnané očakávania neinformovaných ľudí nebudú ani sčasti naplnené a vietor do plachiet dostanú extrémne sily. Slovensko je dnes krajina významne podkapitalizovaná a s nízkou kvalitou priamych zahraničných investícií. Okrem niekoľkých výnimiek sa k nám presunula výroba s nízkou pridanou hodnotou, na ktorú nevedia nájsť západné krajiny pracovnú silu doma. Hovorme o tom, že na Slovensku máme cudzie spoločnosti, ktoré nechávajú našich ľudí vo vysokom tempe pracovať za 7 - 8 000 korún mesačne pri ručnom montovaní káblov, skladaní výrobkov zo súčiastok vyrobených v zahraničí či pri výrobe výkovkov spracovávaných v zahraničí. Žiadajme odpoveď na otázku, ako dlho budú chcieť naši ľudia pracovať za takúto východoeurópsku mzdu pri západných cenách? Žiadajme odpoveď na otázku, čo urobíme, ak tento typ investícií využívajúcich lacnú pracovnú silu odíde z krajiny ďalej na Ukrajinu či do Rumunska, keďže príde tlak na zvyšovanie miezd. Aké alternatívy má pripravené vláda pre ľudí bez kvalifikácie okrem ich zaradenia do sociálnej siete. Slovensko je dnes krajina so zdeformovaným podnikateľským prostredím, neustále zmeny legislatívy, korupcia pri získavaní zákaziek, kedy podnikateľ musí dopredu zaplatiť niekoľko percent z objemu zákazky ako úplatok, aby vôbec zákazku dostal. Či situácia, kedy sa k úverom dostávajú len top klienti, toto všetko významne vplýva na životaschopnosť našej podnikateľskej sféry. Slovensko je krajina bez vlastných presne definovaných hospodárskych priorít. Stále nepoznáme kvalifikovanú odpoveď na otázku, na čo má táto krajina predpoklady, akú úlohu budeme zohrávať po vstupe do Európskej únie. Život neskončí po vstupe do únie a vstup sám osebe nemôže byť strategickým cieľom, pretože členstvo v únii treba využiť ako prostriedok na formovanie vlastného obrazu krajiny, a nie toho, ktorí by radi videli iné krajiny. Slovensko je krajina, ktorá sa nezmyselne zbavuje strategického majetku a kontroly nad ním. Politici tejto vlády trestuhodne vzali Slovensku energetickú a potravinovú bezpečnosť. Budeme dovážať energiu, potraviny. Pokračovaním v privatizácii strategických podnikov zbavia štát opakovateľných príjmov v podobe dividend z obrovských ziskov, ktoré budú mať monopoly po drastickom zvýšení cien. Po plyne a elektrine prichádza na rad útok tejto vlády na lesy ako neuveriteľne cennú surovinu, pretože transformácia lesov štátneho podniku na akciovú spoločnosť nie je ničím iným ako prípravou na privatizáciu. Slovensko je krajina, kde je vzdelanosť nie cťou a výhodou. Nenasledujeme príklad malých vzdelaných krajín, ktoré svoj úspech postavili práve na špičkovom systéme vzdelávania a vysokej profesionalite. Dosiahnutie špičkového vzdelania je motivované iba možnosťou zamestnať sa v zahraničí bez perspektívy návratu domov. Slovensko je krajinou, v ktorej sa neoplatí pracovať, a oplatí sa páchať trestnú činnosť. Veľa ľudí si vyberie možnosť nepracovať, ak za prácu dostane presne toľko alebo menej ako za zotrvanie v sociálnej sieti. Korupcia, provízie, nekontrolované a nezdanené čierne príjmy sú základným zdrojom pri formovaní životného štandardu mnohých ľudí na Slovensku. Legálne zbohatlo na Slovensku len veľmi málo ľudí a len veľmi málo si dokáže zo svojho oficiálneho platu zabezpečiť slušný životný štandard. No a nakoniec, Slovensko je krajina, ktorá starne. Oveľa viac ľudí bude za krátky čas odkázaných na dôchodky. Slovensko je krajina, kde narastá počet detí, ktoré vzhľadom na životný štýl svojich rodičov nemajú veľkú perspektívu a ktoré sa stávajú zdrojom príjmov vlastných rodičov. Vážené dámy a páni, programové vyhlásenie vlády by malo reagovať na takéto Slovensko, a nie na Slovensko vymyslené v hlavách niekoľkých politikov, ktorí dávno stratili zmysel pre realitu. Slovensko potrebuje poriadok, vytváranie nových zdrojov a silnú sociálnu solidaritu, aby zvládlo nielen dedičstvo prevzaté v roku 1989, ale najmä dedičstvo posledných trinásť rokov. Predložené programové vyhlásenie túto ambíciu vôbec nespĺňa. Je iba súhrnom názorov niekoľkých štátnych úradníkov, ktorí dostali za úlohu na jednotlivých ministerstvách pripraviť podklady na vypracovanie programového vyhlásenia. Nie je súčasťou žiadnej dlhodobejšej vízie krajiny, ktorú vláda doteraz nepredložila, hoci disponuje všetkými prostriedkami na splnenie tejto úlohy. Dokonca sa zdá, že klientelizmus bol aj pri zákazke, ktorá prišla z úradu vlády na vypracovanie vízie krajiny do roku 2020, keď v komisii, ktorá rozhodovala o víťazovi tejto súťaže, bola osoba, ktorá bola členom správnej rady víťaznej inštitúcie, ktorá takýto tender vyhrala. Jedno treba vláde uznať. Poučila sa z chýb, z minulosti a do programového vyhlásenia nezaradila konkrétne záväzky, napríklad mieru želateľnej nezamestnanosti v roku 2006, ambície v bytovej politike či pri výstavbe diaľnic. Takto nebude musieť predseda vlády pred skončením volebného obdobia hovoriť o splnení sľubov na 30 alebo 50 %. Programové vyhlásenie je také všeobecné, že už dnes sa dá pri určitom výklade považovať za splnené. Príznačné pre túto vládnu koalíciu, ako to bolo aj v rokoch 1998 až 2002, je to, že absolútne najkonkrétnejšie sú časti programového vyhlásenia týkajúce sa postavenia maďarskej národnostnej menšiny. S predloženým programovým vyhlásením sú spojené ešte dve skutočnosti. Jedna závažná, druhá paradoxná. Pokiaľ ide o závažnú skutočnosť súvisiacu s programovým vyhlásením, tak treba uviesť, že podľa čl. 56 ods. 1 slovenskej ústavy sa hospodárstvo Slovenska zakladá na princípoch sociálne a ekologicky orientovanej trhovej ekonomiky, opakujem, sociálne a ekologicky orientovanej trhovej ekonomiky. Pre takúto definíciu sme sa v roku 1992 pri prijímaní ústavy nerozhodli náhodne, ale bola vyslovením vôle uskutočňovať silnú sociálnu úlohu štátu. Totiž už v roku 1992 bolo zrejmé, že dopady transformácie na obyčajných ľudí budú také významné, že ich schopnosť vysporiadať sa s nimi bude minimálna. Až do septembra 2002 existovala aká-taká snaha realizovať čl. 56 ods. 1 ústavy v praxi. Takto sme vnímali aj celý rad zákonov schválených v roku 2002, niekoľko z nich dokonca bezprostredne pred voľbami. To, že išlo o kolosálny podvod alebo o míny nastavené inej vláde, sme zistili okamžite po voľbách. Dnes je úplne zrejmé, že programové vyhlásenie spolu s návrhom štátneho rozpočtu a súvisiacimi dvadsiatimi dvoma návrhmi zákonov s drastickým zvyšovaním cien všetkého je jasným dôkazom otočenia azimutu vývoja Slovenskej republiky o 180 stupňov. Realizácia programového vyhlásenia v praxi znamená jasný odklon od sociálne orientovanej trhovej ekonomiky. Vzniká otázka, či takého zásadné zmeny v charaktere ekonomiky nevyžadujú aj zmenu slovenskej ústavy, aby ústavný text zodpovedal praktickým krokom vlády. Programovému vyhláseniu vlády by totiž zodpovedal ústavný text, podľa ktorého sa hospodárstvo Slovenska zakladá na princípoch čisto trhovej ekonomiky bez ohľadu na sociálne dopady. Pokiaľ ide o paradoxnú skutočnosť, súvisiacu s programovým vyhlásením, bolo by veľmi dobré, keby takto načrtnutá čisto pravicová orientácia vláda bola dopredu pripravená a odkonzultovaná. Keby sme za zámerom vlády videli niečo viac, obavám sa však, že nič viac hľadať nemožno, pretože vláda len kŕčovito reaguje na svoje vlastné hospodárske „úspechy“ z rokov 1998 až 2002 a ekonomické míny, ktoré si sama nachystala. A jej neschopnosť sa prejavuje v tom, že síce hovorí o pokračovaní v reformách a o reformách, ale v skutočnosti ide len o bohapusté zdražovanie, znižovanie sociálneho štandardu a výpredaj posledného cenného majetku. Ak aj odpustíme pravicovej vláde nepripravenosť na vládnutie, s ktorou sa prezentovala už v roku 1998, na takúto antisociálnu politiku nemá ani len morálne právo. Vážené dámy a páni, politika novej vlády, čo sa odzrkadľuje aj v programovom vyhlásení vlády, je založená na filozofii, podľa ktorej trh vyrieši všetko. Ide o prístup typický pre prelom 19. a 20. storočia. Rád by som členom vlády pripomenul, že je prelom 20. a 21. storočia, keď aj tie najkapitalistickejšie krajiny pripúšťajú určitú mieru aktívnej úlohy štátu v riadení spoločnosti a ekonomiky. Neexistuje žiadna zázračná ruka trhu. Práve naopak. V krajinách, v ktorých je toľko neporiadku a korupcie ako na Slovensku, kombinácia voľného trhu a klientelizmu nevyhnutne vedie k obrovským rozdielom medzi bohatými a chudobnými, a to nehovorím len o ľuďoch. Týka sa to aj regiónov. Slovensko je veľmi malá krajina. Sme v ňom však svedkami obrovských regionálnych rozdielov, kde napríklad v Bratislave dosahujú obyvatelia životnú úroveň Európskej únie a napríklad na východnom Slovensku niektoré okresy zápasia s tridsať- a viacpercentnou nezamestnanosťou. Programové vyhlásenie však neobsahuje žiadne recepty, ako proti takémuto vývoju postupovať. Aj preto môžeme programové vyhlásenie s pokojným svedomím premenovať na dokument s názvom Bohatí budú bohatšími a chudobní budú chudobnejšími. Tragédia programového vyhlásenia v spojení so zdražovaním a reštrikciami je aj v tom, že sociálne najslabší dostávajú dva údery naraz. Ak krajina pristupuje k liberalizácii cien, je bežné, že poskytuje občanom sociálny dáždnik, aby zvyšovanie ako-tak prežili. Naša vláda namiesto sociálneho dáždnika dáva sociálne najslabším najavo, ako si ich váži, prichádza so sociálnymi reštrikciami, teda obmedzovaním existujúceho sociálneho štandardu. Vážené dámy a páni, Smer v porovnaní s pravicovou vládou dlhodobo prezentoval odlišné názory na štát. Práve v období transformácie, kedy sú ľudia najzraniteľnejší a kedy pravicová vláda jeho silu z neznalosti úplne opúšťa, musí byť štát podstatne aktívnejší. Nemáme na mysli byrokratický, ťažkopádny moloch, ale efektívny výkon štátnych funkcií. V prípade účasti vo vláde by sme trvali na zániku polovice okresných úradov už od 1. januára 2003, na zrušení krajských úradov v tom istom termíne a na vytvorení integrovaného modelu verejnej správy na krajskej úrovni. Čo by v praxi znamenalo zlúčenie orgánov VÚC a krajskej štátnej správy. Nerozpakovali by sme sa znížiť ani počet nezamestnaných na ústredných orgánoch štátnej správy minimálne o 20 %, pretože je na nich obrovská prezamestnanosť. Nič podobné vláda napriek predvolebných sľubom neurobila. Jediným výsledkom jej útoku na prebyrokratizovanú štátnu správu je to, že má viac štátnych tajomníkov ako vláda v roku 1998 - 2002. A naviac, nechala regionálnu a miestnu samosprávu, o ktorej toľko hovorí v súvislosti s prenosom kompetencií, bez peňazí. Súčasná vláda teda úlohy štátu opúšťa, ale ponecháva štát v tej istej zbyrokratizovanej podobe. Je to najhoršia kombinácia, aká nás mohla postihnúť. Čo od štátu očakáva v transformačnom období Smer? Najmä to, aby sa ekonomickými pohybmi v rámci globalizácie a transformácie neobmedzila suverenita ľudí a aby sa zahraničnými investíciami orientovanými na menej kvalifikovanú pracovnú silu nezaložila faktická sociálna nerovnosť a aby sa nezastavil proces vytvárania vhodných podmienok pre malé a stredné podnikanie. Štát by si podľa nás mal rovnako v neobmedzenej miere zachovať všetky nástroje menovej a finančnej politiky ako aj kontrolu surovinových, potravinových a energetických zdrojov a zdrojov pitnej vody. Zdá sa, že po ekonomickej vlastizrade, ktorej sa súčasná vládna garnitúra dopustila v rokoch 1998 - 2002 a v ktorej lacným výpredajom strategického majetku chce pokračovať, štát už nikdy nebude môcť takúto dôležitú funkciu plniť. Vážené dámy a páni, v úvode svojho vystúpenia som naznačil niekoľko výziev, na ktoré by malo programové vyhlásenie vlády reagovať. Prvou výzvou je určite reálny vstup Slovenska do Európskej únie v roku 2004, teda v polovici volebného obdobia. Programové vyhlásenie odhaľuje naivnú vieru vlády, že vstup Slovenska do únie vyrieši všetky ťažkosti. Vo vstupe, ktorý je pre vládu konečným cieľom, a nie prostriedkom, vidí vláda svoju vlastnú spásu. V mene vstupu vláda už obetovala energetickú a potravinovú bezpečnosť a ak ju pozorne sledujeme, je schopná urobiť všetko bez ohľadu na katastrofálne dopady na Slovensko v budúcnosti. Vláda takto buď úplne ignoruje, alebo si toho vôbec nie je vedomá, že pri spájaní západného a východného sveta budeme ťahať za kratší koniec a že obava našich západných partnerov z ohrozenia vlastných životných záujmov je silnejšia ako snaha vytvoriť adekvátne podmienky pre kandidátske krajiny. Ak vláda v úvode programového vyhlásenia vyhlasuje, citujem: „Náš program je plánom, aby Slovensko využilo svoju príležitosť a zaujalo v európskom spoločenstve dôstojné, rešpektované a zodpovedné postavenie.“ Koniec citácie. Už dnes musí vedieť, že jej plán je nereálny, pretože podmienky vstupu Slovenska do únie takéto postavenie neumožňuje. Závažnou skutočnosťou je aj to, že programové vyhlásenie hovorí len pár všeobecných fráz o tom, čo bude po vstupe do únie. Je zrejmé, že vláda chce vydať Slovensko napospas európskych štruktúram bez toho, aby dnes mala odvahu odpovedať niečo na otázky týkajúce sa budúcnosti Európskej únie. Z obsahu programového vyhlásenia sa dá vydedukovať, že vláda by súhlasila aj s európskym superštátom, ale možno aj s federáciou či konfederáciou, teda so všetkým alternatívami. Vstup Slovenska do únie bude vzhľadom na nadradenosť legislatívy únie a ďalšie faktory tak závažne ovplyvňovať život na Slovensku, že vývoj od roku 2004 nie je možné odbiť pár všeobecnými frázami! Program vlády Slovenskej republiky na obdobie po vstupe do únie by mal rozsahom predstavovať minimálne polovicu programového vyhlásenia vlády. Iba že by sa vstupom Slovenska do únie pre túto vládu všetko skončilo. Aj tak bol jej volebný úspech založený len na vytváraní nekonečne pozitívneho obrazu vývoja Slovenska po vstupe do tejto inštitúcie. Ak je to tak, uvažujme v záujme čo najväčšej účasti ľudí na voľbách poslancov do Európskeho parlamentu, o spojení týchto volieb s parlamentnými voľbami, pretože v roku 2004 sa začína pre Slovensko úplne nová etapa vývoja. Ak sa v súvislosti s úniou dotýkame zahraničnej politiky, vláda by mala mať odvahu pripustiť, že okrem členských krajín EÚ, NATO a našich susedov existujú aj také krajiny ako napríklad Ruská federácia, Čína či Izrael. Nemeniac nič na základnej zahraničnopolitickej orientácii Slovenska na úniu a NATO treba jasne povedať, že sú tu aj iné krajiny a medzi nimi určite aj tie, ktoré som vymenoval, ktoré vytvárajú obrovské obchodné príležitosti, ktorým by mala zodpovedná administratíva venovať riadnu pozornosť. Druhou výzvou je nedostatok vnútorných zdrojov. Programové vyhlásenie vlády len sucho konštatuje, že vláda podporí prílev investícií, ale akých a ako? Investorom nestačí, že na Slovensku je lacná pracovná sila a že vládu zostavovala SDKÚ. To by tu už v rokoch 1998 - 2002 bol pretlak investícií, k čomu však nedošlo. Ani pozvánka do NATO nemusí byť okamžite certifikátom na masívny vstup investícií, hoci by sme boli všetci veľmi radi. Smer vníma ako základ prílevu kvalitných, nie špekulatívnych investícií, dôveru obchodných partnerov v právny štát a politickú stabilitu. Sme prvá krajina na svete, v ktorej došlo ku skorumpovaniu kapitálového trhu, čo bolo doteraz považované za nemožné. Meno, ktoré si vďaka úrovni korupcie urobila minulá a teda aj súčasná vláda, sa nedá zmyť prázdnymi frázami o boji proti klientelizmu. Politická stabilita na Slovensku je tiež diskutabilná, pretože tesná väčšina a prvé príznaky vydierania v jej vnútri nejdú príliš spolu. Smer má záujem, aby na územie Slovenska vstupovali predovšetkým väčšie investičné celky do oblastí s vyššou pridanou hodnotou. Takíto investori budú vždy vítaní a štát by im mal vytvoriť všetky potrebné podmienky. Treťou vážnou výzvou je stanovenie vlastných, presne definovaných priorít Slovenska, ktoré chceme presadzovať aj po vstupe do únie. Takéto priority sa vyčítať z programového vyhlásenia vlády jednoducho nedajú. Programové vyhlásenie je všeobecnou všehochuťou bez jasného koncepčného smerovania, najmä vo vnútornej hospodárskej politike, Aj Smer bol pripravený na dôsledné šetrenie výdavkov zo štátneho rozpočtu. Súčasne však chcel akumulované zdroje prednostne použiť na niekoľko priorít, a to aj na úkor iných oblastí. Išlo o priority, bez naplnenia ktorých nemá Slovensko šancu na úspech. Prednostne sme mali záujem investovať do vytvorenia skutočného právneho štátu. Ak sa pozrieme na súčasné výdavky, plánované výdavky v rezortoch vnútra, spravodlivosti či prokuratúry, ihneď pochopíme, že v nasledujúcich rokoch nemôže dôjsť k výraznej zmene kvality právneho štátu. Ďalšou prioritou financovanou na úkor iných oblastí by boli diaľnice a podpora presne kvantifikovaného rozsahu bytovej výstavby ako oblasti s významným multiefektom. Pri pohľade do návrhu štátneho rozpočtu a súvisiacich návrhov zákonov hneď pochopíme, ako to bude v nasledujúcich rokoch v týchto oblastiach. Treťou prioritou malo byť poľnohospodárstvo, nielen ako zdroj potravinovej bezpečnosti, ale ako krajinotvorný faktor a faktor významne ovplyvňujúci rozvoj vidieka. Osobitne sa mala pozornosť venovať drevospracujúcemu priemyslu, ktorý môže byť v mnohých oblastiach Slovenska spolu s poľnohospodárstvom a podporou cestovného ruchu jedinou možnosťou na vytvorenie nových pracovných miest. Kto pozná oblasti, akou je napríklad Sobranecko, vie, o čom v tomto okamihu hovorím. Ako to vláda myslí s drevom, dala jasne najavo pri nominácii štátneho tajomníka na ministerstve pôdohospodárstva. A nakoniec, pokiaľ ide o priority, to bola plná podpora vzdelanosti a osobitne projektom spojených s informačnými technológiami, ktoré mohli znamenať šancu pre zamestnávanie našich technických špičiek inak smerujúcich do zahraničia. Len poriadok, výroba a silná sociálna solidarita môžu byť programom pre takú krajinu transformácií, akou je aj Slovensko. Štvrtou dôležitou výzvou pre novú vládu je zmierňovanie dopadov spôsobených tlakom na liberalizáciu cien. Tu sa vláda vyfarbila ako pravicové zoskupenie, ktorému je úplne jedno, ako ľudia zvládnu obrovský cenový šok počnúc 1. januárom 2003. Ukázalo sa, že vláda a ďalšie orgány pristupujú k zvyšovaniu cien bez poznania skutočnej sociálnej sily ľudí. Aj Smer pri príprave na vládnutie musel pripustiť postupnú liberalizáciu cien. Chcel ju však kompenzovať predkladaním programov, ktoré by nielen viedli k zmierneniu dopadov, ale aj k vytváraniu nových pracovných miest. V súvislosti so zvyšovaním cien plynu a elektriny mal Smer takto pripravený celoslovenský program zatepľovania bytov a rodinných domov a program masívneho spracovania odpadového dreva, ktorého je v našich lesoch prebytok. Nič podobné v programovom vyhlásení vlády nenachádzame, pretože vláda ho pripravovala podľa svojich peňaženiek, a nie podľa šesť- sedemtisícových platov alebo päťtisícových dôchodkov. Nakoniec, čo môžeme očakávať od vlády, ktorá lacno predala 49 % akcií Slovenského plynárenského priemyslu a vyrobila pritom ešte aj takmer deväťmiliardovú kurzovú stratu. A to predala Slovenský plynárenský priemysel, vážené dámy a páni, po tom, čo sa len donedávna dokončovala na Slovensku najväčšia plynofikácia v Európe s cieľom sprístupniť najväčšiemu množstvu obyvateľov Slovenska tento druh paliva. Je logické, ak štát pomáha občanovi tak, že mu umožní prístup k plynu za rozumnú cenu, ktorú dotuje obrovskými ziskami z tranzitu, to je politika na prospech ľudí. My však najskôr splynofikujeme krajinu tak, že to Európa ešte nevidela, potom predáme SPP za pár korún a dovolíme zdvihnúť ceny plynu o 40 - 45 %. Vyznieva to ako zlý žart. V praxi to však môže viesť k zmareniu mnohomiliardových štátnych investícií do plynofikácie, ak sa verejnosť z dôvodu neschopnosti platiť vysoké ceny plynu vráti k iným druhom paliva. Od vlády sme očakávali, že bude v programovom vyhlásení dôsledne reagovať na výzvu nezamestnanosti. Časť programového vyhlásenia o nezamestnanosti nám v praxi detailne priblížil balík antisociálnych návrhov zákonov z dielne ministra práce, rodiny a sociálnych vecí. Je hlbokým omylom, ak si niekto myslí, ako sa cituje na strane 21 programového vyhlásenia, že opatrením, ktoré zvýši motiváciu jednotlivca nájsť a udržať si zamestnanie, je zníženie hornej hranice sociálnych dávok sumárne len na sumu niečo vyššiu ako 10 000 Sk. Takéto opatrenia smerujú len k podpore majetkovej a ekonomickej kriminality. Ako zlý žart pôsobí, ak sa vedľa vyhlásenia o podpore mobility pracovnej sily, ktoré je v programovom vyhlásení, objaví návrh na zvýšenie cestovného. Smer je za poriadok v sociálnom systéme štátu, za poriadok, ktorý má viesť k tomu, aby tí, ktorí si naozaj prácu nájsť nemôžu, mohli prežiť v dôstojných podmienkam, a aby tí, ktorí systém zneužívajú, boli zo systému urýchlene vytlačení. Na tento účel Smer už v predchádzajúcom volebnom období predložil návrh zákona o pracovnom teste, ktorý aj podľa vyjadrenia Národného úradu práce mohol významne ovplyvňovať mieru čiernej práce. Návrh tohto zákona opätovne ponúkame. Vo vzťahu k nezamestnanosti však Smer zastáva názor, že ju nikdy nevyriešia reštrikcie v sociálnom systéme, ale len poriadok v štáte, vytvárajúci podmienky na podnikanie a s ním prichádzajúce nové pracovné miesta. A nakoniec je to výzva, vážené dámy a páni, ktorú permanentne na Slovensku predstavuje korupcia a ekonomická kriminalita, spôsobujúca štátu miliardové škody. Smer vyjadruje obavu, či sú príslušné orgány bez primeraného finančného krytia schopné dosiahnuť významnejšie výsledky. Mali sme záujem sústrediť sa v boji proti korupcii výhradne na najvyššie orgány štátu, najmä parlament, vládu a iné ústredné orgány štátnej správy, ďalej súdy, prokuratúru, políciu, daňové a colné orgány. Na tento účel sme rátali s nadštandardne vybavenými špeciálnymi tímami a masívnejším nasadzovaním agentov provokatérov. Boj s korupciou, s ekonomickou kriminalitou nie je možný na všetkých frontoch naraz, ale už vôbec nie vtedy, ak nie sú dostatočné finančné zdroje. Smer privítal záujem vlády prijať zákon o preukazovaní pôvodu majetku, ktorý sme v prísnej podobne opakovane predkladali do tejto Národnej rady. Naše nadšenie však ochladlo, keď sa objavili úvahy, že zákon má byť iba kompilátom existujúcich právnych mechanizmov ako siahnuť niekomu na majetok, pôvod ktorého nevie vysvetliť, čiže nesiahneme na majetok nikomu. Osobne sa takémuto cieľu nečudujem, pretože na Slovensku je veľa politikov, ktorí by mali vážny problém vysvetliť pôvod svojho majetku. Smer je však pripravený spolupracovať na schválení zmysluplného zákona o preukazovaní pôvodu majetku a to isté platí aj o zákone o konflikte záujmov. Vážené dámy a páni, Smer mieni pôsobiť v novom volebnom období ako sociálna alternatíva pravicovej vlády. Chceme robiť politiku tretej cesty, pre ktorú je príznačný silný pragmatizmus a racionalita spojená s hodnotami sociálnej spravodlivosti. Podporíme v Národnej rade všetko rozumné a nemáme záujem obštrukciami blokovať rokovanie najvyššieho zákonodarného zboru. Dobrú vôľu sme ukázali pri hlasovaní o nastúpení náhradníkov za členov vlády. Chceme sa aktívne zúčastniť na vytváraní nových podmienok fungovania slovenského politického systému, najmä formovaním nového volebného systému, kde Smer neustále presadzuje myšlienku, aby aspoň časť poslancov Národnej rada bola volená priamo v jednomandátových volebných obvodoch, ktoré ako jediné môžu zabezpečiť priamu zodpovednosť poslanca voči voličovi. Smer však nemieni podporovať živelný, pravicový vývoj Slovenska, sociálny cynizmus a neprofesionalitu. To sú tri charakteristické črty predloženého programového vyhlásenia vlády. Programové vyhlásenie vlády predložené Miklošovou vládou s premiérom Dzurindom je naozaj výnimočné. Absentujú v ňom čo i len náznaky kvantifikácie predstavených zámerov. Tak sa programové vyhlásenie degradovalo na mimoriadne množstvo všeobecných konštatovaní, sľubov a nepodložených tvrdení bez akejkoľvek spätnej väzby na kontrolu alebo analýzu, či a do akej miery vláda programové vyhlásenie plní. Jednoducho povedané, z programového vyhlásenia sa nebude dať ani v roku 2006, ani priebežne medzitým urobiť odpočet jeho plnenia. Ak bolo toto zámerom vlády, tak programové vyhlásenie ho do bodky spĺňa. Programové vyhlásenie poskytuje zreteľný dôkaz o pokračovaní bezkoncepčnej politiky a chaotického správania sa štátu staro-novou vládou. Vládnuca garnitúra si nepostavila otázku, ako mať vyzerať Slovensko, ako tu majú žiť ľudia. Vôbec ľudia, tí normálni, plniaci si každý deň svoje povinnosti, na peňaženkách ktorých má byť postavený úspech pravicovej vlády, ako keby úplne vypadli zo zorného uhla súčasnej vlády. Nekoncepčnosť vláda zakrýva prázdnymi frázami o slobode a demokracii alebo o všeobjímajúcej a všespasiteľnej integrácii. Bez jasnej definície národnoštátnych záujmov a stanovenia zreteľných cieľov v strednodobom a dlhodobom horizonte nemá žiadny dokument na úrovni programového vyhlásenia šancu získať oprávnené označenie štátnický dokument. Aj preto opätovne žiadam ostatné politické strany, aby pristúpili k rokovaniam a k dosiahnutiu všeobecnej dohody relevantných politických strán na vypracovaní štátnej doktríny Slovenskej republiky, ktorá by sa stala nadstraníckou, zjednocujúcou základňou aj pre programové vyhlásenia v budúcich volebných obdobiach. Smer svoje predstavy o štátnej doktríne už prezentoval a je pripravený výsledky svojej práce okamžite poskytnúť. Vážený pán predseda vlády, vážené dámy a páni, programové vyhlásenie pravicovej vlády je pre Smer v predloženej podobe, v obsahu a v kvalite neprijateľný dokument. Preto ho poslanci tejto politickej strany nepodporia. Rešpektujeme legitímne právo súčasnej vlády na vládnutie, ale urobíme všetko preto, aby nenarobila veľa škôd, kým bude vymenená. Ďakujem pekne. (Potlesk.)