Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2013-06-26):
Ďakujem za slovo. Vážený pán predseda Národnej rady Slovenskej republiky, vážená snemovňa, vážený pán minister, ja len zopakujem to, čo som povedal už k tomuto zákonu predtým, ako poslanec, ako občan, aj ako lesník. Bol by som asi nie celkom dobre uvažujúci, keby som podstatu tohto zákona napadol a tvrdil, že nie je správne, že ak sa spôsobuje na lesnom majetku tejto krajiny škoda akoukoľvek činnosťou a ak sa štát rozhodne, uvedomujúc si tieto škody, ich sanovať primeraným spôsobom poskytnutím dotácií, že by som teda v princípe mal takúto súvislosť medzi škodami a snahou ich odstránenia nejak kritizovať. Ja myslím, že môžem aj povedať za seba a odporučím to možno aj mojim kolegom v klube, že nevidím dôvod na to, aby sme, pán minister, váš návrh nepodporili v tej samotnej podstate. Tu by som mohol skončiť a neskončím len kvôli tomu, aby som povedal to, čo som už spomenul. A je to krátky doplnok k tomu, aby som vás poprosil v rámci vašich rozsiahlych povinností, aby ste sa ako šéf rezortu ozaj okom aj občana, aj ministra pozreli na rozsah vojenských lesov, ktoré máme na Slovensku, ktoré sú svojím spôsobom historickým dedičstvom a pri ktorom som presvedčený, že už nezodpovedá reálnym potrebám modernej armády. My sme tieto plochy zdedili ozaj z čias, keď koníky a delostrelectvo a neviem ešte aké druhy vojsk boli primerané vtedajším spôsobom vedenia boja. Ja myslím, že v dnešnej sofistikovanej dobe, keď vojna sa robí za počítačmi, my už nepotrebujeme 80-tisíc kilometrov tejto krajiny blokovať a nechcem vyjadriť len ako ľútosť nad tým blokovaním, lebo keď musí, tak musí. Ale ľútosť nad tým, že ani dotácie, ktoré chceme takto schváliť, nedokážu sanovať tie reálne škody, ktoré práve vojenskou činnosťou vedenou v takomto rozsahu môžu spôsobiť na vodách, porastoch, pozemkoch Slovenskej republiky. To, že je to na vojenských lesoch a území, ktoré je pod vaším rezortom, nie je dôležité, pretože žijeme v tomto prostredí spolu a hranice tohto typu sú len fiktívne. Pripomínam len napríklad dedičstvo po armádach Varšavskej zmluvy, ktoré sme dodnes sa ich ešte nezbavili na tých územiach, ktoré drancovali, a odborníci tvrdia, že ešte teda pár desaťročí budeme musieť tie katastrofálne ekologické dôsledky riešiť. Nuž skúsme sa poučiť a pozrime sa teda, že keď sa už tá vojna vedie počítačmi, či naozaj musíme mať tak veľa dopadových plôch, či naozaj musíme mať tak veľa tankodromov, či naozaj tak veľa musíme mať ďalších techník a technológií, ktoré poškodzujú túto krajinu, poškodzujú lesy. Pán minister, viem, že to nevyriešime dnes ani zajtra. Ale ako človeka, ktorý zodpovedá aj za vojenské lesy, vás chcem poprosiť, aby ste si našli čas a pozreli sa takým nielen ministerským, ale aj občianskym a nadčasovým pohľadom na to, či by sme sa nemali dedičstva vojenských lesov v takomto rozsahu predsa len zbaviť. Možno už len posledná poznámka, veď urobili sa nejaké kroky. Súhlasím, že Levočské vrchy sa už oslobodili pre civilné využitie. Pozrime sa, koľko problémov v Levočských vrchoch máme dodnes po vojenskej činnosti, koľko sklamaní, koľko ekologických záťaží, koľko nespokojnosti. Ja viem, je to aj otázka vlastníckych vzťahov, Kamenica bola vykúpená, takže tam také niečo nehrozí. Ale chcem ozaj poprosiť, aby sme sa pozreli na krajinu menej vojensky, viac občiansky a zvážili nutnú potrebu, ktorú obranné záujmy v Slovenskej republike potrebujú, tú rešpektujme, ale nechoďme nad jej rámec. Asi toľko. Ďakujem pekne.