P. Osuský, poslanec: (2001-11-07):
Dovolím si zacitovať § 261 zo Schweizerische Strafgesetzbuch, ktorý hovorí: „Nebo z některého z těchto důvodů popírá genocídu (Völkermord) nebo jiné zločiny proti lidskosti, hrubě jej snižuje, nebo se je snaží ospravedlnit...“ Samozrejme, i ako lekár viem, že na jeden prípad ochorenia môžu existovať rôzne názory ctených kolegov lekárov. Je iste notoricky známe, že na jeden právny problém môžu existovať viaceré právne názory a tobôž viaceré formulácie, akými sa ten problém pomenuje alebo opisuje. Preto chcem povedať pánu poslancovi, že slová, ktoré sú použité nami, nie sú naším vynálezom, ale myslím si, a to je moja interpretácia toho slovesa „snaží“, že ide o pokus o kvadratúru kruhu, že ide teda o ospravedlnenie neospravedlniteľného. A preto je tam to slovo „snaží“. Pokiaľ ide o ďalšie argumenty z predkladacej správy, hovorí sa, že v krajinách, kde takéto zákony prijali, ich prijatie vyvolalo diskusiu o slobode prejavu. Trestné stíhanie podľa takýchto zákonov využívali neonacistické zoskupenia práve na propagáciu svojich názorov. K tomuto jedno. Samozrejme, že akékoľvek súdne pojednávanie veci, z ktorej sa dá urobiť bulvárna senzácia alebo reálny problém začať diskusiu, je vždy témou, ktorej sa zmocnia najrôznejší vykladači. Musím však povedať, že metóda boja proti zločinom a zločinným systémom nemôže spočívať v appeasemente. V akomsi hľadaní nekonfrontačnej pozície, pretože skutočnou pravdou je to, že základné hodnoty a princípy treba brániť. Nemožno rozmýšľať nad tým, že – a teraz poviem veľmi hranatý príklad – proces s patologickým zločincom, vrahom a pedofilom Dutrouxom môže nepochybne vzbudiť pozornosť i takto orientovaných ľudí. A keďže ten proces, samozrejme, napĺňa prvé stránky novín, tak by sme stáli pred otázkou, či náhodou nepropagujeme pedofíliu. Ja však musím povedať, že princípy a elementárne hodnoty nemôžeme nechrániť alebo chrániť selektívne podľa toho, či tým zároveň nedávame fórum zločincom, ktorí zločiny páchajú. Z hľadiska ústavnoprávneho pohľadu na problematiku zaujíma predkladacia správa, resp. stanovisko ministerstva spravodlivosti, názor, že to, čo sa snažíme ošetriť v tej pol vete, vraj nenapĺňa žiaden z ústavných dôvodov na to, aby sme podľa § 26 ods. 4 ústavy obmedzili slobodu prejavu. Vieme, že do kategórií, ktoré stoja za obmedzenie slobody slova, podľa našej ústavy patria ochrana práv a slobôd iných, bezpečnosť štátu, verejný poriadok, ochrana verejného zdravia či morálka. Musím povedať, že popieranie zločinov fašizmu a iných systémov je nemorálne a podľa mňa – môžete sa pozastaviť nad tým, že to hovorí lekár, a nie právnik – je nemorálne vo svojej podstate. Znova chcem podčiarknuť, že morálka spoločnosti nie je len o priesvitných halenkách, distribúcii pornografických časopisov alebo o vysielaní v televízii po 22.00 hodine. Morálka je aj pravda. Morálka teda nemôže byť viazaná len na tú zónu morálky, o ktorej si to práve my myslíme. Morálka je aj o pravdivosti. Zaujímavý je záver, ktorý si človek prečíta v tzv. kritériu nevyhnutnosti, ktoré vyžaduje, aby obmedzenie slobody prejavu malo proporcionálny charakter k legitímnemu cieľu. A záver tohto zdôvodnenia je pre mňa dosť prekvapujúci. „Trestný proces a sankcie s ním spojené predstavuje jeden z najväčších zásahov štátu do slobody jednotlivca. Takýto extrémny zásah do osobnej slobody nespĺňa kritérium proporcionality vo vzťahu k škodlivému následku, ktorým môže byť napríklad násilie motivované antisemitizmom, ale zároveň rasizmom, xenofóbiou alebo čímkoľvek. Príčinná súvislosť medzi zákazom tohto druhu výrokov a rozsahom antisemitsky motivovaného násilia je totiž viac ako hypotetická.“ No musím povedať, že ma toto tvrdenie prekvapuje. Pretože na to, aby sa z národa Goetheho, Schillera a Beethovena stal národ, ktorý masovo podporoval a stotožnil sa so zločineckým hnutím, bolo nepochybne treba roky toho, čomu sa hovorí vymývanie mozgov. Julius Streicher vo svojom plátku Der Stürmer roky burcoval do boja proti menejcenným rasám. To znamená, že tvrdenie, že priama súvislosť medzi takýmito výrokmi a rozsahom násilia – v tomto prípade antisemitsky motivovaného – je hypotetická. No to sa skutočne potom divím, ako niekto vidí súvislosť medzi apelmi Usámu bin Ládina a odhodlaním stovák a tisícov ľudí ísť do samovražedných deštrukcií západnej civilizácie. Očividne výzvy Usámu bin Ládina nemajú nijaký vplyv na ľudí, ktorí sú odhodlaní opásať sa trinitrotoluénom a zničiť budovu, školy alebo čokoľvek druhé. Neviem, no toto tvrdenie sa mi zdá veľmi, veľmi vážne. Slobodná spoločnosť, dočítame sa v záverečnom odseku, ktorá hovorí o neexistencii ústavou vymedzeného legitímneho cieľa ako dôvodu obmedzenia slobody prejavu, hovorí, že „slobodná spoločnosť však nesmie postihovať ani vyjadrenie názorov, ktoré urážajú, šokujú alebo znepokojujú štát alebo časť jeho obyvateľstva. V opačnom prípade priznáme štátu právomoc rozhodovať prostredníctvom zákonov o tom, ktoré názory sú zlé a ktoré zlé názory môže štát zakázať vysloviť“. Skutočne, verte mi, nie som príliš totalitná povaha. Nie som ten, ktorý chce brániť komukoľvek v akomkoľvek prezentovaní názorov, ktoré nejdú proti ľudskosti, slušnosti a elementárnym normám. Musím však povedať, že keď by sme to plne akceptovali, bolo by možné úplne všetko, i vyjadrenia akéhokoľvek druhu, a teraz to nehovorím pod vplyvom udalostí po 11. septembri. Musím povedať, že to, čo chceme týmto zákonom dosiahnuť, nie je pohľadom do minulosti, o ktorom hovoril pán poslanec Hofbauer. Je to skôr pohľad do budúcnosti. Pretože i pred Juliusom Streicherom, i pred konferenciou vo Wannsee, ktorá požehnala Endlösung, ktoré končilo v plynových komorách v Auschwitzi, existoval gróf Gobineau a existovalo viacero iných rasistov, ktorí postupne otravovali vedomie nepochybne civilizovaného, vzdelaného a vyspelého nemeckého národa až do takého stupňa, že sa normálni Nemci „z ulice“ dokázali zapojiť do masového vraždenia a genocídy. Záverom by som chcel povedať jedno: Budem veľmi rád a nechcem z toho robiť nejaké kritérium všetkého možného, ak si uvedomíme, že tento zákon skutočne hovorí aj o plynových komorách, o osude Židov, Cigánov, ale i o osude tých, ktorí boli nahádzaní do vápenky v Kremničke, no nebráni skúmaniu histórie. Bráni len popieraniu toho, čo už história uzavrela. A plynové komory i vápenka v Kremničke sú v zásade historicky uzavreté. Som presvedčený, že ak sa zaradíme ako ďalšia krajina do radu krajín, o ktorom som hovoril v úvode tohto vystúpenia, neurobíme nijaký krok proti demokracii, ani proti slobode slova. Znova vás ubezpečujem, že stovky poslancov Bundestagu a stovky iných poslancov snemov krajín, o ktorých som hovoril a ktoré takúto úpravu prijali, nie sú nedemokratické zoskupenia. A ich ústavné súdy, ktoré ako cerberovia bdejú nad zachovaním elementárnych slobôd, by iste zakročili, ak by tento zákon bol zákonom porušujúcim ľudské práva. Preto prosím bez ohľadu na politickú orientáciu strán, aby tí, ktorí si myslia, že je neprípustné a neprijateľné konať beztrestne to, čo chce postihnúť oných 14 slov, aby tento zákon podporili. Ďakujem.