D. Jarjabek, poslanec: (2007-10-18):
Vážená Národná rada Slovenskej republiky, dámy a páni, v súlade  s   § 73 ods. 1 zákona Národnej   rady  Slovenskej   republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov podávam v prvom čítaní spravodajskú informáciu o návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 619/2003 Z. z. o Slovenskom rozhlase v znení neskorších predpisov a ktorým sa mení   a    dopĺňa zákon č. 16/2004 Z. z. o Slovenskej televízii v znení neskorších predpisov. Uvedený návrh bol doručený poslancom Národnej rady Slovenskej republiky v stanovenej lehote, čím boli splnené podmienky určené zákonom Národnej rady Slovenskej republiky o rokovacom poriadku § 72 ods. 1, t. j. doručenie návrhu najmenej 15 dní pred schôdzou Národnej rady Slovenskej republiky, na ktorej sa uskutoční prvé čítanie. Predseda Národnej rady Slovenskej republiky posúdil uvedený návrh podľa legislatívnych pravidiel v súlade s § 70 ods. 1 zákona Národnej rady o rokovacom poriadku a zaradil ho v súlade s § 72 ods. 2 rokovacieho poriadku na rokovanie dnešnej schôdze Národnej rady Slovenskej republiky. Konštatujem, že uvedený návrh spĺňa z formálnoprávnej stránky všetky náležitosti uvedené v § 67 a § 68 zákona o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky, ako i náležitosti určené v legislatívnych pravidlách. To znamená, že návrh zákona obsahuje paragrafové znenie a dôvodovú správu. Ďalej konštatujem, že zo znenia návrhu je zrejmý účel navrhovanej úpravy. Všeobecná časť dôvodovej správy obsahuje informáciu o súlade návrhu zákona s Ústavou Slovenskej republiky a medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná, o dôvode potreby novej právnej úpravy, hospodárskom a finančnom dopade, o vplyve na štátny rozpočet, rozpočty obcí a vyšších územných celkov. Osobitná časť dôvodovej správy obsahuje odôvodnenie jednotlivých ustanovení. Návrh zákona obsahuje doložku zlučiteľnosti s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie. Toľko oficiálna časť a teraz mi dovoľte malú skromnú úvahu. Jadro predloženého návrhu na novelizáciu zákonov o Slovenskom rozhlase a Slovenskej televízii spočíva v iniciovaní zrušenia finančného zabezpečenia týchto dvoch inštitúcií prostredníctvom koncesionárskych poplatkov. Podľa predkladateľov je v úvodzovkách „jednoduchým, transparentným, stabilným, spravodlivým a solidárnym“, koniec citácie, rámcom na financovanie verejnoprávnych médií, ich priame napojenie na štátny rozpočet, a to zadefinovaním ich pevného podielu na 0,6 percenta a 0,3 percenta výdavkov štátneho rozpočtu. Je všeobecne známe, že naše verejnoprávne médiá sú dlhodobo nedostatočne ekonomicky zabezpečené. Všetci veľmi dobre vieme, že relatívne malý slovenský trh limitovaný počtom obyvateľov nášho štátu zatiaľ nie je schopný v sociálne prijateľnej výške koncesionárskych poplatkov vygenerovať taký objem zdrojov, ktoré by Slovenskej televízii a Slovenskému rozhlasu umožnili teda plniť nielen všetky úlohy, ktoré im stanovujú zákony o týchto verejnoprávnych inštitúciách, ale súčasne aj rozvíjať veľkorysejší program podpory pôvodnej tvorby, a teda pozitívne ovplyvňovať širší kontext slovenskej kultúry a umenia. Všetci už roky riešime problém, ako potrebné zdroje pre Slovenskú televíziu a Slovenský rozhlas zabezpečiť. Nie je to až tak dávno, čo táto snemovňa uverila jednému uchádzačovi o post riaditeľa verejnoprávneho média. Vtedy ho ešte volilo plénum parlamentu. Bolo to na prelome zákona, keď sa voľba riaditeľa Slovenskej televízie z pléna dostala pod voľbu Rady Slovenskej televízie s plánom na tzv. reformu, ktorej výsledkom malo byť vyrovnané hospodárenie Slovenskej televízie. Dostal dôveru. Vtedajší minister financií mu dal peniaze na tzv. umorenie starých dlhov a na odstupné pre prepustenú polovicu zamestnancov. A výsledkom tohto projektu je, že dnes je vlastne tento bývalý minister financií podpísaný pod návrhom, ako zase zafinancovať tú vyrovnane hospodáriacu inštitúciu. Tentoraz sa nehovorí už o sebestačnosti, ale hovorí sa o napojení na štátny rozpočet. Dámy a páni, inštitút otvorenej spoločnosti vypracoval v roku 2005 rozsiahlu analýzu televízie v Európe – riadenie, politika a nezávislosť. Na strane 56 sa môžeme dočítať: „Dotovanie verejnoprávneho vysielania zo štátneho rozpočtu sa všeobecne považuje za riskantný model financovania, pretože sa automaticky vytvára závislosť televízie na štátnych štruktúrach.“ A o stránku ďalej čítame. „Príjem z koncesionárskych poplatkov sa považuje za najvhodnejší model financovania verejnoprávneho vysielania. V niektorých krajinách sa nazýva televíznou daňou a je vyberaný spolu s účtami za elektrickú energiu.“ Toľko Inštitút otvorenej spoločnosti. Dámy a páni, jeden z predkladateľov návrhu na zrušenie koncesionárskych poplatkov a financovanie Slovenskej televízie a Slovenského rozhlasu zo štátneho rozpočtu v decembri roku 2002 v tejto sále povedal: „Konkrétne Slovenská televízia sa nachádza v stave krízy, a to najmä v ekonomickej, programovej a riadiacej. Myslím, že v trhovom prostredí už nič horšie neexistuje. Diagnóza pravdivá a navyše roky známa. Permanentne každý rok pri schvaľovaní zákona o štátnom rozpočte sa stretávame s konštatovaním, ktoré je z roka na rok vážnejšie. Doteraz všetci kompetentní, čiže aj my sme sa zmohli jedine na finančné opatrenia – zvýšiť štátnu dotáciu a zaplatiť miliardovú sekeru, ktorú niekto vyrobil svojím nezodpovedným, neprofesionálnym a amorálnym prístupom, pričom ten niekto ju vyrobil s vedomím, že konzekvencie neprídu.“ Toľko Tomáš Galbavý pred piatimi rokmi. Dnes už po konzekvenciách nevolá, ale chce financovanie prehodiť na plecia štátneho rozpočtu. Je pravdou, že v Európe existuje popri sebe niekoľko modelov financovania verejnoprávnych médií a ten náš systém, keď ich zdroje vznikajú výberom koncesionárskych poplatkov a príjmami z obmedzeného reklamného vysielania, je iba jednou z možností. Navrhovatelia majú pravdu, že v niektorých štátoch Európskej únie rieši financovanie verejnoprávnej televízie a rozhlasu priamo štát. Pred pár rokmi nezostalo nič iné našim maďarským kolegom, keď celý koncesionársky systém úplne skolaboval a jediným riešením, ako verejnoprávne inštitúcie zachrániť, bolo ich opätovné zoštátnenie. Poznáme to, napokon, aj my v histórii, veď pred rokom 1989 bol koncesionársky poplatok naozaj iba symbolický a podstatné  financie boli uvoľnené zo štátneho rozpočtu. Lenže jedným z prvých krokov pri obnovení demokratického zriadenia bolo dosiahnutie celospoločenského konsenzu v tom, že Slovenský rozhlas a Slovenská televízia by mali byť zo zákona inštitúcie nezávislé a slobodné, že by mali slúžiť občanom, nie vládam a stranám vo vládnych koalíciách. A preto sme sa opäť veľmi celospoločensky zhodli aj na tom, že ich financovanie do maximálnej možnej miery oddelíme od štátneho rozpočtu. Ak je tu dnes vôľa niektorých opozičných politikov prehodnocovať pozíciu verejnoprávnych médií, a kto vie, možno aj v širšom kontexte otvoriť otázky demokratických inštitútov a inštitúcií, samozrejme, nech sa páči, ale povedzme to, prosím, otvorene a nemaskujte to, prosím, novelizáciou zákona o Slovenskej televízii a Slovenskom rozhlase. Povedzte na rovinu, že nesúhlasíte s definovaním postavenia verejnoprávnych médií, ako sme sa na ňom  zhodli celospoločensky po roku 1989. Dámy a páni, za tých pár rokov, čo mám tú česť pôsobiť v tomto parlamente, som si už vypočul množstvo návrhov na riešenie finančných potrieb verejnoprávnych médií, a určite myslených veľmi dobre a veľmi úprimne, o tom nepochybujem. Návrh, ktorý nám na vyjadrenie predložila skupina poslancov tentoraz, sa spomedzi nich podľa mňa akosi vymyká. Ak totiž, nech už úroveň materiálu bola taká či onaká, vždy iniciátorom legislatívnej zmeny šlo o to, ako do verejnoprávnych médií dostať potrebné finančné zdroje. Teraz na prvý pohľad vidíme, že ide iba výlučne, no, nebojím sa to v tejto chvíli povedať, ale o istý populizmus alebo mieru populizmu predkladateľov. V zúfalej snahe skutočne zaujať novinársku verejnosť, čo sa aj podarilo, a aspoň na okamih sa dostať pod svetlá reflektorov, alebo ako to už chcete nazvať jednoducho, či na stránky novín, sa predkladá návrh, o ktorom si predkladatelia myslia, že sa občanom bude páčiť, lebo transparentnú a priamu platbu koncesionárskych poplatkov nahrádza táto skupina poslancov zákulisnou finančnou operáciou v rámci konštruovania štátneho rozpočtu. Nemôžem nepripomenúť, že sme tu roky mali napríklad zákon o štátnom fonde kultúry Pro Slovakia, ktorý sa mal tiež tvoriť odvodom pevne stanoveného percenta zo štátneho rozpočtu, lenže to sa nikdy nestalo. Ani jediný raz. Hoci sa vo vládnej zostave za deväťdesiate roky vystriedali všetky relevantné politické subjekty vrátane SDKÚ, ktorej predstavitelia prekladajú prerokovávanú novelizáciu zákona. Zákon sa pri zostavovaní a schvaľovaní štátneho rozpočtu v tomto bode jednoducho nikdy nerešpektoval. A naostatok ho aj pani vtedajšia ministerka financií Schmögnerová dala zrušiť. Viete, kolegovia, podpísaní pod návrhom vysotiť na takúto nebezpečnú dráhu Slovenský rozhlas a Slovenskú televíziu, garantovať, že sa takýto príbeh neopakuje? Naozaj viete všetci tí, ktorí by eventuálne zahlasovali za tento návrh zákona, garantovať, že sa vždy, keď sa budú vlády striedať, bude plniť toto percento? Navrhované, pevné zo štátneho rozpočtu? Že o tri roky nejaký iný minister financií jednoducho nepokrčí plecami a médiám tie pevne stanovené percentuálne podiely v rozpočte nevyhradí? Veď ak to prešlo tým vari piatim, šiestim ministrom financií, ktorí ignorovali zákon o fonde Pro Slovakia, prečo by si robili starosti a nemohlo to prejsť aj teraz pri takto formulovanej novele zákona. Samotný návrh je navyše zmätočný. Nerieši komplexne financovanie médií, pretože pevným percentom zo štátneho rozpočtu vykalkulované zdroje iba nahradia výpadok koncesionárskych poplatkov, ale neriešia dlhodobé podfinancovanie Slovenského rozhlasu a Slovenskej televízie. Je pritom až zarážajúce, že predstavitelia politického subjektu, ktorý dlhodobo presadzoval ako svoju politickú prioritu vstup Slovenska do eurozóny, dnes bez akýchkoľvek rozpakov predkladajú návrh, ktorý principiálne ide proti ambíciám nášho štátu splniť ekonomické podmienky prijatia do spoločného menového priestoru. Dámy a páni, vychádzajúc z oprávnení, ktoré pre mňa ako spravodajcu vyplývajú z § 73 zákona o rokovacom poriadku odporúčam, aby sa Národná rada Slovenskej republiky uzniesla v zmysle § 73 ods. 3 písm. b) rokovacieho poriadku na tom, že nebude pokračovať v rokovaní o tomto návrhu zákona. V prípade, že návrh bude postúpený do druhého čítania v súlade s  rozhodnutím  predsedu   Národnej   rady   Slovenskej   republiky z 1. októbra 2007 č. 445 a podľa § 71 rokovacieho poriadku Národnej rady Slovenskej republiky navrhujem, aby návrh zákona prerokovali výbory: Ústavnoprávny výbor Národnej rady  Slovenskej republiky, Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre financie, rozpočet a menu a Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre kultúru a médiá. Za gestorský výbor navrhujem Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre kultúru a médiá. Odporúčam, aby výbory predmetný návrh zákona prerokovali v lehote do 26. novembra 2007 a gestorský výbor do 20. novembra 2007. Ďakujem za pozornosť. Vážený pán predsedajúci, prosím, otvorte rozpravu. Ďakujem.