P. Hrušovský, predseda NR SR: (2005-03-17):
Prepáčte, pán poslanec, nech sa páči, pokračujte. M. Murgaš, poslanec: Práve sociálnej istoty, životnú úroveň, nezamestnanosť či zdravotníctvo považovali občania Slovenskej republiky minulý rok za najzávažnejšie problémy. Vyplýva to z prieskumu verejnej mienky, ktorý urobil Inštitút pre verejné otázky od 12. do 22. novembra 2004 na reprezentatívnej vzorke 1 277 dospelých obyvateľov Slovenska. Až 80 % občanov považuje životnú úroveň a sociálne istoty za najzávažnejší problém Slovenska. Nezamestnanosť označilo ako najzávažnejší problém 59 % oslovených. Frustrácia obyvateľov stúpa smerom od západu na východ Slovenska. Na jednej strane prevažujúce vedomie lepších možností obyvateľov Bratislavského kraja a na druhej takmer maximálna deprivácia obyvateľov východného Slovenska – Prešovského a Košického kraja. Toto je odraz objektívnych regionálnych rozdielov. Napríklad miera nezamestnanosti v III. kvartáli 2004 v Bratislavskom kraji bola 3,7 % a v Košickom kraji 19,7 %. Priemerná výška mesačnej mzdy bola v I. až III. kvartáli v Bratislavskom kraji 20 168 Sk, ale v Prešovskom kraji iba 11 829 Sk. Aj tieto údaje vyplynuli z už uvedeného prieskumu Inštitútu pre verejné otázky. Rozdiely medzi postavením a šancami obyvateľov jednotlivých regiónov, ako aj medzi obyvateľmi dedín a miest vnímajú ľudia na Slovensku citlivo. Pokiaľ ide o regionálne rozdiely na celoslovenskej úrovni, konštatuje horšie postavenie a šance obyvateľov svojho kraja v porovnaní s priemerom Slovenska až 58 % oslovených, rovnaké šance len 25 % a lepšie šance iba 15 %. V roku 2004 sa prehĺbili rozdiely vo vnímaní situácie medzi obyvateľmi jednotlivých krajov. Kým v Bratislavskom a Žilinskom kraji pribudli ľudia s priaznivejším pohľadom na situáciu vo svojom regióne, medzi obyvateľmi Košického, Prešovského a Banskobystrického kraja sa zvýšil pocit znevýhodnenia. Veľmi citlivo ľudia vnímajú aj rozdiely medzi postavením a šancami obyvateľov dedín a miest. Výrazne prevažuje názor, že vidiečania sú na tom horšie. Až 73 % opýtaných si to myslí. Aktuálne hodnotenie svetového ekonomického fóra, ktoré ponechalo Slovensko na 43. priečke v rebríčku konkurencieschopnosti, rozfúkalo hmlu, ktorú vytrvalo produkovali a produkujú niektorí ministri. Na Slovensku sú alarmujúco veľké regionálne rozdiely a nebezpečne lacná pracovná sila. Víťazný oblúk ekonomického rozvoja sa ťahá v smere od Bratislavy na severovýchod a južné Slovensko je ponechané Strane maďarskej koalície, podnikateľom zneužívajúcim nedostatok pracovných príležitostí a líškam, ktoré dávajú dobrú noc. Veľký Krtíš, Lučenec, Rimavská Sobota sa akoby ocitli na pokraji záujmu vládnych politikov. Asi je pravdivé Kaníkovo čarovné nízke percento ľudí, ktorí berú minimálnu mzdu. Nič však nevypovedá o mzdách, ktoré sú v tomto regióne mnohokrát iba o pár stoviek vyššie od nového zákonného minima. Podľa niektorých ministrov súčasnej vlády by mal byť riešením tejto situácie hromadný exodus južného Slovenska za prácou na Západ, ale v prvom rade si myslím, že by to malo byť vybudovanie cestných komunikácií na zlepšenie situácie na južnom Slovensku. Deklarované úspechy a štatistickú hmlu by mala vystriedať skutočná snaha zviditeľniť Bohom zabudnuté regióny serióznym investorom. Voliči na juhu sú síce trpezliví, dúfam však, že majú dobrú pamäť. Zahraničie tiež vníma Slovensko ako krajinu s obrovskými regionálnymi rozdielmi, krajinu s bohatým západom a chudobným východom. Je evidentné, že z hospodárskeho rastu nemá prospech väčšina Slovákov. Regionálne rozdiely sa napriek všetkým opatreniam vlády a Európskej únie stále viac prehlbujú. V článku publikovanom v rakúskom denníku Die Presse 19. januára tohto roku sa môžeme dočítať, že sme krajinou s najväčšími regionálnymi rozdielmi. Kým Bratislava je po Prahe druhým najbohatším regiónom v novej Európe, východ Slovenska patrí k najchudobnejším častiam kontinentu. Budem citovať: „Azda v žiadnom inom európskom štáte sa nenachádza bieda a bohatstvo tak blízko seba ako na Slovensku.“ Koniec citátu. Rakúsky denník tiež pripomína, že na východe Slovenska žije rómske obyvateľstvo, citujem, „v chatrčiach, s katastrofálnymi hygienickými podmienkami pripomínajúcimi slamy tretieho sveta“. Koniec citátu. Veľké regionálne rozdiely potichu priznáva aj slovenská vláda. Podľa vládneho materiálu o sociálno-ekonomickej úrovni v jednotlivých regiónoch rozdiely vidieť najmä v miere nezamestnanosti, výške priemernej mzdy, ale aj v počte obyvateľstva v hmotnej núdzi. Kým v Bratislave dávky poberá len 1 % ľudí, v Košickom kraji je to vyše 12 %. Nelichotivý je aj podiel ľudí v hmotnej núdzi v jednotlivých krajoch. Ten spravidla kopíruje mieru nezamestnanosti v oblasti. Najvyšší podiel poberateľov dávok v hmotnej núdzi je v Košickom kraji, kde sa na tento príjem spolieha 12,4 % všetkých obyvateľov. V bratislavskom regióne sa dávky vyplácajú len jednému percentu obyvateľov. Už chronickým problémom je miera nezamestnanosti a jej disproporcie v rámci Slovenska. Kým v Bratislavskom kraji bola miera evidovanej nezamestnanosti v III. štvrťroku 2004 len 3,7 %, v Košickom kraji bolo bez práce vyše 19 % práceschopného obyvateľstva. Rozdiely však nie sú len medzi západom a východom, ale aj vnútri jednotlivých krajov, teda medzi mestom a vidiekom. Najlepšie to vidieť na príklade Banskobystrického kraja, kde krajské mesto Banská Bystrica vykazuje disponibilnú mieru nezamestnanosti 8,8 %, zatiaľ čo okres Revúca 28,8 %. Vo vládnom programe v časti E hovoriacej o regionálnom rozvoji sa môžeme dočítať, citujem: „Vláda si je vedomá rozdielov v ekonomickej sile Bratislavského a ostatných vyšších územných celkov Slovenskej republiky. Svojou činnosťou v oblasti regionálnej politiky pri rešpektovaní procesu decentralizácie právomocí z orgánov štátnej správy na orgány samosprávy obcí a vyšších územných celkov bude vytvárať rámcové podmienky pre zastavenie narastania týchto rozdielov a ich postupné znižovanie.“ Toľko z programu vlády. Aká je však realita? Regionálne disparity sa nezmenšujú, ale, naopak, prehlbujú. Kým niektoré regióny sa dynamicky rozvíjajú, iným hrozí, že sa stanú doslova civilizačným zapadákovom. Ak bude prehlbovanie rozdielov pokračovať, môže to vážne ohroziť ďalší vývoj Slovenskej republiky a jej sociálnu kohéziu. Jasne sa potvrdilo, že medzi tzv. dobrými a zlými regiónmi sa utvára jasná hranica. Kým v západných a severozápadných regiónoch Slovenska je hospodárska úroveň či sociálna situácia najlepšia, južné a východné regióny patria k najhorším. Výnimkou sú zrejme len Košice, ktoré sú však medzi ekonómami a regionalistami považované skôr za ostrov ako centrum rozvoja. Problémy sa koncentrujú do prihraničných území. Takýmito regiónmi chudoby sú predovšetkým juh, juhovýchod, východ a severovýchod Slovenska. To má, pravda, hlbšie korene, keďže tieto oblasti obišla výstavba významných cestných a železničných ťahov. Regionálny rozvoj, teda rozvoj ako zlepšovanie zhruba kopíruje to, ako bolo Slovensko urbanizované, teda to, ako sa hospodársky a spoločenský život sústreďoval do veľkých miest. Ťahá sa zo západu smerom na Žilinu. Zásadným problémom, ktorý spôsobuje zaostalosť niektorých regiónov, je zlá ekonomická, sociálna a environmentálna štruktúra. Milé dámy, milí páni, vzniká na Slovensku civilizačný paradox. Regióny, ktorým sa dobre darí, za to platia zlou ekologickou situáciou. V dôsledku civilizačného vývoja vzniká v niektorých regiónoch nepriaznivá populačná situácia. Napríklad na Myjave, Trenčíne, Poltári a Sobranciach a inde je zlý stav vzdelanosti. Napríklad Čadca, Gelnica, Námestovo. Bolo by naivné myslieť si, že krajina sa bude vyvíjať rovnorodo, teda tak, aby medzi regiónmi neboli rozdiely. To nie je možné a myslím si, že ani potrebné. Otázka však stojí tak, či diferenciácia rozvoj regiónov urýchli alebo, naopak, rozdiely budú na príťaž. Ak sú rozdiely veľké, do istej miery to ohrozuje zdravý, stabilný vývoj krajiny. Som presvedčený o tom, že problémové regióny si zväčša veľmi ťažko môžu pomôcť samy. Sú odkázané na pomoc. Kto im však má pomôcť? Na štát sa podľa všetkého spoľahnúť nemôžu. Ukazuje sa, že v našich podmienkach štát ako vyrovnávateľ regionálnych rozdielov zlyháva, čo potvrdil aj splnomocnenec vlády pre decentralizáciu Viktor Nižňanský. Pri analýze vyše päťdesiatich rôznych ukazovateľov pozorujeme, že sa vytvárajú hranice medzi regiónmi s lepšou a dramaticky horšou situáciou. Najviac je táto situácia vypuklá v Košiciach. Kým iné mestá pôsobia ako centrá regiónov a ťaží z nich aj okolie, Košice sú len ako ostrov. Slabšie regióny sa ocitajú na okraji. Problémové územia sa ťahajú okolo celého územia Slovenska, pričom naše regióny nadväzujú na problematické oblasti v okolitých krajinách. Ak porovnávame regionálny hrubý domáci produkt ako podiel z priemeru Európskej únie v parite kúpnej sily na obyvateľa v percentách, potom jasne vidíme obrovské rozdiely v ekonomickej výkonnosti regiónov. Ak berieme Európsku úniu, pôvodnú pätnástku, ako 100 %, potom úroveň HDP za celú Slovenskú republiku je 44,7 %, ale v Bratislavskom kraji 101,8 %, na západnom Slovensku 40,9 %, na strednom už len 36,9 % a na východnom Slovensku len 34 %. Zdrojom je Štatistický úrad Slovenskej republiky. Medzi najmenej rozvinutými okresmi sú okresy Veľký Krtíš, Rimavská Sobota, Revúca, Rožňava, Gelnica, Košice-okolie, Kežmarok, Sabinov, Vranov nad Topľou, Trebišov a v druhom rade Detva, Krupina, Poltár, Bardejov, Levoča, Stropkov, Svidník, Medzilaborce, Snina a Sobrance. Regionálne rozdiely sú viditeľné aj v mzdách. Rozdiel medzi najvyšším a najnižším priemerným zárobkom v regiónoch bol v minulom roku viac ako 8 000 Sk. Kým priemerná mesačná mzda v Bratislavskom kraji bola v III. štvrťroku roku 2004 20 168 Sk, v Prešovskom kraji to bolo len 11 829 Sk. Rozdiely pramenia z rôzneho odmeňovania najmä – a to je veľmi zlé – kvalifikovanej práce. Znamená to, že mzdy zamestnancov so základným alebo stredoškolským vzdelaním sú vo všetkých krajoch približne na rovnakej úrovni. Vysokoškolsky vzdelaní ľudia sú však platení všade inak. Najviac zarobia v Bratislavskom kraji. Veľmi vysoké sú aj rozdiely v miere nezamestnanosti a podiele obyvateľstva v hmotnej núdzi na celkovom počte obyvateľov toho-ktorého regiónu. Ak za minulý rok bola miera nezamestnanosti za Slovenskú republiku vyčíslená na 13,3 %, priemerná mesačná mzda na úrovni 5 105 Sk a podiel obyvateľstva v hmotnej núdzi 6,8 %, potom v Bratislavskom kraji bola miera nezamestnanosti len 3,7 %, priemerná mzda, ako som už spomenul, 20 168 Sk. Ale – aby som bol konkrétny – v Banskobystrickom kraji miera nezamestnanosti 19,4 %, priemerná mesačná mzda len 12 702 Sk a počet obyvateľstva v hmotnej núdzi 10,5 %. V Prešovskom kraji miera nezamestnanosti 17,5 %, priemerná mesačná mzda 11 829 Sk, podiel obyvateľstva v hmotnej núdzi 9,6 %. A na konci Košický kraj s mierou nezamestnanosti 19,7 %, priemernou mesačnou mzdou 14 630 Sk a podielom obyvateľstva v hmotnej núdzi 12,4 %. Dámy a páni, tri štvrtiny ľudí na Slovensku zarábajú podpriemerne. Pri rozdelení výplat do pásiem po dvoch tisíckach najviac Slovákov dostáva hrubý plat v rozpätí od 10- do 12-tisíc Sk. Je to až 15 % pracujúcich. Vyplýva to zo zistení spoločnosti Trexima, ktorá robí prieskumy o platoch na Slovensku v spolupráci s Ústredím práce a so Štatistickým úradom. Rozdelenie obyvateľstva do platových tried ukazuje, že väčšina ľudí má zárobky v pásmach pod priemerným platom. Inak povedané, priemer zlepšuje neveľký počet manažérov s veľmi vysokými platmi. Na Slovensku je pod hranicou priemerného platu sedem z desiatich pracujúcich. Do tohto pásma patria rôzne profesie v obchode, priemysle, stavebníctve, cestovnom ruchu, poľnohospodárstve. Veľká časť pracujúcich patrí do pásma s hrubou mzdou od 12- do 14-tisíc korún a každý deviaty občan Slovenskej republiky, ktorý je zárobkovo činný, sa musí zmieriť s hrubým platom od 8- do 10-tisíc Sk. Na jednej platovej úrovni sa môže ocitnúť napríklad človek s vysokou školou a vedeckým titulom spolu s robotníkom v niektorom z odvetví, ktorému sa výrazne darí. Preto napríklad do pásma s platom od 14- do 16-tisíc korún patria učitelia či bytoví architekti, ale aj robotníci na železnici alebo robotníci nešpecialisti v bani. Do rovnakej príjmovej skupiny patria napríklad dentisti spolu s robotníkmi špecialistami, ktorí obsluhujú stroje v gumárenskej výrobe. Prieskum Treximy ukázal, že väčšina regiónov nedosiahla za deväť mesiacov roku 2004 reálny rast platov v porovnaní s rovnakým obdobím predchádzajúceho roku. Tento prieskum tak nepotvrdil oficiálne vládne štatistiky, ktoré hovorili o optimistickom vývoji a reálnom raste platov o necelé 2 %. Podľa Treximy s výnimkou Trenčianskeho kraja vo všetkých regiónoch rástli ceny rýchlejšie ako platy a reálna hodnota platov sa tak prepadla. V Bratislave dokonca sa tiež prepadla zhruba o 3 %, na východe Slovenska o 5 %. Nuž taká je teda, dámy a páni, drsná slovenská regionálna skutočnosť. Nuž čo, hlavne, že máme ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja, všakže, pán minister Gyurovszky? Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)