Záhumenský, Marian, poslanec NR SR (2014-05-13):
Zajtrajší deň je pred nami, určite áno a tá téma si asi vyžaduje k tomu povedať pár viet. Ale skôr, než začnem hovoriť vo svojom vystúpení, pán kolega Hraško, nebudem reagovať vo faktickej, ale poviem vám to priamo odtiaľto: devízový zákon platí a vy si mýlite nariadenie Európskej komisie a smernicu Európskej únie. Kým nariadenie tej Komisie platí ako prameň práva Slovenskej republiky a má prednosť pred Ústavou Slovenskej republiky, tak smernica Európskej komisie musí byť implementovaná do nášho zákona a vtedy platí. Ak ste tento zákon študovali, tak v čl. 3 je § 19a, ktorý presne mení devízový zákon, to znamená, ak tento zákon prijmeme, tak sa zmení devízový zákon, a pokiaľ by sme ho neboli zmenili, ten devízový zákon, tak môže Európska komisia začať voči Slovenskej republike infringement. Čiže takýto je legislatívny proces, čiže ak nám odporúčate naštudovať to s právnikmi, tak takto by to malo byť a ak si to vykonzultujete s právnikmi, tak vám to takto povedia. Čiže, ctené kolegyne, kolegovia, mám nejakých 9 minút, ale predsa len, pôda na Slovensku je rodná hruda a obzvlášť na Slovensku, aj keď tu zaznelo veľmi veľa demagógie okolo národnej hrdosti, či áno, lebo nie, ale myslím si, že každý Slovák je hrdý na svoju krajinu a na svoju pôdu, obzvlášť na Slovensku, kde Slovensko je agrárna krajina, bola agrárna krajina a, bohužiaľ, aj dlho zostane agrárna krajina, len musím povedať, že vplyvom liberálnych a neoliberálnych vlád vážne poškodená alebo havarovaná agrárna krajina, ktorá nie je schopná uživiť svoj národ. Tých dôvodov, prečo to je tak a prečo práve pôda je strategická záležitosť pre každú krajinu, nielen Slovenskú republiku, je asi treba v tomto momente povedať, lebo väčšina krajín, viac ako 20 krajín, 28 krajín Európskej únie má špecifické postavenie k pôde a má rôzne obmedzenia, rôzne zákonné obmedzenia, kde vlastne regulujú svojím spôsobom predaj pôdy. A to neznamená, že svojich občanov nejakým spôsobom šikanujú, alebo znižujú ich hodnotu majetku, alebo že znižujú cenu pôdy na ich trhu, jednoducho si uvedomujú význam pôdy pre krajinu ako takú, význam pôdohospodárstva ako strategického odvetvia v každej jednej krajine. Aj keď musím povedať, že dve Dzurindove vlády odignorovali poľnohospodárstvo a považovali ho za parazita Slovenskej ekonomiky, ktorý natŕča ruky, a že ho netreba. A, pán kolega Novotný, vás som už dlho nepočul hovoriť o poľnohospodárstve a asi po dvoch-troch rokoch vás počujem znovu o tom rozprávať. Ja si pamätám vždy pri rokovaní o rozpočte, keď ste rozprávali o tom, koľko dáme na odstavča a koľko dáme na kojenca, koľko dáme na dojčiacu kravu a koľko dáme na študenta alebo žiaka, tak raz som vo svojom vystúpení sa venoval zmyslu dotácie alebo dôvodom dotácií v rámci Európy a vtedy som vám povedal, že váš vtedajší predseda strany pán Dzurinda a tak isto aj pán Mikloš nikdy na európskej pôde – či už v Komisii, alebo na Rade ministrov, alebo na Európskej rade – nepredniesli návrh, aby sa znížili, zrušili dotácie v poľnohospodárstve, i keď ste stále rozprávali o tom v našom parlamente. Tak som vám vtedy rozprával práve dôvod nie k rozpočtu, ale k tomu, čo sú dotácie, aký majú zmysel. A ja budem za to, ak budú dotácie v Európe zrušené a zavedú sa clá do výšky tých krajín, ktoré budú importovať potraviny do Európy, do výšky ich dotácií, tým pádom môžme otvoriť diskusiu o tom, či dotácie áno alebo nie. Ale ak budete hovoriť o dotáciách na Slovensku, len zrušiť na Slovensku, v Európe len na Slovensku, tak jednoznačne poškodzujete slovenskú ekonomiku, slovenské záujmy a slovenských poľnohospodárov. Čiže jednoznačne, a potom ste prestali rozprávať o poľnohospodárstve. Dva-tri rozpočty prebehli bez toho, aby sme rozprávali o tom, koľko zoberieme poľnohospodárom a dáme ich, dáme ich niekam inam, lebo ste si asi uvedomili – možno po mojom vystúpení ‒, že ani jeden cent by ste nemohli použiť z dotácií určených pre poľnohospodárstvo do iného sektoru. Ani do školstva, ani zdravotníctva, ani na výstavbu diaľnic, ani nikam. Len do poľnohospodárstva. Pán podpredseda Figeľ ako vtedajší vyjednávač to asi dobre vie, aj keď tú úlohu, musím povedať, že celkom dobre nezvládol, a to sa týka aj dnešnej témy, ktorou je pôda. Prečo sa rozpráva dneska o nadobúdaní pôdy na Slovensku a kto vlastne sú tí, ktorí nadobúdajú pôdu na Slovensku? Viete, kto to je? Sú to určité finančné skupiny, v prvom rade finančné skupiny zo zahraničia, ktoré majú na Slovensku obrovské množstvo slovenských občanov, ktorí sceľujú pozemky, dávajú ich dohromady do 10-, 20-, 30-hektárových celkov a predávajú ich zahraničným investorom. Poznám niekoľko skupín zahraničných investorov z Talianska, Nemecka, Holandska, Dánska, ktoré tuná majú skúpenú pôdu len pre investíciu. To znamená, že nehospodária na nej, ale do nej investujú svoje peniaze, lebo sa im to zdá byť výhodné. Potom sú tu zahraniční investori, ktorí, finančné skupiny, ktoré investujú do poľnohospodárskej výroby a robia tu tie megacelky. Máme ošípané, máme tu dobytok, máme tu aj tých, ktorí robia len rastlinnú výrobu a skupujú pôdu po celom Slovensku. Sú to finančné zahraničné skupiny, ktoré skupujú pôdu po celom Slovensku aj mimo teritórií svojho hospodárenia. Každopádne ich snaha je vytlačiť domácich poľnohospodárov s cieľom získať pôdu rôznymi spôsobmi. Jedným z nich je priamy predaj a samozrejme, že majú záujem aj skupovať slovenské podniky. A veľa diskusií tu prebehlo, akým spôsobom zamedziť práve získavaniu pôdy cez kupovanie podielov v slovenských spoločnostiach. Veľmi rád by som bol, keby sme našli model, ktorý by vyhovoval európskej legislatíve, aby sme mohli takémuto nadobúdaniu pôdy zabrániť. Zatiaľ, bohužiaľ, nenapadá ma nič, akým spôsobom to urobiť, ale budem rád, ak s takýmto návrhom prídete, môžme o ňom hovoriť a myslím si, že bude tu živná pôda na to, aby sme rozprávali o tom, ako aj takémuto nadobúdaniu zahraničnými osobami, aby mohli pôdu nadobúdať cez kúpu obchodných spoločností alebo cez to, že niektorí slovenskí podnikatelia predajú svoje podiely a jednoducho dostanú sa k nim zahraničné spoločnosti. Ale každopádne myslím si, že slovenská hruda patrí Slovákom. A to nie som nacionalista, ale každopádne všetky krajiny, drvivá väčšina krajín si to uvedomuje, že krajina musí mať svoju pôdu pod kontrolou. Obzvlášť, keď sa udialo to, že obrovské množstvo pôdy, ktoré neviete vydefinovať, ktoré je v zahraničných rukách, dneska v zahraničných rukách je. A sú ďalšie skupiny, ktoré skupujú pôdu na Slovensku. Sú to finančné slovenské skupiny, ktoré tiež investujú do pôdy ako do investície, ukladajú svoje peniaze do pôdy, ktoré na pôde nehospodária, ale cez rentu, cez nájom tlačia poľnohospodárov k tomu, aby im dávali nehorázne nájomné, ktoré ich likviduje v ich vlastnom základnom podnikaní. A je tu ďalšia finančná skupina – energetici, ktorí majú ako bioplynové stanice, ktoré naháňajú pôdu pre kukuričnú siláž, aby mohli kŕmiť bioplynky, tak sú to fotovoltaické skupiny atď., čiže to je ďalšia skupina. A až potom nasledujú poľnohospodári, ktorí sú nútení kupovať pôdu, lebo sa obávajú o svoje podniky. Títo poľnohospodári jednoducho – či sa im to páči, alebo nie – musia investovať všetky svoje zdroje, ktoré majú, a hľadajú aj úverové zdroje, aby zabezpečili stabilitu pre svoje podniky, lebo mnohé desiatky rokov investujú do špeciálnej výroby, živočíšnej výroby, ovocinárstva, zeleninárstva. A jednoducho, ak im skúpia pôdu takéto finančné skupiny, tak ich majetok stratí hodnotu a prídu o tieto svoje podniky. Jednoducho ich odovzdajú, lebo hospodáriť v živočíšnej výrobe bez pôdy nie je možné. Každý, kto robí v poľnohospodárstve, to veľmi dobre vie. Obzvlášť nie pri prežúvavcoch, ako sú ovce, alebo je to hovädzí dobytok, kde potrebujete mať stabilitu k prístupu k pôde bez toho, aby vás ktosi vydieral v nájomnom alebo vás ohrozoval, že zajtra nebudete mať pôdu a nebudete mať z čoho nakŕmiť vaše zvieratá a nebudete mať kde aplikovať organické hnojivá. Toto sú kľúčové momenty, ktoré sú. Ak niekto rozprával, že sa otvára trh s pôdou, neotvára sa trh s pôdou. Ale tento boom nakupovania pôdy nastal asi pred piatimi rokmi, keď došla kríza finančná a keď začali investori objavovať poľnohospodárstvo a začali objavovať investície do pôdy. Vtedy došlo k ohrozeniu slovenských podnikov a jednoducho dochádza k tomuto deju, čo sa deje. A poľnohospodári? Pre nich je výhodnejšie pôdu prenajímať, ale musia mať stabilitu. Ak tu dneska rozprával pán Simon o tom, že sme zaviedli 25-ročný nájom, tak je to úplne štandardné. Je to úplne štandardné vo vyspelých západných krajinách, v Severnej Amerike, kdekoľvek. Lebo krátkodobý nájom znamená drancovanie pôdy alebo znamená ohrozujúcu investíciu pre toho, ktorý pôdu udržuje v plnej pôdnej úrodnosti. Meliorizačné vápnenie každé štyri roky. Hĺbkové kyprenie každé štyri roky. Zásobenie draslíkom, zásobenie fosforom sa robí minimálne na štyri roky. To znamená, že ak máte minimálny nájom na päť rokov, o čom hovorí náš zákon, tak by ste mohli prvý rok investovať s vedomím toho, že si to ešte užijete, ale už potom ďalšie roky by ste tú pôdu len vyživovali na dusíku, aby ste využili zásobu draslíka, fosforu, aby ste nedávali investície do pH ako vápnika, aby ste nemuseli hĺbkovo kypriť. To sú všetko obrovské investície. Pán kolega Hlina ako poľnohospodár to asi vie, že čo to znamená pre farmára z hľadiska jeho ekonomiky. A preto je dôležité mať dlhodobý nájom. Ak tu dneska rozprával ktosi, že Číňania majú 70-ročný nájom, vedia, prečo majú. Lebo dlhodobý nájom dáva stabilitu poľnohospodárom a dáva ochotu investovať do pôdy, zvyšovať jej pôdnu úrodnosť, udržovať ju v dobrej kondícii, aby z nej mal profit každý jeden rok. Nie krátkodobý na päť rokov a potom dochádza k tomu, že keď je ohrozená investícia pri päťročnom nájme, neviem, čo bude na šiesty rok, či tá pôda bude, lebo nie, tak nie je tá ochota investovať, lebo je to stratová položka. A preto sa dostávame do slabej výkonnosti slovenskej ekonomiky v poľnohospodárstve. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)