Á. Biró, poslankyňa: (2006-12-05):
Ja by som chcela niekoľko stručných poznámok k bodu 17, 29 a 82 tejto novelizácie a podala by som dva pozmeňujúce návrhy. K bodu 17. Bod 17 v novele je novelizáciou § 11 nezdaniteľné časti základu dane. S touto zmenou zásadne nesúhlasím. Mám na to dva dôvody. Daňové zákony majú byť spravodlivé. Nezdaniteľná suma na daňovníka, ľudovo označená ako dane, prosté minimum znamená, že každý človek v Slovenskej republike má právo zarobiť určitú sumu 19,2-násobok životného minima, ktoré nebudú zdanené. Každý, znamená, že aj cudzinec, nielen občan Slovenskej republiky, aj dieťa, nielen dospelý. Tie dva dôvody. Po prvé. Navrhovaná úprava ponecháva túto možnosť len určitej skupine, a to tým daňovníkom, ktorých základ dane nebude vyšší ako stonásobok životného minima. Zásada spravodlivosti, ktorá by mala byť v daňových zákonoch zabudovaná, tu určite rešpektovaná nebude. Druhým dôvodom je, že zákon po tejto novele bude výrazne zložitejší. Vzhľadom na to, že aj Ústava Slovenskej republiky ako základný zákon štátu zaručuje všetkým občanom Slovenskej republiky rovnaké práva, tento princíp rovnoprávnosti by sa mal dôrazne dodržiavať, a nie rušiť. Je nespravodlivé, ak si nemôžu všetci daňovníci uplatňovať túto sumu za rovnakých podmienok. A navrhovaný spôsob uplatňovania a výpočtu tejto sumy zákon výrazne komplikuje a robí ho pre veľkú časť ľudí ešte viac nezrozumiteľným. Okrem toho to považujem za nesystémový krok vzhľadom na platenie preddavkov u fyzickej osoby. Navrhovaný systém uplatňovania nezdaniteľnej čiastky na daňovníka a manželku zvýši rozdiely medzi preddavkami a skutočnou daňovou povinnosťou. Zmena navrhnutá v tomto ustanovení je zrejme vyvolaná potrebou aspoň navonok vytvoriť zdanie, že sa plnia predvolebné sľuby. Ak si pamätáte, jeden z nich znel: zrušíme rovnú daň, nech milionári platia vyššiu daň. Ale táto novela vo veľkom oblúku minie práve týmito sľubmi označenú cieľovú skupinu, teda tých milionárov. Zmena postihne ľudí so základom dane výrazne nižším pre rok 2007 vo výške 498-tis. korún, pričom si treba uvedomiť, že vo väčšine prípadov mám na mysli ľudí s príjmami podľa § 6, teda fyzické osoby podnikateľov, ktorých je viac ako 300-tis. a základ dane neznamená pre nich čistý príjem. Vzhľadom na skutočnosť, že pravidlá zákona uplatnenia daňových výdavkov výrazne obmedzujú, základ dane je skôr značne vyšší ako zisk. To bola poznámka k bodu 17. Druhá moja poznámka by bola k bodu 82. Ide v tomto bode o obmedzenie možnosti právnických osôb venovať 2 % z dane, ale vzhľadom na to, že moji predrečníci vlastne všetko povedali, čo by som povedala aj ja, viac k tomu nemám čo dodať, ja s nimi plne súhlasím. A ešte jedna poznámka, vlastne bol by to taký návrh na doplnenie, ktorý som nedala ako pozmeňujúci návrh, ale dávam to pánovi ministrovi do pozornosti a ide o to, že v texte novelizácie je viac bodov, ktoré obsahujú len legislatívnu úpravu a vzhľadom na zrušenie zákona č. 328/1991 Zb. o konkurze a vyrovnaní v znení neskorších predpisov a jeho nahradenie zákonom č. 7/2005 Z. z. o konkurze a reštrukturalizácii odstraňuje sa zo zákona výraz „povolenie vyrovnania“. Navrhujem preto, aby sa takáto legislatívna úprava udiala aj v texte daňového zákona, kde v § 30, ktorý hovorí o odpočte daňovej straty je v ustanovení v ods. 1 v druhej vete výraz „povolenie vyrovnania“ použitý. A teraz moje pozmeňujúce návrhy. Môj prvý pozmeňujúci návrh je k bodu 18 a vzhľadom na to, že zo strany SDKÚ tu bol daný pozmeňujúci návrh tiež podobného typu, ale ja ponúkam iné riešenie, prečítala by som to moje. Pozmeňujúci návrh znie: „Navrhujem, aby § 13 ods. 1 písm. e) bol ponechaný v platnom znení a v texte sa nahradila suma 300-tis. korún sumou 100-tis. Sk.“ Dôvod: Ustanovenie § 13 ods. 1 písm. e) sa má novelizáciou zo zákona vypustiť, čo by prinieslo zmenu v povinnosti právnických osôb nezriadených na účely podnikania podávať daňové priznanie. Súčasné znenie zákona v ustanovení § 13, ktorý teda hovorí o oslobodených príjmoch právnických osôb určuje práve pre túto skupinu právnických osôb niekoľko druhov príjmov oslobodených od dane a okrem toho ešte navyše aj ďalšie príjmy až do výšky 300-tis. korún. Na základe tohto ustanovenia v súlade s ustanovením § 41 významná časť právnických osôb z okruhu rozpočtových a príspevkových organizácií nemusí podávať daňové priznania z príjmov a časť ostatných nepodnikateľských právnických osôb, aj keď majú povinnosť podať daňové priznanie nemusí platiť daň z príjmov. Ja by som len tým, ktorí nelistujú často daňový zákon chcela povedať, že medzi tieto právnické osoby patria aj občianske združenia vrátane odborových organizácií, patria sem aj štátom uznané cirkvi a náboženské spoločnosti, nadácie, neziskové organizácie poskytujúce všeobecne prospešné služby. Negatívny dopad tejto zmeny vidím predovšetkým vo zvýšení administratívnej náročnosti, najmä v skupine rozpočtových a príspevkových organizácií, ktoré nemajú odborníkov na daňovú problematiku, nakoľko doteraz nemali podávať daňové priznanie. Pritom finančný prínos tejto zmeny pre štátny rozpočet bude minimálny. Podotýkam, že ustanovenie o oslobodení príjmov do sumy 300-tis., ktoré má byť zrušené, bolo v rovnakom znení, ako je v § 13 ods. 1 písm. e) zákona č. 595/2003 Z. z., to znamená dodnes platného daňového zákona aj v zákone č. 366/1999 Z. z. a dokonca aj v zákone č. 286/1992 Zb., a to v § 19 písm. j), aj keď vtedy oslobodenie bolo len do sumy 100-tis. korún. Ide teda o ustanovenia účinné už značný počet rokov. Skoro toľko, ako Slovenská republika existuje. Ak je však vzťah medzi príjmami a výdavkami štátneho rozpočtu na rok 2007 natoľko napätý, že vyžaduje zrušenie oslobodenia od dane pri príjmoch, ktoré boli dlhé roky oslobodené od dane, potom by som navrhla, aby sa ponechala aspoň úprava účinná do konca roka 1999, teda podľa zákona č. 286/1992 Zb. o daniach z príjmov, keď oslobodenie od dane bolo do výšky 100-tis. Sk, aby mnou spomenuté právnické osoby, teda občianske združenia, štátom uznané cirkvi, nadácie a neziskovky nemuseli platiť aspoň z tejto sumy dane a aby rozpočtové a príspevkové organizácie, resp. väčšina z nich nemusela podávať daňové priznania k dani z príjmov. Môj druhý pozmeňujúci návrh sa tak trošku dotýka bodu 29 a tu tiež zo strany SDKÚ odznel už jeden pozmeňujúci návrh, ktorý hovoril o tom, aby sa zachoval súčasný status. Ja ponúkam pozmeňujúci návrh v tom prípade, keby tento status nebol zachovaný, a predsa by len došlo k zmene. O čo ide? Bod 29 je zmena v § 19 ods. 3 písm. l. Podľa tohto ustanovenia v znení účinnom v tomto roku si môže zamestnávateľ uplatniť ako daňový náklad príspevky na doplnkové dôchodkové sporenie a príspevky na účelové sporenie a životné poistenie, ktoré platí za zamestnancov, pričom výška daňového nákladu je limitovaná výškou 6 % zo zúčtovanej mzdy a náhrady mzdy zamestnanca, ktorý je účastníkom týchto sporení. Podľa navrhovanej úpravy od roku 2007 má byť tento výdavok zúžený len na príspevky na doplnkové dôchodkové sporenie. S navrhovanou úpravou zásadne nesúhlasím. Príspevky na doplnkové dôchodkové sporenie, resp. predtým na doplnkové dôchodkové poistenie, ktoré platí zamestnávateľ za zamestnancov, sú limitovaným daňovým nákladom už od roku 1996. Keď pred rokom novelizácia zákona o daniach z príjmov, ktorá prešla pod č. 534/2005 s účinnosťou od 1. 1. 2006, rozšírila možnosť uplatniť tento výdavok aj na účelové sporenie a životné sporenie, značnú časť daňovníkov to pravdupovediac aj prekvapilo. Po roku prichádza však ďalšie prekvapenie. Nová zmena a vraciame sa späť. Opäť bude môcť byť daňovým nákladom len príspevok zamestnávateľa na doplnkové dôchodkové sporenie a už zase nie príspevok na účelové sporenie a životné poistenie. Myslím, že by sa mala vziať do úvahy skutočnosť, že podnikateľská verejnosť veľmi nepriaznivo vníma sústavné zmeny v daňových zákonoch. Podnikateľské prostredie to značne znehodnocuje. Daňové zákony by mali byť relatívne stále. Pri neustálych zmenách nie je možné podnikať. Veď sa nedá vypracovať seriózny a reálny podnikateľský plán. Z tohto dôvodu by bolo veľmi žiaduce, aby toto ustanovenie v § 19 ods. 3 písm. l) v znení účinnom len od 1. januára 2006 vydržalo aspoň niekoľko rokov. Toto svoje odporúčanie podporím ešte jedným argumentom. Ak navrhnutá zmena bude schválená, príspevok zamestnávateľa na životné poistenie alebo účelové sporenie zamestnanca nebude daňovým nákladom. Dá sa povedať, že zamestnávateľ bude tento príspevok hradiť zo zisku. Na druhej strane však toto zaplatené poistné u zamestnanca bude zdaniteľným príjmom. Nakoľko v ustanovení § 5 ods. 7 písm. e) u zamestnanca sú oslobodené od dane len príspevky na zdravotné poistenie, poistné na sociálne poistenie, poistné na sociálne zabezpečenie a príspevky na starobné dôchodkové sporenie, ktoré je povinný platiť zamestnávateľ za zamestnanca. Keďže príspevok zamestnávateľa na životné poistenie a účelové sporenie zamestnanca bude u zamestnávateľa nákladom, ktorý nie je uznaný ako daňový, a u zamestnanca bude zdaniteľným príjmom, tento príspevok bude vlastne zdanený dvakrát. A to je opäť v rozpore so zásadami, ktoré by mal zákon o dani z príjmov dodržať. Aby sa aspoň čiastočne eliminoval nepriaznivý dôsledok navrhovanej zmeny v tomto ustanovení, potom v prípade, ak snemovňa schváli vládou predloženú novelu navrhujem, aby sa doplnil v § 5 ods. 7 ako príjem zamestnanca od dane oslobodený aj príspevok zamestnávateľa na životné poistenie a účelové sporenie. Ja by som prečítala presné znenie môjho návrhu. Navrhujem, aby sa doplnil do § 5 ods. 7 písm. k), ktoré znie nasledovne. Úvod toho odseku je: „Okrem príjmov oslobodených od dane podľa § 9 sú od dane oslobodené aj príjmy poskytnuté ako...“, je tam výpočet a doplníme písm. k), ktoré znie: „Príspevky na účelové sporenie a životné poistenie, ktoré platí zamestnávateľ za zamestnancov. Tieto príspevky je možné uznať v úhrne najviac do výšky 6 % zo zúčtovanej mzdy a náhrady mzdy zamestnanca, ktorý je účastníkom týchto sporení.“ Ďakujem, že ste si ma vypočuli. Dúfam, že sa nad tými poznámkami aspoň trošku zamyslíte. Súčasne vás prosím o podporenie mojich pozmeňujúcich návrhov.