Osuský, Peter, poslanec NR SR (2014-02-07):
Ďakujem pekne, pani predsedajúca. Ja by som teda na úvod presne chcel podčiarknuť to, čo povedal vo faktickej pred chvíľkou Martin Fronc. Lebo to je jediné, čo by som povedal na adresu tohto návrhu zákona a jeho autorov, že sa mi nepáči a vidím v tom evidentnú ústavnú nerovnosť, že ak nejaké dievča z Púchova študuje na univerzite v Olomouci a je nárokovo nádejnou poberateľkou sociálneho štipendia na území Slovenskej republiky, aby ho nedostávala. Pretože v ústave nie je nič napísané o univerzite v Olomouci, ale za to je tam napísané niečo o rovnosti občanov. A ak teda niekto spĺňa nárok na sociálne štipendiá, nemôže byť úbohý argument o dokázateľnosti štúdia ani len sekundu platný. Rád by som teda povedal za prvé, že tým pádom by som v tom návrhu, v druhom čítaní navrhol zmeniť to z možnosti ministerstva na povinnosť ministerstva. Žiadna možnosť. Povinnosť. Všetkým podľa ústavy rovnocenne a rovnako. Ja sa divím, že strana istôt by mala s takýmto niečím problém, lebo toto je proste istota občana v sociálnej núdzi. K tomu dokázaniu a podvádzaniu, áno. Sme okrem iného i krajina, kde sa podvádza na každom rohu, nerobme si o sebe ilúzie. Ale napríklad mal som osem rokov tú povinnosť byť koordinátorom celoeurópskeho mobilitného programu Socrates – Erasmus. Musím vás ubezpečiť, že overovanie papierov študenta, ktorého vysiela Univerzita Komenského do Clermont-Ferrand, do Sevilly, do Kodane, či do Bruselu, je veľmi zložitá a mnoho stupňová záležitosť. A samozrejme európski cifršpióni sú aspoň tak dobrí ako slovenskí a bolo treba veľmi svedomito mať všetko toto preklepnuté a zaistené. Neviem si predstaviť, že by v dnešných časoch bol problém overiť, či Jožko Múranica študuje na Olomouckej univerzite alebo na Sliezskej univerzite v Opave, ak to má z Čadce bližšie tam ako do Bratislavy alebo do Košíc. Takže argument o ťažkej dokázateľnosti, ktorý ako vytiahol pán minister na pani poslankyňu Gibalovú, je úplne, možno bol by dôkazom impotencie, neschopnosti a dôvod, že ministerstvo zrovnáme so zemou a posolíme ako Kartágo, aby tam nič nerástlo. Pretože toto nemôže byť argument, aby pred ústavou existovali ľudia rôznych kategórií. Štát musí mať na to, aby napĺňal ústavnú rovnosť. Toľkoto teda k tomu, ako to overiť a či to budeme ako prosbopis posielať nejakej milostivej tete úradníčke na ministerstvo, ktorá sa rozhodne, či nám vyhovie alebo nevyhovie. Žiadne posielanie tetám úradníčkam a žiadne preverovanie, „veľmi zložité a nemožné“. Možné dopreverovanie a povinnosť. A pokiaľ ide o tú podporu a o tie úvahy o tom, či sa tí ľudia vracajú alebo nevracajú? Zaujímavé, že od čias, keď český minister školstva v blahej pamäti filozof Sokol pristúpil na to, že slovenskí študenti majú právo míňať peniaze českých daňových poplatníkov, ktorým ich otcovia a matky nič v živote nedali, na to, aby sa vzdelávali v teoretickej fyzike, v dejinách hudby alebo filmovom umení. To všetko absolútne veľkoryso Česká republika Slovákom umožnila. Zaujímavé, že neriešime otázku, či by sme nemali občas poslať vagón s peniazmi do Českej republiky za tisíce odchovaných študentov. I keď by sa z nich vrátili len niektorí a nie všetci, pretože s tým už dnes v Európe počítať musíme. Ilúzia, že niekoho priviažeme o kameň reťazou okolo členka, je chorá. To tu potom by mohol hrať skutočne Chára za Topoľčany alebo prinajhoršom za Trenčín, nemal čo odísť so svojim talentom a figúrou do Boston Bruins. Kde sme myšlienkovo? Čo to je? Hlava roka pred 4 – 5 rokmi, hlava roka vlaňajšia či predvlaňajšia, profesor Bužek a profesor Masaryk, tí všetko takmer to, čo vyskúmali, vyskúmali buď v Texase alebo na Inštitúte Maxa-Plancka. Platili sme niekedy Spolkovej republike alebo štátu Texas za to, že naším najvyšším, najšpičkovejším vedcom umožňuje, získavať svoj vedecký výskum, za peniaze amerických a nemeckých daňových poplatníkov? Takže aké vracanie, aká povinnosť? Ak vynájde blahej pamäti doktor Vilček ďalší vynikajúci medicínsky objav, ktorý perspektívne o pár rokov bude liečiť i pacientov na Slovensku, to čo chceme, že aby nám snáď vrátil školné? Objavy v medicíne, objavy vo fyzike, objavy všade nakoniec pomáhajú ľudstvu. Takže úvahy o pripútaní, ako ich tu nadtienil priateľ Mikloško, sú úplne mimo misu. Žiadne záväzky! Neexistuje záväzok. A tým, čo berú u nás sociálne štipendium a potom budú zaraďovať fľašky do regálov v Lidli, tým aký dáme záväzok? Ako využili sociálne štipendium, aby potom po štúdiu nezamestnateľného predmetu išli robiť do Lidlu, čo od nich budeme vymáhať? A prečo by sme mali, od týchto mali vymáhať, po akom? Takže nie. Žiadne podmienky, ani predbežné, ani iné. Buď je rovnosť alebo nie je rovnosť. Ja mám syna, ktorý mal spolužiaka Vietnamca. Teraz neviem, či jeho otec je veľký šéf na trhovisku, ja ho nepoznám, alebo je len malý stánkár, ktorý sa pretĺka, ale jeho syn bol dosť dobrý na to, aby si ho vzala Oxfordská univerzita. Vyšiel z Gamče. A je v Oxforde, štvrtý rok. Ja verím tomu, že jeho otec možno niekde nahrabáva tie peniaze na to, aby mohol syna na Oxforde financovať. Ale ak by bol jeho otec v takom sociálnom postavení, že by mal nárok jeho syn, keďže už asi tu žijú a zrejme majú aj to občianstvo, ak spĺňajú toto kritérium, ktoré je, povedzme, pred zákonom potrebné, tak je absolútne primerané, aby sme do Oxfordu poslali mladému chlapcovi 150 eur. Možno to bude len pľuvnutie na horúcu pec nákladov života v Oxforde, ale neexistuje, aby sme niekomu dali 150 eur v Prešove a nedali mu v Oxforde. Takže ešte raz hovorím, Monika správne povedala, že asi mnohé z tých detí nie sú na tom sociálne zle. Je pravda, že asi mnohé nie sú. Ale ak sú medzi nimi také, ktoré sú na tom sociálne zle, ale ktoré chodia z toho Púchova alebo z Lazov pod Makytou radšej do Olomouca, lebo je to lacnejšie a bližšie a je to dobrá škola, tak majú rovnaký nárok bez toho, aby sa k tomu myšlienkovými pochodmi vyjadrovala teta na ministerstve školstva. Takže tento návrh zákona stojí za podporu a v druhom čítaní sa má zmeniť veľkorysosť štátu a istôt na jeho povinnosť. (Potlesk.)