R. Kaliňák, poslanec: (2003-06-27):
Ďakujem pekne. (Potlesk.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne. Poprosím pána poslanca Krajčiho. G. Krajči, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážené panie poslankyne, páni poslanci. Aj keď tento zákon sa preberá v prvom čítaní, ja budem trošku obšírnejší a vrátim sa trošku aj do histórie a poviem, z čoho vyplynulo to, že takýto zákon sa vôbec na svete objavil a čo sleduje. Národná rada Slovenskej republiky sa zaoberá novým vládnym návrhom zákona o zriadení Špeciálneho súdu a o zmene a doplnení niektorých zákonov. Táto navrhovaná norma sa týka aj zmien v zákone o prokuratúre. Podľa predlohy sa vytvára takzvaný špeciálny prokurátor. Táto téma už dlhodobejšie rezonuje vo verejnosti, jej hlavným nositeľom je práve mladý minister spravodlivosti pán Lipšic. On, ako aj rodné KDH sa výrazne aktivujú v snahe vo vytvorení takzvaného špeciálneho prokurátora. Je chvályhodné, že koaličná strana si tak k srdcu berie otázky spojené s kriminalitou, organizovaným zločinom a korupciou. Otázka je, či je táto snaha úprimná, či sa za ňou náhodou neskrýva politikum alebo len ľudská pomstychtivosť. Politikum by mohlo tkvieť v tom, že KDH sa nepodarilo obsadiť post generálneho prokurátora a stále na ňom pôsobí nominant SDĽ Milan Hanzel. A pomstychtivosť? Jednoduché. Pomstiť sa svojim politickým súperom, ktorých si na paškál vezme špeciálny prokurátor, samozrejme, dostatočne lojálny KDH, a tak sa KDH  zmocní ďalšieho silového rezortu. Zákon síce pôsobí na prvý pohľad progresívne. Špeciálny súd a prokurátor budú operatívnejšie riešiť organizovaný zločin a korupčné škandály. Okrem toho sa takéto úrady vytvorili v demokratickom svete už dávno a ich pôsobnosť sa pozitívne potvrdila. Otázka je, či na Slovensku sú dostatočne odpolitizované orgány činné v trestnom konaní, aby nemohli byť zneužívané na politické ciele. A na túto otázku, bohužiaľ, stále platí negatívna odpoveď. Ešte nie sme na takej demokratickej úrovni, aby štátne orgány nezneužívali vyšetrovacie procesy. Dôkazom toho sú napríklad kauzy spojené s bývalou Slovenskou informačnou službou  a jej šéfom Ivanom Lexom. Dosiaľ si odsedel  takmer rok vo vyšetrovacej väzbe  a súdy jeho spisy vracajú s odôvodnením dôkaznej núdze. Rovnako sa  takéto politické prenasledovanie týka aj mojej osoby. Ale ešte markantnejším príkladom, že nezávislé orgány môžu byť zneužívané,  je doterajšie pôsobenie prokuratúra Serbina, ktorý si veľmi brúsil zuby práve na funkciu takzvaného špeciálneho prokurátora. Tento prokurátor napriek skutočnosti, že trpí manickou depresiou s narušením objektívneho úsudku riešil všetky  veci s politickým pozadím. Tieto príklady nenasvedčujú tomu, že špeciálny prokurátor bude v politických kauzách vystupovať slobodne, demokraticky, nezákonne, spravodlivo. Špeciálny prokurátor bude teda prednostne riešiť takzvané politické kauzy, respektíve kauzy politikov. Je tomu už tak i dnes a politické veci rieši prednostne prokurátor Bernát namiesto už spomínaného chorého pána Serbina. Trošku na oživenie pamäti. V apríli roku 2001 bol s podporou poslancov opozície  prijatý nový zákon  o prokuratúre a zákon o prokurátoroch  a právnych čakateľoch prokuratúry, ktorý zavádza určitý stupeň samosprávy a zlepšuje sociálne postavenie prokurátorov. Aj keď niektoré jeho ustanovenia zakotvujúce sociálne výhody prokurátorov, ktoré mali nadobudnúť  účinnosť od 1. januára 2003, nadobudnú účinnosť možno ešte v neskoršom termíne, tento zákon je významný tým, že zachoval porovnateľnú úroveň spoločenského postavenia prokurátorov a sudcov a je tiež príspevkom k zlepšeniu materiálnych podmienok nezávislosti prokurátorov. Tá je však podmienená  aj politickou nezávislosťou generálneho prokurátora.   Vráťme sa však ešte viac do minulosti. Vládnuca politická garnitúra neváhala hneď po svojom prvom nástupe k moci v roku 1998 pristúpiť k účelovej zmene zákona o prokuratúre, ktorej jediným cieľom bolo vymeniť generálneho prokurátora a podmaniť si prokuratúru. Ako to v súvislosti s trestným oznámením  generála Rašlu, vtedy poslanca, dnes ministra vnútra Vladimíra Palka priznal poslanec KDH František Mikloško, chceli tam mať svojho človeka, ktorý by robil to, čo oni považujú  za správne. Posty generálneho prokurátora  a jeho prvého námestníka  sa stali predmetom politickej licitácie. Tí istí politici,  ktorí pred voľbami  v roku 1998 ostro kritizovali, že generálny prokurátor Vaľo bol priaznivcom HZDS,  aj keď nikdy nebol jeho členom, po voľbách verejne vyhlásili, že obsadenie funkcií generálneho prokurátora  a jeho prvého námestníka sa stalo súčasťou koaličných dohovorov. Funkcia generálneho prokurátora pripadla SDĽ. Obsadil ju minister tieňovej vlády SDĽ Milan Hanzel, ktorý bol za SDĽ nominovaný aj do Moravčíkovej vlády. Funkciu prvého námestníka generálneho prokurátora obsadil dlhoročný funkcionár KDH Martin Lauko. Na rozdiel od Vaľa, ktorý mal za sebou 25-ročnú prax prokurátora, sa zákonom požadovaná prokurátorská prax oboch menovaných dala počítať skôr na dni. Problém nezávislosti prokuratúry bol tak od nástupu vládnucej garnitúry najväčším problémom riadneho fungovania  prokuratúry. Prejavilo sa to celým radom účelových trestných stíhaní. Ich obeťou sa stal aj sám bývalý generálny prokurátor Michal Vaľo, ale hlavne celý rad funkcionárov a priaznivcov politickej opozície, počínajúc predsedom HZDS Mečiarom cez poslanca Rudolfa Žiaka a mňa ako bývalého ministra vnútra, ako aj riaditeľa SIS Ivana Lexu a ďalších, ktorí boli alebo ešte stále sú trestne stíhaní na základe rôznych vykonštruovaných obvinení. Nakoniec sú ich trestné stíhania postupne zastavované,  ale z väčšej časti až súdmi, pričom prokuratúra zastúpená vybranými, politicky oddanými jedincami typu pánov Barilu či Serbina podala nedôvodné obžaloby a využila všetky možné opravné prostriedky, aby znepríjemňovala život politikom. Proti niektorým ďalším osobám sú pod dohľadom vybraných prokurátorov takéto na politickú objednávku vykonštruované trestné stíhania vedené dodnes. Generálny prokurátor trpí tento stav a prenecháva voľné pole pôsobnosti svojmu prvému námestníkovi Laukovi a riaditeľovi trestného odboru Segešovi, ktorý v úzkej súčinnosti s funkcionármi ministerstva vnútra pretvorili prokuratúru podľa  potrieb KDH. Sústredenie na plnenie politických úloh vedie k partikularizmu, zanedbaniu tvorby  koncepčných  projektov vzdelávania prokurátorov a projektov zameraných na získanie prostriedkov finančnej pomoci z predvstupových fondov Európskej únie, čo spolu s reštrikčným štátnym rozpočtom  má za následok prehlbujúce sa zaostávanie prokuratúry vo vybavenosti modernou počítačovou a kancelárskou technikou, ale  aj v jazykovej a odbornej pripravenosti  prokurátorov na vstup Slovenskej republiky do Európskej únie. Podľa mojich informácií  Generálna  prokuratúra ako jeden z mála ústredných štátnych orgánov nemá útvar európskej integrácie ani útvar vzdelávania, nemá zavedené systematické jazykové ani odborné vzdelávanie prokurátorov. Namiesto budovania a posilňovania takýchto útvarov, útvaru legislatívy a útvaru zaoberajúceho sa právami detí a rodiny ako nevyhnutných predpokladov na integráciu Slovenska do európskych štruktúr sa neustále rozrastá a posilňuje odbor zaoberajúci sa trestným stíhaním, ktorý supluje činnosť miestnych a vecne príslušných prokuratúr a vykonáva dohľad v politicky zaujímavých prípadoch patriacich do príslušnosti nižších stupňov prokuratúry. Teda zatiaľ čo právna úprava  postavenia úloh prokuratúry je na dobrej úrovni, zmeny v praktickej činnosti a budovanie faktickej nezávislosti prokuratúry postupujú opačným smerom. Nedeje sa tak z vôle generálneho prokurátora, ale z vôle vládnucej politickej garnitúry. Cieľom vytvorenia špeciálneho prokurátora na stíhanie ústavných  činiteľov a závažnej trestnej činnosti nie je dosiahnutie väčšej nezávislosti špeciálneho prokurátora. Naopak, pán podpredseda KDH a podpredseda vlády pán Lipšic sa netaja predstavou, že tento prokurátor má byť v područí vlády, že má byť ustanovený na jej návrh. Keď sa KDH nepodarilo získať aj posledný tretí post potrebný na plné ovládnutie justície, post generálneho prokurátora, usiluje sa vytvoriť si nový post, ktorý by obsadilo svojím človekom. Nastane bezbrehé sledovanie, odpočúvanie a väznenie  politických odporcov špeciálne vybraných príslušníkmi polície, prokurátormi a súdmi. Vážené panie poslankyne  a páni poslanci,  vari azda niekto z vás verí  tomu, že prokurátor vybraný vládou bude pri rozhodovaní o stíhaní členov vlády menej závislý ako prokurátor  vybraný týmto  parlamentom? Alebo verí niekto z vás, že hlavným problémom, ktorý bráni stíhaniu vysokopostavených  osôb, je strach prokurátorov a sudcov o svoju bezpečnosť, a že ak im bude pridelená ochranka za niekoľko miliónov, vyrieši sa problém na Slovensku?  Keby táto vláda skutočne chcela riešiť problém korupcie, potom by urobila lepšie, ak by sprístupnila a zrýchlila všetky rozhodovacie procesy štátnych orgánov, nevynímajúc súdy, sprehľadnila všetky tendre, fondy predvstupovej pomoci, zaviedla zverejňovanie podmienok a prihlásených návrhov vo všetkých prípadoch verejného obstarávania na internete a prijala ďalšie opatrenia potrebné na predchádzanie korupcií, a nie na jej náhodný výberový postih po tom, čo už k nej došlo. Navrhla by súdom a existujúcej prokuratúre primeraný rozpočet a prestala sa zaoberať prenasledovaním politických protivníkov prostriedkami trestnej represie. To by vláda urobila, keby chcela problém korupcie skutočne riešiť, a nie demonštrovať pred orgánmi Európskej únie, že sa ho riešiť snaží. Zriadenie špeciálneho prokurátora na boj  proti korupcii považujem za Potemkinovu dedinu, za papierového draka, ktorý neprinesie nič pozitívneho, ale  môže priniesť veľa negatívneho.  A obávam sa, že autori tohto návrhu sledujú jeho realizáciou niečo iné, ako predstierajú. Nie sme za čiastkové riešenia vážnych problémov, o ktorých sa hovorí, a preto navrhujeme riešiť tento problém komplexne prijatím nového Trestného zákona a nového Trestného poriadku. Vzhľadom na to navrhujem, aby sa v rokovaní o tomto návrhu nepokračovalo. Ďakujem. P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne, pán poslanec. Pristúpime k hlasovaniu. Považujem rozpravu za ukončenú. Pýtam sa pána ministra, áno, ešte bude chcieť hovoriť. Takže, nech sa páči, môže zaujať stanovisko k rozprave pán podpredseda vlády.