J. Tkáčová, poslankyňa: (2010-01-20):
Predkladatelia si ani nedali námahu, zrejme si zachovali ešte zvyšky čistého rozumu, aby do dôvodovej správy uvádzali nejaké hospodárske škody alebo nebodaj ohrozenie základných ľudských práv a slobôd alebo bezpečnosti štátu, ako to predpokladá § 89 rokovacieho poriadku. Pán minister, škody tu hrozia len v súvislosti s chaotickým výkonom vládnutia tejto vlády a dovoľte mi povedať, keď vznikla škoda 2 mld. korún alebo 70 mil. eur v súvislosti s pokútnym predajom emisií, nebol dôvod v tejto Národnej rade sa tým zaoberať. Nebol dôvod schváliť naše návrhy, baviť sa o tomto probléme, nie? Ale keď príde dôvodová správa k skrátenému legislatívnemu konaniu, píšete: „Je to iniciatívny návrh vlády, pretože na základe programového vyhlásenia vlády a z dôvodu racionalizácie štátnej správy je účelné tieto zmeny vykonať.“ Tak čo, blížia sa voľby? Treba zahrať pre voličov divadielko? Toto je skutočným dôvodom? Ja si myslím, že vláda má v ruke horúci zemiak a nevie, čo s ním, pretože zrazu sa národ vzbúril a nespokojnosť sa musí nejakým spôsobom prekryť. A rušenie ministerstiev je podľa mňa takýmto krycím manévrom. Dotknem sa toho, čomu troška, si myslím, že rozumiem lepšie, a to je rezort životného prostredia. V počte ministrov sa toto ministerstvo stalo rekordérom našej vlády, je tam už piaty minister, jednak v počte škandálov. Ten najvypuklejší je predaj emisií alebo aj nezanedbateľný Pezinok, alebo aj v objeme stratených peňazí. Však už sme tu hovorili o pokútnom predaji emisií. Za tieto zlyhania ale nesú zodpovednosť konkrétni ľudia, nie inštitúcia, ktorá má ochranu životného prostredia na starosti. A miesto toho, aby sa Robert Fico prihlásil k zodpovednosti za tento alarmujúci stav, prichádza s krycím manévrom a chce ministerstvo zrušiť. Však keď si nevieme s problémom poradiť, tak buď zriadime komisiu, alebo jednoducho inštitúciu zrušíme. Ja totižto zlúčenie ministerstva životného prostredia a ministerstva pôdohospodárstva považujem za jeho faktickú likvidáciu. Dôvody, pre ktoré musím, dámy a páni, toto zrušenie odmietnuť, by som rozdelila na politické a vecné. Nie je obvyklé ani štandardné, aby končiaca vláda pripravovala podmienky pre vládu budúcu. Aj keď podľa prieskumov si niektorí ľudia myslia, že tú budúcu vládu budú zostavovať oni, ale nechajme, nech občania vo voľbách rozhodnú, kto bude mať v parlamente 76 a viac hlasov, aby vládu kreoval. A nechajme na tento nový kabinet, aby kreoval spôsob, ako bude vykonávať vládu, akú podobu bude mať vládny kabinet. Teda z politického pohľadu tento návrh vlády považujem za nelegitímny a neoprávnený. Niekoľko vecných dôvodov, prečo nemôžem jednoznačne podporiť zrušenie ministerstva životného prostredia. Tak životné prostredie by spravoval jeden z najväčších znečisťovateľov životného prostredia. Dámy a páni, poľnohospodárstvo je producentom 10 % všetkých emisií, ktoré sa na svete vyprodukujú. Prepáčte mi to klišé, ale nedá mi nepovedať, že skutočne sa tu hodí to príslovie, že capa ideme spraviť záhradníkom. Ako poslankyňa výboru pre pôdohospodárstvo a životné prostredie vám môžem povedať, že z pohľadu legislatívy, matérie a našich záväzkov voči Európskej únii ide o úplne dva nezlučiteľné rezorty. Takže okrem funkcie ministra životného prostredia a jeho suity – nejakého šoféra a dvoch sekretárok – nebudeme môcť zrušiť absolútne žiadne oddelenie, dokonca vzhľadom na naše záväzky aj z Lisabonskej zmluvy, na ktorú ste sa, pán podpredseda vlády, odvolávali, budeme musieť počet ľudí v rezorte životného prostredia zvýšiť, takže tá úspora nejakých 15 mil. eur, o ktorej hovoríte, je úplne chimérická. A dovolila by som si povedať, že stačilo by štandardne a transparentne predať emisie a máme v štátnej kase o 2 mld. korún viac. Keďže pán podpredseda vlády hovoril o Lisabonskej zmluve a súvislostiach, dovolím si dať do jeho pozornosti, že schválením Lisabonskej zmluvy a jej vstúpením do platnosti 1. 12. 2009 má Slovenská republika povinnosť svojim občanom zaistiť právo na trvalo udržateľný rozvoj a na zlepšovanie životného prostredia podľa čl. 37 Charty základných práv EÚ. Keďže schválením Lisabonskej zmluvy sa právne záväznou stala aj Charta základných práv, ktorá zavádza nové triedenie základných práv a slobôd, všetky kladie na jednu rovinu, dokonca zavádza aj moderné práva alebo práva tzv. štvrtej generácie, z ktorých jedným je aj právo na zlepšovanie životného prostredia, bude zaujímavé sledovať, ako sa členské štáty dokážu s dodržiavaním týchto základných práv a slobôd vysporiadať, pretože dokument už nepozerá na ekonomický stav hospodárstva jednotlivých členských štátov pri ukladaní povinnosti tieto práva chrániť. No a ešte sa zastavím pri osobe ministra nového zlúčeného ministerstva. Podľa mňa to bude taká dvojjediná osoba, ktorá bude chrániť záujmy aj poľovníkov, aj lesnej zveri, alebo bude produkovať emisie a emisie bude predávať. A ja si dovolím tvrdiť, že žiadny odborník, ktorý má v sebe štipku zodpovednosti, nebude chcieť riadiť takýto hybrid. A výsledkom bude bezzubý minister, ktorý bude skákať tam, kde ho najviac bude tlačiť lobistická topánka. Dámy a páni, ja nebazírujem na forme, na tom, ako bude inštitúcia kreovaná, podstatný je obsah, primeranosť použitých prostriedkov na dosiahnutie legitímneho cieľa, ktorým je zachovanie a zlepšenie životného prostredia pre naše budúce generácie. Zlúčenie ministerstva životného prostredia s ministerstvom pôdohospodárstva je krokom späť, je krokom neprimeraným a verím, že aj keď poslušní poslanci tento nezmysel schvália, voliči, ktorým životné prostredie a jeho ochrana nie je ľahostajná, im to vo voľbách spočítajú. Ja som zásadne proti takejto zrade na životnom prostredí. Nebudem sa na nej hlasovaním podieľať a už vôbec nie v podobe skráteného legislatívneho konania. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)