Viskupič, Jozef, poslanec NR SR (2014-03-26):
Ďakujem. Vážená pani predsedajúca, pán minister, kolegovia, ospravedlňujem sa, myslel som, že to stihnem, ale päť minút bolo naozaj málo. Chcel by som trošička do histórie tohto návrhu zákona. Ja som hlasoval za skrátené legislatívne konanie, lebo, myslím si, že je potrebná zmena, i keď som teda nečakal, že to príde v tomto čase. Chcel by som sa vyjadriť možno k trom zásadným skutočnostiam. Kúsok k histórii legislatívneho procesu, kúsok k tomu, aby pracovná metóda pokus – omyl už nefungovala, a možno aj záverom to, že môžeme očakávať ďalší tlak na predmetnú právnu úpravu, a či ministerstvo bude ochotné pristúpiť nielen k celkovej zmene obligatórnosti, pardon, úrad, k celkovej zmene obligatórnosti ukladania pokút a poriadkových pokút, ale možno aj viacej k obsahu. Úvodom, teda možno si aj pán podpredseda výboru pre ľudské práva spomenie, že tento zákon nebol prijímaný v nejakej všeobecnej zhode a skôr sme, vtedy som dostal možnosť aj vystúpiť na výbore, hovorili o tom, že sa jedná o veľmi rýchly a veľmi náročný legislatívny proces vzhľadom na to, že bolo počas jeho prijímania predložené obrovské množstvo pozmeňujúcich návrhov priamo z pléna, zároveň aj medzirezortné pripomienkové konanie zaznamenalo obrovský, obrovský podnet alebo obrovský nápad podnetov. To znamená, môže to hovoriť o dvoch veciach, že to nebola jednoduchá norma, zároveň sa jednalo o transpozíciu do určitej časti. Viacero predrečníkov spomenulo, že, že v rámci transpozície sme nešli len po alebo predkladateľ nešiel iba po povinnostiach, ktoré transpozícia predkladala, ale možno sme šli nad rámec. Celková situácia dospela do toho, že, a predpokladám, že aj na základe toho tu rokujeme v skrátenom legislatívnom konaní, že premiéra administratívneho zaťaženia na malých, stredných a možno aj väčších podnikateľov bola taká, že keď sa priblížila vlastne platnosť aj účinnosť, teda v tomto prípade účinnosť zákona, a v druhej miere alebo druhá účinnosť príde, myslím, že v polke tohto roku, predpokladám, že sa vyhodnotila tzv. aplikačná prax, a je dobre, že prichádza k zmene. Tu by som si dovolil teda povedať, že ja tu čítam z tej histórie trošička, že v rámci toho pripomienkového konania boli pre mňa dosť dôležité štyri stanoviská, stanoviská KOZ, stanovisko RÚZ, stanovisko Asociácie zamestnávateľov a ZMOS-u. Vtedy som bol mierne sklamaný, že pri tejto norme, ktorú sme my opisovali s tým, že môže – a pravdepodobne s veľkou mierou pravdepodobnosti – naplniť to, že dopadne to na podnikateľské prostredie takým spôsobom, že zaťaží ich až nad, nad rozumnú mieru. Sme boli vtedy sklamaní, pretože zhodne – a nechcem citovať z každého jedného, ale okrem Asociácie zamestnávateľov vlastne vyjadrili teda podporu, že v legislatívnom to fórum bolo, myslím, sociálna rada, rada vlády pre hospodárske a sociálne veci alebo podobne, čiže okrem Asociácie zamestnávateľov vyjadrili ako keby spoločne, možno na ukážku. Čiže Asociácia zamestnávateľských zväzov a združení trvala na rozpore, ktorý poslala, a zobrala iba na vedomie a prípadné pripomienky chceli uplatniť teda priamo na rokovaní. Ale postúpili zákon, teda odporúčali postúpiť návrh zákona ďalej na rokovanie. KOZ, RÚZ a pod. vyjadrili ako keby zhodné stanovisko. A prečo to hovorím? Myslím si, že sú niekedy, metóda pokus – omyl je dobrá, ale nemyslím si, že v tak formalizovanom zložitom procese, ako je prijímanie zákonov, navyše keď doňho vstupuje Európska únia cez smernicu, a teda naša povinnosť je transponovať, by sme mali k takejto metóde pristúpiť. A je teda pravdou, že tie varovné hlasy, ktoré hovorili o tom, že nechoďme touto cestou, nestavajme úrad a nepokutujme podnikateľov zbytočne, pretože prevádzka s piatimi, dvomi, tromi – a to mám osobnú skúsenosť – a možno prevádzka veľkých spoločností je nadmieru zaťažená, a napriek dobrej snahe pri, ktorá má chrániť osobné údaje, nie celkom naplníme účel. Možno aj tá legisvakačná doba, proste kedy sa mohli tie prevádzky pripraviť, mohla byť dlhšia a podobne, celkom, celkom nepadla na úrodnú pôdu. Myslím si, že je dôležité z hľadiska tej histórie povedať to, že návrh zákona nebol pripravený v komunikácii s tými ľuďmi, na ktorých môže najviac dopadnúť, a teda javí sa aj zo súčasného pohľadu, že bol pripravený viac-menej od zeleného stola, a toto je obrovskou chybou. Chyba je, že sme si to teda vyskúšali v praxi, a čo môžem oceniť, je, že napriek teda účinnosti, ktorá trvá tretí mesiac, prichádza k zmene. Myslím si, že prichádza k zmene aj trošička neskoro, lebo už niektoré – a určite to ohlasuje aj ministerstvo, keďže sa to dostane aj k nám ako poslancom – hovoria o tom, že vznikli už nejaké náklady, vznikla neistota, možno aj to, že sa snažili pri tomto tlaku, ktorý na základe tejto zákonnej úpravy prišiel, obísť alebo nejakým spôsobom sa zariadiť tak, aby predsa len vyhoveli dikcii zákona. Čo tu chcem prehlásiť, že takto by sme nemali pracovať v Národnej rade, takto by nemala k riešeniu problémov pristupovať vláda. Uvidíme, teda čo príde, a neviem, nakedy je plánované aj druhé čítanie k tomuto, či, či to zvládneme. A chcel by som možno povedať niečo k zamýšľaným pozmeňujúcim návrhom a to je, že aby sme nešli len po pokutách, ale možno tam, kde nie je premiéra návrhov, ktoré zavádzajú povinnosti pre hlavne malých a stredných podnikateľov, aby sme tu upustili aj od priamej, výkonu tej povinnosti – a nielen tej pokutovej – alebo dávali do polohy obligatórnosť ukladania pokút. Čo si ja myslím, že je dôležité ešte povedať, táto norma nie je jednoduchá a mne trošička chýbala aj pomoc vlády možno pri vysvetľovacej a zavádzajúcej praxe alebo praxe, ktorú, ktorú sme týmto alebo ktorú ste týmto z Národnej rady vyslali, pretože často všetky možné portály, ktoré ale nie sú pod gesciou vlády, sa skúšali, skúšali vysvetliť tento proces a veľmi ťažko sa komunikovalo, kde, do akej miery povinností, čo naozaj, čo je nutné minimum, a toto boli všetko otázky, ktoré podľa mňa vo veľmi rýchlom konaní pri tomto návrhu zákona, a ja som tu v doložke vplyvov si všimol, že my sme transponovali vec, ktorá bola prijatá 1. mája 2004. Čiže viem, že ten proces transpozícii hrozí aj nejakými pokutami. Ale to sme hovorili tiež pri prijímaní toho pôvodného zákona, že skúsme dať tomu dostatočný časový priestor, aby sme sa pripravili. Je toto podľa mňa vizitka rýchlej, rýchleho konania, vizitka toho, že nie celkom tie reprezentatívne orgány, ktoré sa legislatívneho procesu zúčastnili, naozaj pomenovávali tie skutočnosti, ktoré teraz my musíme v skrátenom legislatívnom konaní riešiť. Dúfam, že toto poučenie a možno aj teda druhé čítanie, kde by, ak to časové možnosti dovolia, by sme chceli prísť s pozmeňujúcim návrhom. Ak teda nevznikne, aby sme sa tu zase politicky nepretekali, kto, kto prinesie lepší, ak niekto danú situáciu nebude chcieť a mať vôľu riešiť. Čiže, pán minister, možno naozaj niekedy netreba pozerať na politické spektrum, ak nehlasovalo za programové vyhlásenie vlády, ale snaží sa k norme pristúpiť s bona fide, že naozaj dvakrát merať a raz rezať v tomto prípade platí dvojnásobne. Dotklo sa to obrovského množstva ľudí, ktorí vytvárajú prácu, a v tomto prípade by sme aj s nimi nemali až takto hazardovať. Ďakujem.