J. Tkáčová, poslankyňa: (2003-09-10):
Konštatujem, že uvedený návrh spĺňa z formálnoprávnej stránky všetky náležitosti uvedené v § 67 a 68 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku, ako i náležitosti určené v legislatívnych pravidlách. Zo znenia vládneho návrhu zákona je zrejmý účel navrhovanej úpravy. Všeobecná časť dôvodovej správy obsahuje informáciu o súlade návrhu zákona s Ústavou Slovenskej republiky, o súvislostiach s inými zákonmi a medzinárodnými zmluvami, o zhodnotení súčasného stavu, o dôvode potreby novej právnej úpravy, o hospodárskom a finančnom dosahu na štátny rozpočet, o finančnom dosahu na rozpočet obcí. Osobitná časť dôvodovej správy obsahuje odôvodnenie jednotlivých ustanovení. Znenie návrhu zákona svojou problematikou nepatrí medzi prioritné oblasti aproximácie práva uvedené v článku 70 Európskej dohody o pridružení a ani medzi priority odporúčané v Bielej knihe. Vychádzajúc z oprávnení, ktoré pre mňa ako spravodajcu vyplývajú z § 73 zákona o rokovacom poriadku, odporúčam, aby sa Národná rada Slovenskej republiky uzniesla v zmysle § 73 ods. 3 písm. c) rokovacieho poriadku na tom, že po rozprave odporučí uvedený vládny návrh zákona prerokovať v druhom čítaní. V súlade s rozhodnutím predsedu Národnej rady Slovenskej republiky z 25. augusta 2003 č. 352 po rozprave navrhnem, aby návrh zákona prerokovali výbory, a určím aj gesčný výbor a lehoty. Ďakujem, skončila som. Otvorte rozpravu, pán predsedajúci. P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne. Otváram všeobecnú rozpravu. Dávam možnosť prihlásiť sa do rozpravy. Pán poslanec Karlin a pán poslanec, veľmi rýchlo to zmizlo, myslím, že Maxon. Áno. Takže nech sa páči, pán poslanec Karlin, potom pán poslanec Maxon, pán poslanec Gál. Končím možnosť prihlásiť sa do rozpravy ústne. Nech sa páči, pán poslanec Karlin. G. Karlin, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, ctené auditórium, vláda sa vracia k svojim koaličným zámerom, asi nie je dosť iných problémov a chce otvoriť možnosť podávania žiadostí o reštitúcie, ktoré si občania neuplatnili podľa pôvodného zákona. Vláda ide ešte ďalej, a to je jej hlavný cieľ, lebo to nevedela zvládnuť v minulom volebnom období, a novelizuje aj zákon č. 180/1995 o niektorých opatreniach na usporiadanie pozemkového vlastníctva a pôdu neznámych vlastníkov po uplynutí jednoročnej lehoty po lehote na priznanie vlastníctva dáva do vlastníctva obcí, v ktorých katastrálnom území sa takáto pôda nachádza. Nebolo by na tom nič prevratné, keby vláda bola ku všetkým oprávneným osobám rovnako ústretová, mala záujem vynahradiť ich nevedomosť alebo opozdenosť a umožnila im znovu reštituovať to, čo im patrilo v minulosti a v rozhodnom období. Vláda však takto nekoná. Má pred sebou len účelový cieľ – doreštituovať pozemky, lebo o tie bude zrejmé po vstupe do Európskej únie a po uvoľnení embarga na nákup najväčší záujem. Dosiahnuť najmä, aby v lukratívnych regiónoch Slovenska dostali obce do vlastníctva štátnu pôdu. Všade vo svete je to tak, že pôdu, ktorú nevlastní nikto, vlastní štát a nie iné právnické osoby. Veď aj v dedičskom práve je to tak, že pôdu, ktorú nikto nezdedí, pripadá štátu. Po prijatí tohto zákona bude tento postup zrušený? – pýtam sa. Budú pôdu dediť obce? U nás je to už tak, že prijatím jednej veci, vzniknú ďalšie, najmenej dva problémy, aby sa mohol obyčajný človek čudovať, aké to máme zákony. V súvislosti s týmto návrhom chcem poukázať na tento problém. Politická moc v uplynulom volebnom období vrátila cirkvám ďalší majetok, budovy, cesty v lesoch, lesy v národných parkoch a podobne. Vo Vojenskom výcvikovom priestore Javorina tohto roku taktiež boli usporiadané majetkové krivdy. Dokonca u niektorých jedincov aj dvakrát. Teraz sa otvára možnosť prinavrátenia pôdy, teda nie všetkého majetku, tým občanom, ktorí sa takpovediac pozabudli. Podľa takéhoto návrhu pôjde teda o jednoúčelový a naďalej voči ostatným, ktorí nedostali svoj majetok späť, diskriminačný proces, lebo sa nevracia všetok majetok, na ktorý je nárok. Ako cirkvám, ako na Javorine, ako sa vracia členom družstva pri transformácii, ale len poľnohospodárska a lesná pôda tým občanom, ktorí sa pozabudli. Preto sa, pán minister, pýtam, ako sa naloží podľa tohto zákona s vrátením majetku tým občanom, ktorým prešiel majetok bezodplatne do štátu pri likvidácii družstiev na štátne majetky, ako sa naloží s otváraním reštitúcií s vrátením majetku členom bývalých roľníckych spracovateľských družstiev, ktorým majetok prešiel do užívania štátnych podnikov na základe výnosov Zboru povereníkov po februári 1948, ako sa budú riešiť niektoré prípravné neoprávnené odňatia vlastníckeho práva k nehnuteľnostiam a k úplne malichernému oceneniu ich majetku a k doterajšiemu vysporiadaniu? Ak odpoviete, že nijako, nepôjde o ďalšiu diskrimináciu? – pýtam sa. Počítate s tým, že vlastníci, ktorí pri vysporiadaní záhradkárskych osád nedostali svoje pozemky, ale náhradné a nie sú doteraz spokojní, budú aj naďalej považovať takzvanú ústretovosť za frašku? Otvára sa týmto zákonom mnoho ďalších problémov a potrieb, ktoré ak už chcete, aby táto vláda bola spravodlivejšia, ako boli všetky predchádzajúce, mali by sa tiež vyriešiť. Vami predložený návrh však k tomu nespeje, a preto v uvedenej podobe ja osobne ho nemôžem podporiť. Ďakujem. (Potlesk.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne. Nech sa páči, v rozprave pokračuje pán poslanec Maxon. M. Maxon, poslanec: Vážený pán podpredseda Národnej rady Slovenskej republiky, vážený pán minister pôdohospodárstva, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, o opodstatnenosti zákona vždy vypovedá dôvodová správa a na základe toho si môžeme spraviť úsudok, či predkladaná právna norma je naozaj potrebná, či je dôležitá z hľadiska právneho poriadku Slovenskej republiky. Vážené dámy a páni, neexistuje jeden jediný dôvod, aby sme takúto predlohu zákona mali v poslaneckých laviciach alebo na poslaneckých stoloch, ak teda opomenieme skutočnosť, že vláda si do programového vyhlásenia tento cieľ dala, i keď neviem celkom presne identifikovať, z akých dôvodov. Ja naozaj neviem pochopiť, že pokiaľ 229-ka, ktorá absolútne komplexne riešila celú problematiku reštitúcií, bola platná a účinná od roku 1991 a dvakrát sa predlžovali lehoty na uplatnenie podľa tohto zákona, pričom raz to bolo do roku 1992, potom do roku 1993, pričom dôkazný podkladový dokumentačný materiál na uplatnenie týchto reštitúcií bolo možné predložiť až do roku 1995. To znamená, že celých šesť rokov, pardon, celé štyri roky mali možnosť oprávnené osoby uplatniť si nárok. Treba však ešte zdôrazniť, že pokiaľ aj oprávnené osoby nedisponovali hodnovernými dokumentmi, na základe ktorých by preukázali vlastníctvo k príslušným nehnuteľnostiam, tak rozhodujúce bolo, že sa uskutočnilo podanie a v priebehu celého toho rozhodného obdobia oprávnená osoba mohla postupne preukazovať sa dokumentmi, že je skutočne oprávnenou osobou tak, ako o vydanie majetku požiadala. Takže ja naozaj nevidím dôvod, prečo by sme mali takýmto vážnym a zásadným spôsobom otvárať opäť problematiku usporiadania vlastníctva a v konečnom dôsledku otázku reštitúcií. Stojí za úvahu to, čo sa navrhuje v posledných ustanoveniach, v posledných dvoch ustanoveniach navrhovaného zákona. A v tom kontexte možno niekoľko úvah o pôde na Slovensku a predovšetkým o poľnohospodárskej pôde. Dámy a páni, 75 % alebo 78 % intenzívnej poľnohospodárskej pôdy v Holandsku, v jednej najvyspelejšej agrárnej krajine, je vo vlastníctve štátu. My tu nezmyselne stále poukazujeme na to, že základným problémom agrárnej politiky je roztrieštené vlastníctvo. Roztrieštené vlastníctvo, samozrejme, nepridáva na stabilite a na istote podnikateľov na pôde, ale ešte raz opakujem, 75 % alebo 78 % pôdneho fondu využívaného na poľnohospodárske účely v Holandsku je vo vlastníctve štátu a nikomu absolútne nenapadlo, aby s týmto vlastníctvom niečo robil. Z toho pohľadu považujem naozaj za absurdné, že tá pôda, ktorá nebude identifikovaná alebo kde nebudú identifikovaní vlastníci, by zo zákona mala prejsť do majetku miest a obcí. Okrem toho ešte jedna poznámka opäť na margo pôdy. Myslím si, že opäť tí, ktorí sa trošku tejto problematike venujete, tak máte informácie, že už dnes existujú pomerne veľkí vlastníci pôdy, predovšetkým v tej intenzívnej oblasti, a veľmi očakávajú vstup do Európskej únie – a nakoniec môj predrečník to už skonštatoval a povedal, ale to je štandardný obchod, to je štandardný biznis a bodaj by sa teda začalo aktívne na slovenskom trhu obchodovať s pôdou, ale to štandardné nám nestačí. Slovenská republika vynegociovala 10-ročné prechodné obdobie v súvislosti so vstupom do Európskej únie a v súvislosti s pôdou. Nenápadná novela devízového zákona, ktorá s najväčšou pravdepodobnosťou v krátkom čase príde na naše poslanecké lavice a ktorá bola schválená vládou Slovenskej republiky minulý týždeň, však absolútne neguje to, čo v negociačnom procese Slovenská republika dosiahla, lebo táto novela devízového zákona umožňuje devízovým cudzincom nadobúdať vlastníctvo k pôde. Ja si myslím, že slovenská legislatíva predovšetkým v oblasti poľnohospodárstva by už nemala otvárať oblasť reštitúcií, naopak to, čo bolo v súlade s 229-kou a potom s 185-kou a v súlade so 42-kou alebo, pardon, 92-kou alebo 42-kou o transformácii poľnohospodárskych družstiev, to je oblasť, ktorú by sme mali otvoriť, lebo tam cítime, že ten proces zostal niekde na polceste stáť a že ten systém nie je dokonalý. Ale, dámy a páni, ešte raz varujem pred tým, aby sme otvárali takýmto spôsobom reštitúcie. A okrem toho, že sa štát zbaví vlastníctva k pôde, tak vôbec si nemyslím, že mestá a obce sú tí ideálni vlastníci, som presvedčený, že štát by dokázal prostredníctvom svojich inštitúcií, a v tomto prípade prostredníctvom Slovenského pozemkového fondu, s touto pôdou efektívne nakladať. A dovoľte mi ešte jednu poznámku. Nechcem byť s tým otravný, ale opäť si, prosím vás, zoberte dôvodovú správu. V dôvodovej správe sa dočítame, že na reštitúcie dosiaľ bolo vynaložených, pokiaľ hovoríme o finančnom plnení, niečo viac ako 1,5 mld. slovenských korún a teraz v dôvodovej správe uvádzame, že tento zákon nebude mať vôbec žiaden dosah na štátny rozpočet. No, dámy a páni, naozaj si neviem predstaviť, že aplikácia tohto zákona nebude mať vôbec žiaden dosah na štátny rozpočet. Naopak, som presvedčený, že si to bude vyžadovať rozpočtové zdroje. A v tejto súvislosti, nie som žiaden perfekcionista, ale v tejto súvislosti chcem upozorniť naozaj na triviálnu chybu, pán minister, ktorej ste sa dopustili, alebo teda spracovatelia. „Návrh zákona nebude mať dosah na štátny rozpočet, rozpočet obcí a rozpočet vyšších územných celkov ani priamy vplyv na zamestnanosť a životné prostredie. Návrh nebude mať priamy dosah na štátny rozpočet, a preto sa doložka finančných, ekonomických a environmentálnych vplyvov nevypracúva.“ Citujem dôvodovú správu. „Prípadné finančné nároky budú hradené z rozpočtovej kapitoly ministerstva“, má sa na mysli ministerstva pôdohospodárstva, „a Slovenského pozemkového fondu.“ No, prepáčte, prostriedky ministerstva pôdohospodárstva, to sú prostriedky, ktoré nám spadli z neba? To sú predseda prostriedky daňových poplatníkov a sú to prostriedky štátneho rozpočtu. Tak jeden odsek absolútne neguje konštatovanie v tom druhom. Ja som presvedčený, že to bude mať dosahy, bude to mať dosahy z hľadiska nákladov na pozemkové úpravy, bude to mať dosahy nepochybne aj finančné, lebo bude viacero nehnuteľností, ktoré v súlade so zákonom č. 229 a v súlade s týmto zákonom jednoducho nebude možné vydať. A ak teda hovoríme o dosahoch na štátny rozpočet, dovoľte mi konštatovať ešte pre mňa jednu mimoriadne dôležitú vec. V dôvodovej správe nikde nie je uvedené, či rokujeme o piatich hektároch, o desiatich hektároch alebo o päťtisíc hektároch. Ideme rozhodovať tak, ako keby na Slovensku absolútne neexistovala žiadna relevantná evidencia poľnohospodárskeho pôdneho fondu. Veď my dnes už sme dali niekoľko miliárd do toho, aby sa usporiadalo pozemkové vlastníctvo. My dnes vieme, koľko je vlastnícky neidentifikovanej pôdy. Vieme, vieme. Vieme, koľko je pôdy vo vlastníctve miest a obcí, vieme, koľko je pôdy vo vlastníctve fyzických osôb, vieme, koľko je pôdy vo vlastníctve právnických osôb, a na základe toho vieme spraviť odhad, že o asi akú výmeru pôdy ide, jednak teda z hľadiska možných reštitúcií, ktoré ja principiálne odmietam, a celkom presne vieme zdokumentovať, o akú výmeru pôdy ide, ktorá by mala prejsť týmto zákonom do majetku miest a obcí, a dokonca vieme aj s odchýlkou 5 – 10 % povedať, ktorých oblastí sa to týka. Vážené dámy a páni, vo väzbe na to, čo som prezentoval, dovoľte mi, aby som predložil návrh, ktorý znie: „Národná rada Slovenskej republiky neodporúča vládny návrh zákona o navrátení vlastníctva k pozemkom a o zmene a doplnení zákona Národnej rady č. 180/1995 Z. z. o niektorých opatreniach na usporiadanie vlastníctva k pozemkom v znení neskorších predpisov prerokovať v druhom čítaní.“ Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne pánovi poslancovi. Po ňom je prihlásený do rozpravy pán poslanec Gál, nech sa páči.