Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-03-25):
Vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, kolegovia, vážení vládni predstavitelia, aj som prekvapený, poviem pravdu, lebo som myslel, že mám čas. Aj som čakal veľký fájt, všetky právnické esá, kalibre, že nastúpia a inými slovami povedia to, čo povedal kolega Lipšic. Lebo kolega Lipšic to povedal fakt dobre a za čo mu treba poďakovať, komu česť, tomu česť. (Reakcie z pléna.) Jaj, to ináč tiež to, to tiež by asi malo byť, ale, no ale aj po tom povedanom, čo povedal Lipšic, je naozaj ťažké aj sa napojiť, zapojiť a nedajbože, ešte že obhájiť, lebo to je ťažko. Ale ja verím, že tu sú iní majstri, ktorí vedia obhájiť neobhajiteľné, že by na seba tú úlohu zobrali, že to skúsia. Nuž, keď takto neplánovane mám tam tri, tri, tri slová, štyri, päť slov poznačených, že len k tomu ja chcem niečo, tak možno laickejšie povedať, že ako to ja vnímam. A vnímam to naozaj, naozaj zle. Je to podľa mňa, tie signály, ktoré na konci spomínal pán Lipšic, naozaj vyšleme. To je nebezpečné. Tých signálov sme sa už navysielali toľko a ešte jeden pridáme. Ja odbočím trošku. Mne vadí aj tá hystéria teraz, čo je spojená s prezidentskými voľbami. Tá hystéria je až taká, že ľudia, niektorí z nás majú pocit, teda ja nie, ale niektorí ľudia budú mať pocit, že už v nedeľu alebo najneskôr v pondelok sa niečo obrovské zmení. No nič sa nezmení. Ale sekundárnym dôsledkom bude, že tá frustrácia, tá proste, tá rezignácia ľudí sa len znova posilní. Podľa mňa to je veľmi, sociologicky veľmi silné, možno to už niekto sa tým analyzuje. To je ďalší faktor, ktorý nahráva a toto je jedna vec, ktorá prilieva do toho kalicha, do toho, už to nie je ani kalich, to už je obrovská nádrž, to už je cisterna, do ktorej lejete a lejete a na konci sa nikto z vás nebojí, že čo sa stane. Môj dedo bol gazda, normálny gazda, obyčajný sedliak a on mi hovoril, že počúvaj, potkan taký malý, ale keď ho zaženieš do kúta, skočí. Čo tým chcem povedať? Že všetko so všetkým súvisí. Aj toto, že vy posilňujete to vedomie tej frustrácie. Toho, že nič, nič, zase nič a už keď, tak aj tak ho vytiahneme. Tak na konci budete mať tých defektných, defektných, takých, jak to nazvať, tak, tak milo, že činností čoraz viac, defektných konaní, skratovitých konaní. Uvidíte, že toho bude čoraz viac. A vy tomu nahrávate. Proste vytiahnuť, kto je Olejník, ja neviem, kto je Olejník. Nechcem povedať, že jak tá známa pesnička, že „who the je Olejník“, že viete, že kto je vlastne ten Olejník, že my, tu sedí celá, celý parlament kvôli Olejníkovi. Tu je vláda kvôli Olejníkovi. V čom je jeho sila, toho Olejníka? Nie je sila v Olejníkovi, je strach z Olejníka. Viete, v čom je strach? Že už bolo, málo chýbalo, aby sa spoločne sprchoval a šmyklo sa mu mydlo. To je problém, vážení. To je problém. A tento strach sa preniesol na niekoho iného. A Olejník zavolal, komu mohol, a povedal, ja tam nejdem, ja sa bojím sprchovať v spoločnej sprche. Prosím vás, urobte niečo, ja tam nejdem, lebo všetko, čo viem, niekomu poviem, však už niekde mi telefón zdvihnú. A tam sa rozozvučali tie linky, ktoré povedali, čo s ním, čo sa dá ešte robiť. Čo ešte môžeme využiť? No využili. Prosím vás, veď už rozhodol, veď to boli, už vieme, aké máme súdnictvo. Ale však už dva senáty, jak dobre hovorím, to nie holubári rozhodli. To nie priatelia kaktusov, však to boli nejaké senáty, ktoré rozhodli, že ho, že je proste, je vinný. Všetko bolo, už bol zatykač. Už mal mať zbalené pyžamo a vtedy vyňúral niekto, že ešte zneužijeme, využijeme pána Boreca. A to ma mrzí, pán Borec, že vy ste sa na to dali využiť. Je strach Olejníka a je strach ľudí, ktorí niečo s Olejníkom majú. Ja neviem kto, košická klika alebo ktorá vaša klika? Čo má nasporené Olejník? Čo má naukladané Olejník, že proste ste vystrelili taký patrón, ktorý sa je ťažko ustať, že ktorý sa nedá obhájiť? To musí byť niečo silné, to musí byť veľké. Na veľké mená asi, nie? Že urobíme to, lebo to je psí kus. Pán minister, aj vy to musíte vedieť, že toto, čo robíte, je psí kus. To je brutál. Prosím vás. Dali ste dovolanie? Za mnou boli ľudia, ktorí, šofér autobusu zhavaroval, potom bol na invalidnom, niečo mu poisťovňa preplatila. To spomeniem ten prípad. Oni mi to, chudáci, vysvetľovali, dlho mi to vysvetľovali. Dôsledok je v tom, že spravili nad ním, čiže tento invalid, ktorý má chorú dcéru, ktorú nosí na rukách, lebo je plne invalidná, oklamali ho, kto ho mohol, tak ešte on musí platiť firme, ktorej zaplatil, no zložité, ja viem, že to je zložité. Ale pán minister; prosím vás, Martvoň, nevyrušujte, ja tu rozprávam, dobre? (Smiech a potlesk v sále.) Ja sa obraciam na toho, kto tu mal prísť a mal obhajovať. A ja sa pýtam, pán Borec, lebo ja viem, že vy viete o tom prípade. Vy viete o tom prípade toho šoféra autobusu z Prievidze, ktorý má nemohúcu dcéru, ktorú takto nosí na rukách a ktorý platí 600 000 korún, myslím, exekútorovi úplne nespravodlivo a vy to viete. Dovolali ste sa? Urobili ste nejaký úkon? Viem, že to viete. Príďte a povedzte. Urobili ste nejaký úkon, keď za Olejníka ste nastavili hruď? Nastavili ste hruď za toho pána z Prievidze, za toho chudáka, bedáka ste nastavili hruď? Keď Olejník vám za to stál? Príďte, povedzte mi to tu. Prosím vás. Viete, odtiaľ potiaľ, ale prosím vás. Pán predseda, upozornite Martvoňa, nech nevyrušuje. Naozaj mňa to vyrušuje, prosím vás. (Reakcie z pléna.) Ja som kľudný, vážení, pozrite sa, vy to raz, pozrite sa, vy máte jediné šťastie, že na chrbte ľudí tejto krajiny môžete hlbokým pluhom orať. A vy oriete, a to chlapča, to človieča drží, slzy mu tečú a kričí ešte, ešte, ale raz verím, že dorastie iná generácia, ktorá povie, nie vážení, ktorá povie, že nie, lebo že to sa už nedá vydržať, ja viem. Raz vás možno budú hnať jak Janukovyča, raz niektorých z vás budú možno hnať jak Janukovyča, nestihnete sa zbaliť, vážení. To sa pozrieme, čo tam pozostáva v tých domoch. Prosím vás, toto je moc, toto je za vodou, pán Borec. Ja viem, že vy ste z vlastnej vôle to nepovedali, že ja to pre Olejníka urobím, že vy to cítite, ako justičný omyl, ako krivdu, že to bude na, na Oskara, že vy teraz zabránite niečomu hroznému. Ja viem, že vám niekto zavolal. Kto vám zavolal? Paška vám zavolal? Kaliňák vám zavolal? Alebo kto zavolal? Kto stál Olejníkovi za to? Prosím vás pekne. Toto je moc, to ešte ja verím, že ešte niekto z vás to tu povie, že toto je moc, aby tu Národná rada sedela kvôli nejakému gaunerovi, ktorý bol odsúdený, ktorý mal ísť do basy, mal mať zbalené pyžamo, mal sa sprchovať v spoločnej sprche a vy ste ho vytiahli a my tu kvôli nemu sedíme. To čo má znamenať? Keď tu budeme sedieť kvôli každému gaunerovi, tak budeme zasadať večne. Však ani voľby nemusia byť, tu môžeme od rána do večera, nonstop tu môžeme zasadať. (Reakcia z pléna.) To nieže sme my zvolali. Čo sme mali robiť, preboha? Ja viem, že ste si mysleli, že to prejde, že Lipšica, vidíte, nie? To sa nedá, to sa nedá obhájiť a vy to viete, že sa to nedá obhájiť. Pán kolega vám to povedal procesne a všetky tie odborné veci my poľnohospodári nevieme, ale dobre vieme počúvať. Prosím vás, to sa nedá obhájiť. S akým „speech of the life“ sem prídete? Čo poviete? Ako nás presvedčíte, že čo hrozilo v prípade pána Olejníka, že aká krivda mu hrozila? Prídete sem s tým a poviete, aká krivda hrozila pánovi Olejníkovi? Čo treba ľuďom povedať, ja neviem, viete, že niekedy tiež neviem, že čo má byť riešením, pracujme metódou malých víťazstiev, zapichnime tam vlajku a posilníme vedomie ľudí, že to má význam. Nebojujme za svetový mier. Bojujme za malé veci. Bojujme za to, aby Olejník šiel do basy. Ja viem, že to sa tu asi nemá povedať v parlamente, však? Ja viem, že sa to takto nemá, že to je možno silné, ja viem. Ale akú dostaneš, ja neviem, ako sa my máme brániť. Prosím vás, keď dva senáty rozhodli, že má ísť do basy, tak prečo pán Borec poňal podozrenie, že nie? Že tu sa krivda ide diať? Opravím moje vyjadrenie, my nemôžeme bojovať za to, aby šiel Olejník do basy. Ale verím, že môžeme bojovať za to, aby došlo k naplneniu rozhodnutí súdov. To verím a ministri, ktorí zneužívajú svoju funkciu, treba vrátiť tam, odkiaľ prišli. Len teraz rozmýšľam, že keď vy sa vrátite, odkiaľ ste prišli a tá organizácia nám je schopná ako kandidáta na ústavného sudcu poslať pána Filipa, ja neviem, čo to je za brloh. Ja fakt neviem, čo to je za brloh, prosím vás, keď to, vy ste stade prišli, z tej organizácie, ktorá je schopná, my o tom budeme rozprávať, o pánovi Filipovi, ktorý je kandidátom na ústavného sudcu, to je mizéria tejto krajiny. To je mizéria tejto krajiny. Prosím vás, to tam nemáte lepšieho? Nemáte tam lepšieho pre, ja neviem, pardon, nechcem byť už moc expresívny. Tak sa ani tam nevracajte, lebo keď sa vy tam vrátite, to znamená, že koho nám sem nabudúce pošlete? Áno, naším malým víťazstvom by malo byť to, že dôjde k naplneniu rozhodnutia súdov. Ďakujem pekne. (Potlesk.)