Dubačová, Viera, poslankyňa NR SR (2019-09-13):
Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, kolegovia, mrzí ma, že predkladatelia návrhu novely tlačového zákona nevypočuli argumenty jednak nás poslancov a jednak odbornej verejnosti, ktoré po prvom čítaní zazneli, a to aj napriek kontroverznosti, ktorý návrh vyvolal vo vašej vlastnej koalícii a vášmu neustálemu posúvaniu pokračovania v rokovaní o tomto návrhu zákona. Ste si z toho zjavne nič nevzali a návrh ste z rokovania nestiahli. Mrzí ma to a poviem aj prečo. Viete, o práve na odpoveď sa za určitých okolností môžeme začať rozprávať a viesť odbornú debatu, ale tá odborná debata by nemala začať viesť tu v pléne, ale za múrmi tohto pléna, a to hlavne s ľuďmi z praxe, v diskusiách o fungovaní mediálneho prostredia na Slovensku a hlavne pri hľadaní príčin, pre ktoré médiá na Slovensku nemôžu fungovať na najvyššej profesionálnej úrovni. Toto však vás predkladateľov zjavne nezaujíma. Rozhodli ste sa vytiahnuť úplne priamy nástroj, ktorý vo vašich očiach rieši situáciu, ktorá sa vám nepáči. No a to bez ohľadu na následky. Bez ohľadu na fakt, že vo verejnosti tým vyvoláte len ďalší pocit z arogancie moci. Neštítite sa pritom spojiť pri pretláčaní tejto novely s fašistami, veď účel svätí prostriedky. Navrátenie práva na odpoveď pre politikov je podľa môjho názoru len zlepšovákom pre politikov, ktorí sa vyhýbajú hovoriť médiám pravdu, ktorí sa vyhýbajú otvorenej komunikácii so svojimi voličmi. Pretože ak by sa tomu nebránili, s médiami je možné pracovať tak, aby vašu informáciu, vaše posolstvo niesli v jasnej podobe. Áno, v dnešnom pretlaku informácií sa v médiách vyskytnú aj iné informácie. My politici sme ale vystavení oprávnenému verejnému tlaku a pozornosti a na toto musíme a mali by sme byť pripravení. Na oplátku sa nám dostáva prirodzenej mediálnej pozornosti, ktorú ale pri otvorenej a správnej komunikácie (pozn. red.: správne „komunikácii“) môžeme využiť na sprostredkovanie informácií priamo voličom. Úplne prirodzene v slobodnom mediálnom prostredí, a to hlavne bez umelých regulačných nástrojov. A to nehovorím o tom, že na Slovensku máme platné právo na opravu, a teda platí, že na opravu nepravdivých uverejnených tvrdení tu máme nástroj. Aj Asociácia vydavateľov tlače sama vo svojom stanovisku uviedla, že aj pri súčasnej platnej legislatíve nevie o prípade, kedy by politici nedostávali relevantný priestor na svoju reakciu. Naopak, poukazujú na to, o čom sa snažím od začiatku prerokovania tohto návrhu hovoriť aj ja, stačí, aby sme my politici boli otvorení, aby volení funkcionári boli otvorení, aby sme dôsledne a trpezlivo odpovedali na novinárske otázky, vysvetľovali veci a hlavne pomenovávali ich pravým menom. Som presvedčená, že je to tá najlepšia cesta, ako zabrániť dezinformáciám, šíreniu dezinformácií, ktoré sa týkajú vecí verejných. Lenže zatiaľ sa deje opak. Najvyšší predstavitelia niektorých strán, nielenže nie sú ochotní odpovedať na otázky novinárom, ale priamo na nich útočia. Iní si robia čierne zoznamy novinárov, ktorých vôbec nepustia na tlačové konferencie. Niektorí primátori, starostovia, dosadení nominanti v úradoch či v štátnych firmách pri problémoch zabuchnú dvere priamo pred novinármi. No, toto nie je cesta, ako pomôcť kvalitným informáciám, toto nie je cesta, ako zlepšiť a skvalitniť mediálne prostredie na Slovensku. Tu na tomto mieste musím pripomenúť, že sme spolu s kolegami zo strany SPOLU – občianska demokracia za posledný rok hneď dvakrát predložili sériu návrhov na posilnenie novinárskeho prostredia, médií i postavenia novinárov či práve zavedenia povinnosti verejných funkcionárov odpovedať na otázky novinárov. Táto naša snaha o otvorenie tohto pohľadu na vec sa však so žiadnou odozvou na vašej strane nestretla. Pre nás je ale toto cesta, ktorú sa budeme snažiť presadzovať, a určite nie takéto direktívne opatrenie, ktoré, a ešte raz to zopakujem, sú najmä ďalším dokazovaním arogancie moci. Ďakujem za pozornosť.