Verešová, Anna, poslankyňa NR SR (2019-06-27):
Dovoľte mi, vážení kolegovia, vážené kolegyne, povedať ešte niekoľko slov k uzneseniu, ktoré som vám celé prečítala pred chvíľou. To, že môžeme dnes o tomto uznesení rokovať, je výsledkom viac ako ročnej práce ľudskoprávneho výboru. A ako ste počuli aj z úst pána spravodajcu, je fakt, že toto uznesenie bolo v ľudskoprávnom výbore prijaté jednohlasne a tak isto bolo prijaté členmi výboru, zahraničného výboru. Zdôrazňujem to tak dosť viackrát, pretože je to pre mňa veľmi taká výnimočná udalosť a naozaj si vážim aj členov výboru, že takto pristúpili k takejto téme, akou ochrana náboženskej slobody je, že sa nám podarilo sa pozrieť na tému náboženskej slobody a jej ochrany a podpory bez akýchkoľvek predsudkov a tiež, že sme dokázali sa poz; že sme dokázali byť apolitickí. Spoločných aktivít ale pred týmto uznesením, kým som prišla sem do Národnej rady, tak bolo naozaj veľmi veľa. V minulom roku som tu v Národnej rade organizovala seminár, kde boli pozvaní predstavitelia holandskej mimovládnej organizácie Open Doors, ktorí sa už viac ako 20 rokov venujú prenasledovaným pre vieru. Bola som aj s koaličnými poslancami na zahraničných cestách. Na zasadnutí ľudskoprávneho výboru som pozvala na zasadnutie vystúpiť pána osobitného vyslanca pre podporu slobody a náboženstva alebo viery mimo EÚ pána Jána Figeľa a takisto som na pôde Národnej rady prijala pána Petra Jašeka, ktorý; humanitárneho českého pracovníka, ktorý bol odsúdený za jeho aktivity v Sudáne. Veľmi, veľmi si pamätáme – a sedíte tu aj vy, ktorí ste sa toho boli prítomní – na stretnutie so sýrskym biskupom Mons. Chahdom. Bolo to veľmi, veľmi zaujímavé stretnutie aj všetky tie slová, ktoré nám hovoril, už som to dokonca aj citovala tuná z tohto, z tohto miesta. No a veľmi dôležité bolo, že pri našom výbore bola zriadená odborná komisia, ktorá združila významné osobnosti z akademickej obce, z verejného aj štátneho sektora, ale aj cirkevného a mimovládneho prostredia. Odtiaľ sme vlastne, od nich sme čerpali podnety k textu tohto uznesenia. A o samotnom uznesení ešte pred tým, ako som sa teraz postavila pred vás, som rokovala aj s ministrom zahraničných vecí s pánom Lajčákom a tiež s generálnym riaditeľom pre štátny rozpočet ministerstva financií. Takže vidíte, tých krokov bolo naozaj veľmi veľa. Prečo teda predkladáme takéto uznesenie? Uznesenie vyjadruje alebo je predovšetkým vyjadrením solidarity všetkým prenasledovaným pre vieru kdekoľvek na svete. Rozprávať o utrpení prenasledovaných je to najmenej, čo môžeme urobiť, a pritom je to tak veľmi, veľmi dôležité, pretože všetky obete – a je jedno, z ktorej oblasti – hovoria, čo môžu, keď sa ich pýtame, čo môžeme pre vás urobiť. Ja som teda 20 rokov robila s obeťami domáceho násilia a oni mi všetci hovoria: Nebuďte ticho! A to nám isto hovoril, presne toto isté hovoril aj Mons. Chahda: Nebuďte ticho! Takže hovoriť už je veľmi významné a netreba to podceňovať. Áno, je dôležité hovoriť aj o, zvlášť o prenasledovaní kresťanov, ktorí sú najprenasledovanejšou skupinou vo svete. Uznesenie je tiež výzvou vláde, aby v tejto oblasti robili, aby sme v tejto oblasti robili ešte viac, ako robíme. Mám tu pri sebe aj správy Open Doors a nadácie Pomoc trpiacej cirkvi, ktoré úplne faktograficky a v číslach hovoria o prenasledovaných pre náboženské presvedčenie a hovoria, ako veľmi je stúpajúci trend práve pri prenasledovaní kresťanov. V 21. storočí je každý dvanásty človek na svete, čelí prenasledovaniu kvôli svojej viere, a pritom sloboda náboženského vyznania a viery sa označuje za prioritu európskeho nástroja pre demokraciu a ľudské práva. Podľa rôznych štúdií mediánové hodnoty indexu vládnych obmedzení náboženskej slobody, ako aj indexu nepriateľských prejavov voči náboženským skupinám vykazujú v roku 2007 až 2016 naozaj stúpajúci trend a podľa štúdie Open Doors, ktorú som spomínala, sa počet sledovaných krajín, v ktorých sú osobitne kresťania prenasledovaní vo vysokej alebo extrémne vysokej miere, sa zvýšil z 22 na 40. A hovorím vám o, obdobie rokov 2014 až 2019, teda posledných päť rokov. Z 22 na 40 krajín za päť rokov, kde sú kresťania prenasledovaní vo vysokej alebo extrémne vysokej miere. Situácia s dodržiavaním náboženskej slobody a slobody presvedčenia sa zhoršuje. A o tom ešte, ešte tu mám jeden taký fakt, že kresťania sú najprenasledovanejšou skupinou, hovorí aj najčerstvejšia správa britskej vlády. Minister zahraničných vecí si dal urobiť audit a jednoznačne vyplýva, že prenasledovanie alebo stúpajúci trend je zvlášť pri kresťanoch. A z tejto správy aj by som chcela citovať: „Globálna vojna proti kresťanom ostáva naďalej tým najprehliadanejším príbehom zo začiatkov 21. storočia.“ Svedčia o tom aj ďalšie a osobné prípady. Určite si pamätáte, čítali ste, aj tu som viackrát z tohto miesta hovorila o príbehu pakistanskej kresťanky Asie Bibi. Všetci ste počuli, čítali o obetiach bombových útokov na kostoly a hotely na Srí Lanke na Veľkonočnú nedeľu v apríli tohto roku, kde presiahol počet obetí 300 osôb. Ide aj o systematické miznutie kresťanov z Blízkeho východu. V niektorých oblastiach hovoríme o exode a vymiznutí kresťanov z oblastí, kde kresťanstvo vzniklo a roky bolo súčasťou pluralitnej spoločnosti. O tom práve nám hovoril Mons. Chahda, ako tisíce rokov žili tieto náboženské skupiny v mieri vedľa seba. V Palestíne klesol počet kresťanov za posledných 50 rokov z 15 na 1,5 percenta. V Sýrii z 11 celé, z milióna na 450-tisíc od roku 2011 a v Iraku z 1,5 milióna na 120-tisíc dnes od roku 2003. V niektorých oblastiach hovoríme o najťažšej forme prenasledovania, genocíde. Genocídne zábery sú zdokumentované v posledných rokoch v Sýrii, v Iraku, v Egypte, v severovýchodnej Nigérii a na Filipínach. Keď hovoríme o antisemitizme osobitne, hovorme teda aj o prenasledovaní kresťanov. Zdôrazňujem tú situáciu kresťanov, lebo ako som zdôraznila, má stúpajúci trend a svedčia o tom štúdie a správy, ale ide nám aj o ďalších. Rohingov, umiernených moslimov, streľba v Christchurch. V 21. storočí, som už povedala, že každý dvanásty človek čelí prenasledovaniu kvôli svojej viere, ale ochrana náboženskej slobody sa netýka iba veriacich, ochrana náboženskej slobody sa týka aj neveriacich. V trinástich štátoch sveta je trest smrti za ateizmus a v 22 krajinách je trest smrti za zmenu náboženstva alebo za odpadnutie od viery, a pritom Všeobecná deklarácia ľudských práv, čl. 18 jasne znie: „Každý má právo na slobodu myslenia, svedomia a náboženstva. Toto právo zahrňuje v sebe aj voľnosť zmeniť svoje náboženstvo alebo vieru, ako aj slobodu prejavovať svoje náboženstvo alebo vieru sám alebo spoločne s inými, či už verejne, alebo súkromne, vyučovaním, vykonávaním náboženských úkonov, bohoslužbou a zachovávaním obradov.“ Viaceré štúdie potvrdzujú, že cez podporu náboženskej slobody vo svete sa dajú dosahovať iné dôležité rozvojové a ekonomické ciele a ochrana náboženskej slobody je prevenciou genocídy. Toto je tiež veľmi dôležité si uvedomiť. Sloboda náboženského vyznania a viery sa označuje za prioritu európskeho nástroja pre demokraciu a ľudské práva a Európska únia žiada členské krajiny, aby venovali primeranú pozornosť otázkam súvisiacim so slobodou náboženského vyznania. Viaceré krajiny Európskej únie, ako Dánsko, Nemecko, Spojené kráľovstvo, ale aj naše susedné krajiny Poľsko a Maďarsko, sa tejto téme veľmi intenzívne venujú. Na úrovni teda Európskej únie dochádza k reakcii, k takej mimoriadnej pozornosti na tento globálny problém. Viaceré krajiny reagovali napríklad prijatím parlamentných deklarácií, ba dokonca vytvorením osobitných postov pre sledovanie problematiky náboženskej slobody. V roku 2018 päť členských štátov zriadilo úrady predstaviteľov pre podporu náboženskej slobody, a to Spojené kráľovstvo, Nemecko, Dánsko, Litva a Maďarsko. Je teda čas, aby aj Národná rada a Slovenská republika sa pridala k úsiliu ďalších štátov a medzinárodných organizácií a spravila na pomoc prenasledovaným vo svete viac. Ja nehovorím, že Slovensko nekoná. Slovensko koná a ja som sa o tom rozprávala s pánom ministrom Lajčákom, ktorý vítal túto iniciatívu a vítal aj konkrétne kroky, ktoré by sme mohli urobiť na Slovensku. Ako som už povedala, táto súčasť je súčasťou priorít predsedníctva Slovenskej republiky v Organizácii pre bezpečnosť a spoluprácu na tento rok a aj tiež členstva Slovenskej republiky v Rade OSN pre ľudské práva. To všetko oceňujem. A dokonca aj naozaj naposledy, keď bol, keď Valné zhromaždenie OSN prijalo rezolúciu, aby 22. august bol ustanovený ako Medzinárodný deň pamiatky obetiam náboženského násilia, sa Slovenská republika pridala k tejto rezolúcii. Obidvaja aj s pánom ministrom Lajčákom sme hovorili o tom, že vždy je treba konať viac. A možností je veľa, ale v čom vyzýva vlastne Národná rada vládu, si uvedomujeme, že je dôležité začať alebo zvýšiť medzirezortnú komunikáciu, to medzirezortné úsilie, ktoré by nakoniec vyústilo do viacerých konkrétnych aktivít. Pre inšpiráciu ich prikladáme v dôvodovej správe, ako som už aj spomenula, jednak zriadenia rôznych postov pre sledovanie problematiky náboženskej slobody, hovorili sme s pánom ministrom aj o tom, aby boli predkladané rôzne situačné správy, to by uvítal, ale asi čo je úplne najdôležitejšie – a práve tam je veľmi dôležité to medzirezortné, medzirezortná spolupráca a komunikácia –, aby sme aj finančne dokázali viac pomáhať, nabalili viac financií na konkrétnu pomoc tam, kde sú tieto obete, kde sú ľudia prenasledovaní pre vieru, teda priamo v tých krajinách. Robia tak už mnohé štáty. Hlavne teda, a to by som zopakovala, nesmieme zostať ticho. Pred viac ako 30 rokmi sme to boli práve my veriaci na Slovensku, ktorých náboženská sloboda bola potlačovaná, o to viac je teda našou povinnosťou, aby sme sa postavili teraz, keď náboženskú slobodu zažívame a užívame si ju na našom Slovensku, o to viac je teda našou povinnosťou, aby sme nezabudli na tých, ktorí trpia pre vieru. Je teda veľmi dôležitý práve postoj tých, ktorí majú vlastnú bolestnú skúsenosť, a je dôležité, aby sme teda boli my, ktorí sme na to poukazovali a hovorili o tom. Máme takú, povedala by som, historickú povinnosť. Ja na záver chcem poďakovať všetkým slovenským humanitárnym pracovníkom, ktorí dlhodobo pracujú s prenasledovanými pre vieru, pre náboženské presvedčenie, v tom sme skutočne vzorom a príkladom. Ďakujem im veľmi a chcem poďakovať aj všetkým občanom, my sme, my sme výnimoční na Slovensku práve našimi zbierkami od ľudí bežných, jednoduchých ľudí, ktorí, napríklad Dobrú novinu spomeniem, lebo patrí medzi jedny z najlepších, najvýznamnejších zbierok všeobecne zo všetkých zbierok, ľudia podporujú a myslia na ľudí v týchto krajinách, kde sú prenasledovaní. Chcem poďakovať našim členom odbornej komisie pri výbore, ktorí prijali na seba túto úlohu a, poviem vám pravdu, že boli veľmi, veľmi aktívni, veľmi si to cením. Ďakujem aj členom ľudskoprávneho výboru, ktorí podporili toto uznesenie, že ho predkladáme spoločne naprieč politickým spektrom, že sme odložili tie politické tričká, že sme to dokázali, že sme ukázali Slovensku, že to vieme v takej vážnej téme urobiť. No a týmto chcem veľmi pekne vás požiadať, kolegyne a kolegovia, aby ste tento návrh výboru pre ľudské práva a národnostné menšiny svojím hlasovaním podporili. Ďakujem vám za túto podporu a verím, že ho, toto uznesenie, prijmeme so silným mandátom. Ďakujem pekne.