Z. Horváth, poslanec: (2009-10-21):
Vláda už po koľký raz opäť ide na ruku jednému zo sociálnych partnerov, teda platí za svoju podporu odborárom. Azda najlepším dôkazom je to, že zásadná pripomienka odborovej centrály je, že tento zákon by mal platiť iba pre firmy, kde majú odbory. Áno, vytváranie kartelov pri vyjednávaní benefitov je stará požiadavka odborárskych bossov v snahe rozširovať svoj vplyv. Dnes máme na stole v podstate len druhé rozšírenie povinnosti napĺňať zmluvné podmienky aj pre tých, ktorí ich nikdy nepodpísali, neprijali ani nikoho nesplnomocnili o ich vyjednávaní. Možno budete namietať, že za viac ako rok od prvého rozšírenia záväznosti zmlúv sa nenaplnili obavy. Treba však rozlišovať medzi obdobím konjunktúry, keď sa veľa vecí dá absorbovať, a obdobím krízy a následného zotavovania, keď sa riziko dopadov na podniky, samozrejme, zvyšuje. Čosi o zámere nútiť firmy vo vzťahu k zamestnancom rešpektovať dohody, ktoré si s nimi nedohodli, zisťoval aj TREND Barometer, kde 80 % oslovených manažérov si myslí, že povinné rozšírenie kolektívnych zmlúv rozhodne či pravdepodobne prispeje k rastu nezamestnanosti. Zvyšných 20 % si myslí, že to je neužitočné opatrenie, ktoré prináša len ďalšiu administratívnu záťaž. Tento návrh a vôbec celá myšlienka rozširovania záväznosti kolektívnych zmlúv je scestná, ba, povedal by som, až zvrhlá, lebo je podľa mňa a podľa ďalších poslancov, ale aj organizácií združujúcich zamestnávateľov v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky a Európskym dohovorom o ľudských právach. Aj preto sme podali 16. apríla v roku 2007 podanie na Ústavný súd, v ktorom sme namietali protiústavnosť predchádzajúcej novely, ktorá po prvýkrát vypustila podmienku, že zamestnávateľ musí s rozšírením kolektívnej zmluvy vyššieho stupňa súhlasiť. Je pre túto etapu slovenských dejín typické, že Ústavný súd, ktorý ste po voľbách obsadili svojimi ľuďmi, nekoná. Teraz je október 2009 a stále nepoznáme verdikt. Apelujem však na vás, aby sme neprehlbovali proces, pri ktorom je takto vážne podozrenie z protiústavnosti, skôr ako sa dozvieme verdikt súdu. Mimochodom, v rovnakom čase ako náš Ústavný súd riešil tento problém aj Ústavný súd Českej republiky. Ten na rozdiel od nášho už rozhodol a zrušil násilné rozširovanie kolektívnych zmlúv. Takže Česká republika násilné rozširovanie zrušila. Veľmi často sa odvoláte, dámy a páni, na švédsky model silného sociálneho štátu ako na svoj vzor. Strana Smer dokonca o tomto modeli organizuje aj rôzne konferencie. Viete, ako je táto problematika vyriešená v tomto sociálne silnom Švédsku? Vo Švédsku možnosť rozšírenia záväznosti kolektívnych zmlúv neexistuje, kolektívne zmluvy sú záväzné výlučne pre tie subjekty, ktoré ich uzavreli. Kolegyne a kolegovia, okrem ekonomických hrozieb, ďalšieho zvyšovania nezamestnanosti a zjavne protiústavnosti je tu ešte jeden rozmer tohto návrhu. Rozširuje priestor pre korupciu a subjektivistické rozhodovanie. Jeden z odborárskych predákov na obhajobu tejto novely o. i. povedal: „Ak pani ministerka usúdi, že rozširovanie by viedlo k rastu nezamestnanosti, kolektívna zmluva sa na daný podnik rozširovať nebude.“ Ja sa pýtam: Čo ak to pani ministerka neusúdi? Už spomínané nedobrovoľné rozširovanie v roku 2007 bolo podmienené obdobnými ekonomickými podmienkami, ako to majú signatári kolektívnej zmluvy, a vyžadovalo prieskum, či je vôbec podnik, na ktorý sa zmluva rozšíri, schopný nové záväzky z takéhoto rozšírenia plniť. Podľa toho, čo sa tu navrhuje, žiadny prieskum nebude. Podnik môže sám namietať, ak sa ale o rozšírení dozvie, pretože na rozdiel od súčasnej praxe mu nikto rozšírenie neoznámi, oznam bude uverejnený len a len v Obchodnom vestníku. Dámy a páni, tento zákon je vďaka svojej kvalite mínovým poľom, na ktorom sa majú pohybovať sociálni partneri, aj keď o partneroch sa v tomto prípade ťažko dá hovoriť. Prečítam vám niekoľko neakceptovaných návrhov z pripomienkového konania. Napr. ministerstvo financií, a nebolo v tom jediné, si na rozdiel od ministerstva práce vôbec nemyslí, že zo zákona jednoznačne vyplýva, na koho sa zmluva rozširuje. Citujem: „Odporúčam preformulovať to tak, aby z ich znenia bolo jednoznačné, či je možné rozšíriť záväznosť kolektívnej zmluvy vyššieho stupňa na zamestnávateľov alebo na odvetvie, v ktorom zamestnávatelia pôsobia, alebo realizovať obidve tieto možnosti.“ Ministerstvo obrany navrhlo zostať pri doterajšej praxi, keď ministerstvo práce kontaktovalo zamestnávateľa, na ktorého sa rozšírenie bude vzťahovať. Skôr ako prednesiem svoj procedurálny návrh na záver, rád by som vám priblížil ešte stanovisko Klubu 500, pri ktorom snáď nebudete tvrdiť o blízkosti opozícii: „Zásadne sa nestotožňujeme a nesúhlasíme s koncepciou doterajšej ani navrhovanej právnej úpravy. Zákon o kolektívnom vyjednávaní upravuje kolektívne vyjednávanie medzi príslušnými orgánmi odborových organizácií a zamestnávateľmi, ktorého cieľom je uzavretie kolektívnej zmluvy. Na uzavretie zmluvy sa vyžaduje konsenzus účastníkov zmluvy, teda zmluvných strán. Zmluvná strana by nemala svojím prejavom vôle zaväzovať iné subjekty, ktoré ju na tento úkon nesplnomocnili a s obsahom tohto úkonu sa nestotožňujú. Štát by nemal zasahovať do konkurenčného podnikateľského prostredia a zavádzať rovnostárstvo pre zamestnancov a zamestnávateľov z rovnakého odvetvia.“ Navrhovaná novela zákona v podmienkach Slovenskej republiky môže výrazne uškodiť zamestnávateľom, znížiť motiváciu zamestnávať nových pracujúcich a v konečnom dôsledku vôbec nemusí priniesť pozitívny efekt pre samotného zamestnanca, skôr naopak. Preto navrhujem, dámy a páni, podľa § 73 zákona o rokovacom poriadku o tomto návrhu nepokračovať v rokovaní. Ďakujem pekne. (Potlesk.)