D. Gabániová, poslankyňa: (2005-03-21):
Vážení kolegovia, Slovensko nie je Bratislava. Jediným bohatstvom našich občanov, väčšiny našich občanov je ich vlastná práca. Jej cena je vďaka politike vlády alebo vlád podhodnotená. Podľa sociologických prieskumov až 21 percent našich občanov žije pod hranicou biedy. To je 1,5 milióna ľudí. Minimálna mzda je motivujúca akurát pre zamestnávateľov, ako udržať na uzde odmeňovanie svojich zamestnancov. Životné minimum podľa pracovníkov ministerstva sociálnych vecí a rodiny má pokryť náklady na jedlo, oblečenie a bývanie. Dovoľte mi, aby som voľne citovala sociologičku pani doktorku Zuzanu Kusú. Jedlo, oblečenie a bývanie je definícia chudoby primeraná pre 19. storočie. V Európskej únii platí iná definícia chudoby. Podľa nej je to taký príjem, ktorý už v danej krajine neumožňuje viesť minimálne dôstojný život. Za minimálne dôstojnú existenciu sa považuje možnosť vzdelávať sa, zúčastňovať sa na politickom a sociálnom živote spoločnosti a tak ďalej ďaleko viac ako len jedlo, strecha nad hlavou a ošatenie. Zhoršením životného štýlu je aj nedostatok prostriedkov na to, aby človek mohol aspoň raz ročne tráviť desať dní dovolenky mimo svojho bydliska, ak by tak chcel. Na Slovensku si to dnes nemôže dovoliť 80 percent ľudí, ale ľudia starší ako 35 rokov si pamätajú aj iné časy. Podľa Európskej únie je chudobný ten, kto nemá dostatok prostriedkov na to, aby si mohol v dome udržať dostatočné teplo, nemôže si vymeniť akýkoľvek opotrebovaný kus nábytku a musí si kupovať oblečenie v second hande, nemôže si dovoliť jesť pestrú stravu a raz za mesiac pozvať domov priateľov. Koľko občanov na Slovensku teda podľa našich partnerov z Európskej únie myslíte, že je chudobných? Na Slovensku neprebieha ani diskusia, čo to minimálne dôstojný život je. Je najvyšší čas presne analyzovať situáciu a pri aplikácii reforiem v školstve, ale aj v zdravotníctve a v iných oblastiach zohľadňovať konečne skutočnú situáciu občanov a stav spoločnosti. Je nevyhnutné disponovať prostriedkami daňových poplatníkov tak, aby občania konečne pocítili, čo je to politika v pravom zmysle slova. Je to umenie riadiť štát. Vláda má povinnosť zabezpečovať potreby pre materiálny a duchovný život spoločnosti, zdravej spoločnosti. Nie je to krátkozraký egoizmus a osobné záujmy. Civilizácia 21. storočia nesmie byť obludou ničiacou samu seba. Nová epocha priniesla so sebou prenos kompetencií bližšie k občanovi a do rúk občana. Čo všetko bude musieť občan riešiť sám? Európske štáty svojím historickým vývojom organizovania verejného života a vzťahov dospeli k vynakladaniu verejných prostriedkov na fungovanie inštitúcií vzdelávacích, ale aj kontrolných. Odborníci týchto úradov dozerajú nielen na kvalitu vzdelávania, ale aj na kvalitu potravín, kvalitu životného prostredia, na bezpečnosť, bezchybnosť a hygienu vo všetkých oblastiach.  Môžeme len dúfať, že tieto inštitúcie nebude vláda pre nepotrebnosť rušiť, ale to už je dúfam zbytočná obava. V tomto štádiu je potrebné počkať, kým chudoba prestane decimovať život občanov. Financovanie školstva je nutné zabezpečovať zo štátneho rozpočtu a stimuláciou podnikateľských subjektov  k dotovaniu vysokého školstva alebo aj stredného odborného školstva, všade tam, kde je vysoká finančná náročnosť na didaktickú techniku. Možno v roku 2010, keď bude občan schopný aj formou priamej finančnej spoluúčasti adresne a rád ovplyvňovať vyučovací proces, bude to robiť rád pre svoju alma mater. Už teraz nie sú absolventi partnermi pre banky pri snahe získať úver. Ak budú zaťažení ešte aj splácaním pôžičky, ktorú si budú musieť vziať na štúdium, dostanú sa nevyhnutne do sociálneho stresu. Kariérny postup je už teraz na prvom mieste bez ohľadu na to, či je to muž, alebo žena. Všetko by bolo v poriadku, keby popri práci mali čas aj na normálny občiansky život. Lenže pri často dvanásťhodinovom pracovnom čase, čo je prepad do 19. alebo začiatku 20. storočia, nemajú čas na reprodukciu, možno ho majú na reprodukciu duševných a fyzických síl, ale čo bude z ich genetickou reprodukciou, čo sa bude  rodiť ženám na konci fertilného veku? Rodenie prvého dieťaťa sa posúva do tretieho decénia, keď stúpa riziko pre rodenie zdravých detí a stúpa neplodnosť mužov aj žien. Budú sa vôbec nejaké deti rodiť? Občania si asi neželajú terapiu sociálneho stresu formou ticho, teplo, tekutiny, tíšenie bolestí a transport, alias vysťahovanie. Preto, ak dovolíte, na záver by som navrhla, aby Národná rada podľa § 73 ods. 3 písm. b) zákona o rokovacom poriadku prijala uznesenie nepokračovať v rokovaní o predloženom vládnom návrhu zákona o študentských pôžičkách a o zmene a doplnení niektorých zákonov (tlač 1065). Ďakujem. (Potlesk.)