J. Burian, poslanec: (2003-09-24):
Z uvedeného dôvodu presun zamestnancov z verejnoprávnej inštitúcie do štátnozamestnaneckého pomeru pri opakovanom deklarovaní záujmov vlády Slovenskej republiky znížiť počty štátnych zamestnancov považujem za neefektívny a nehospodárny. Navyše, ak časť zamestnancov, ktorí sa stanú zamestnancami štátnej správy, po dvoch rokoch budú opätovne odovzdaní do konferencií a presúvaní do obcí. Vzhľadom na nemožnosť ich fyzického prerozdelenia z počtu 45 úradov špecializovanej správy do 2 883 obcí bude potrebné ich prepustiť zo štátnej správy. Tiež nie je zanedbateľná skutočnosť, že náklady spojené s ich štátnozamestnaneckým pomerom budú predstavovať miliónové sumy. Zásadným nedostatkom predloženého materiálu je absencia diferenčného vyčíslenia finančných nárokov na vykonávanú zmenu v súčasnosti a opakovane po dvoch rokoch, ako aj finančných nárokov osobitne na štátny rozpočet a osobitne na rozpočty obcí. Tak ako som vystúpil v prvom čítaní tohto zákona, javí sa mi to, že presúvanie alebo rušenie verejnoprávnych inštitúcií a presúvanie  tohto systému do štátnozamestnaneckého pomeru, myslím si, že nie je celkom v súlade s filozofiou aj tejto koalície vzhľadom na to, že očakávaná zmena štátnozamestnaneckého pomeru v podstate nie je, predpokladám, filozofiou tejto koalície v oblasti filozofie spravovania štátu, jedného z najhorších vlastníkov spravovania všetkých náležitostí. Vzhľadom na to, že sa mi zdá byť tento zákon nelogický a jednoducho finančne obrovským zaťažením do budúcnosti a po všetkých peripetiách prepúšťanie štátnych zamestnancov alebo ich neumiestnenie v týchto obciach bude privádzať ďalšie a ďalšie náklady. Dovoľte mi, aby som pri tomto bode dal pozmeňujúci návrh. V článku 4 bod 13 znie: § 18, § 18a s nasledovným znením: „Pri poskytovaní starostlivosti v oblasti sociálnych služieb občanov s duševnými poruchami a poruchami správania je možné použiť prostriedky obmedzenia občana v akútnom štádiu prejavov choroby, ako je to nevyhnutné na ochranu života alebo zdravia tohto občana, alebo na ochranu života alebo zdravia iných občanov.“ Po druhé. „Ako prostriedky obmedzenia občana uvedené v ods. 1 sa použijú prednostne prostriedky netelesnej povahy, nevyhnutné telesné obmedzenia nariaďuje alebo schvaľuje odborný lekár. Každý prípad telesného obmedzenia musí mať občan zaznamenaný v osobitnom registri zriadenom na tento účel.“ Po tretie. „Register telesných obmedzení občanov musí obsahovať zápis každého prípadu telesného obmedzenia občana, dôvody telesného obmedzenia občana, čas, kedy sa opatrenie začalo a skončilo, opis okolnosti prípadu spolu s uvedením príčiny pre nevyhnutnosť telesného obmedzenia občana, meno a podpis lekára, ktorý ho nariadil alebo schválil, a popis zranení utrpených zúčastnenými osobami.“ Navrhované znenie zákona zabezpečí použitie prostriedkov potrebných na ochranu života a zdravia s akútnymi duševnými chorobami a poruchami správania. Uvedený návrh paragrafového znenia je akceptovaný aj fundovanými odborníkmi z oblasti psychiatrie, jej hlavným odborníkom Ministerstva zdravotníctva Slovenskej republiky pre psychiatriu docentom Pavlom Černákom. Vo včerajšej rozprave, neformálnej rozprave v rámci poslaneckých lavíc tejto Národnej rady boli rôzne úvahy o tom, či takéto obmedzenia sú legálne, nelegálne, či majú, by som povedal, určitý vzťah k diskriminácii osôb alebo k obmedzovaniu osobnej slobody. Musím povedať, že  terajšia prax vyvoláva takéto riešenia ako dosť nevyhnutné vzhľadom na to, že v ústavoch sociálnych služieb sa nachádzajú ľudia, ktorí sú v štádiu alebo ktorí sú preliečení a tento stav  je však opakovaným alebo zaznamenáva recidívy, ktoré pri opakovanom psychickom narušení môžu vyvolávať dosť vážne problémy. A pri takýchto problémoch je otázkou, či  znenie, ktoré je doteraz navrhované v § 18a, je dostatočnou možnosťou na to, aby sa zabezpečila ochrana ľudí, ktorí sa v týchto zariadeniach nachádzajú. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)