Tomanová, Viera, komisárka pre deti (2021-05-07):
Vážený pán predsedajúci, dovoľte najskôr, aby som pozdravila. Dobrý deň prajem všetkým a, samozrejme, vážený pán predsedajúci, panie poslankyne, páni poslanci, na základe zákona, ktorý mi ukladá povinno..., ktorý mi ukladá zákon o komisárovi pre deti a právo komisárovi pre osoby so zdravotným postihnutím, samozrejme, o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, vám predkladám Správu o činnosti za rok 2020. Tak ako každoročne aj v roku 2020 bola moja činnosť zameraná na ochranu a monitorovanie práv detí, ktorých dodržiavanie vyplýva z Dohovoru o právach dieťaťa a tiež z Právneho poriadku Slovenskej republiky. Žiaľ, monitorovanie práv detí sa nemohlo uskutočniť v celom rozsahu a v termínoch pôvodne naplánovaných, bránil tomu nepredvídaný výskyt pandémie spôsobenej šírením vírusu SARS-CoV-2 a ochorením na COVID-19. Opatrenia na zabránenie šírenia vírusu boli okrem iného zamerané s menšími alebo väčšími časovými prestávkami aj na zákaz návštev v zariadeniach, v ktorých sú deti umiestňované, na prerušenie prezenčnej školskej dochádzky, výučby v školách, na zastavenie činnosti školských klubov. Z toho dôvodu nebolo možné navštíviť ani všetky plánované zariadenia. Viaceré pandemické opatrenia významným spôsobom zasiahli do práv detí garantovaných Dohovorom o právach dieťaťa, Ústavou Slovenskej republiky alebo zákonmi. V tejto súvislosti sme dostali aj najviac podnetov a dopytov od rodičov detí, od samotných detí a, samozrejme, aj od iných právnických a fyzických osôb. Preto sa činnosť moja aj mojich spolupracovníkov zamerala predovšetkým na monitorovanie práv tých detí, ktoré boli dotknuté pandemickými opatreniami. V roku 2020 sme evidovali 1 416 podnetov. Z toho nových podnetov bolo v hodnotenom roku 1 200, prenesených podnetov z predchádzajúcich rokov, ktoré nebolo možné najmä z dôvodov prebiehajúcich konaní pred súdmi a ktoré boli neustále odročované orgánmi štátnej správy alebo inými inštitúciami uzatvoriť v roku 2019. Dodávam, že živých podnetov prenesených z minulých rokov je približne trojnásobok, avšak uvádzam len tie, ktoré boli v minulom roku riešené. Popri tom sme zaznamenali aj približne 1 600 telefonických dopytov. Z hľadiska základnej štruktúry je správa predložená a obsahuje – stručné informácie o medzinárodnej právnej úprave práv dieťaťa, o postavení inštitútu komisára pre deti, časť o samotnej činnosti komisára pre deti, o hospodárení a personálnom zabezpečení Úradu a napokon v prílohách je ako názorná ilustrácia súhrn práv dieťaťa obsiahnutých v dohovore, zároveň zoznam právnych predpisov. Vzhľadom na enormné množstvo obsahovo podobných podnetov sme sa sústredili predovšetkým na zhrnutie najčastejších dôvodov, kvôli ktorým sa na mňa obracali predovšetkým samotné deti, rodičia alebo fyzické a právnické osoby. Najčastejším dôvodom boli – prerušenie prezenčného školského vyučovania v základných školách a stredných školách, problémy spojené s dištančným vzdelávaním, problémy spojené s testovaním žiakov na vírus SARS-CoV-2, usmernenia podávateľom podnetov v súvislosti s opatreniami na predchádzanie ochoreniu COVID-19, problémy dodržiavania práv detí žijúcich v prihraničných oblastiach v zahraničí, problém, samozrejme, prekrytia horných dýchacích ciest žiakov, najmä v súvislosti s diagnózami, ktoré sú kontraindikované na nosenie rúšok. Pokiaľ ide o podnety súvisiace s opatreniami vlády, resp. iných orgánov, na elimináciu šírenia vírusu SARS-CoV-2, treba povedať, že pri rozhodovaniach o opatreniach sa často neanalyzovali vplyvy na práva detí. A tak viaceré opatrenia mali negatívny dopad na deti, znamenali porušenie práv, ktoré dieťaťu garantuje Dohovor o právach dieťaťa, Ústava Slovenskej republiky a ďalšie zákony Slovenskej republiky. Dokonca z dnešného pohľadu by som si dovolila povedať, že najväčšími rukojemníkmi pandemických opatrení boli práve deti. Opakovane som preto upozorňovala na nevyhnutnosť čo najskoršieho návratu detí do školského prostredia. Psychiatri, teda pedopsychiatri, psychológovia, ale aj pedagógovia, sociológovia, uvádzajú, že plnenie školských povinností v domácom prostredí oberá deti o možnosť kontaktovať sa s rovesníckou skupinou, nadobúdať zručnosti v rámci socializácie, kontaktovať sa osobne s učiteľmi. Nemohli chodiť von deti, stretávať sa s kamarátmi, pričom je potrebné zdôrazniť, že deti sa nachádzajú v rôznom rodinnom prostredí, to znamená, že sú denne konfrontované so situáciou doma. Nemálo detí je svedkami hádok, alkoholových excesov rodičov, domáceho násilia. Na mnohé z nich prechádza tlak zo strachu rodičov o stratu zamestnania, o finančné zabezpečenie. Veľakrát vnímajú diskusie o súčasnej epidemiologickej situácii a o rozporných stanoviskách na ňu. Deti prešli etapou nového spôsobu vyučovania, čo narušilo to ich zvyky a, samozrejme, aj režim. Môžme konštatovať, že pedopsychiatri a psychológovia upozorňujú na nárast depresií, duševných porúch, domáceho násilia a kyberšikany ako dôsledok zatvorených škôl. Okrem toho deti nemali možnosť športového vyžitia a vzájomnej činnosti, v dôsledku čoho sa oslabuje ich náležitý telesný i duševný vývoj. Zatvorenie škôl. To bol jeden z najväčších problémov a ja len pripomeniem a vychádzam z údajov UNESCO z Inštitútu pre štatistiku zo dňa 19.4. tohto roku, kde Slovensko je na špici z hľadiska doby zatvorenia školy, a to v týždňoch. Celkove Slovensko je prvé v rámci celej Európskej únie a nielen Únie, ale celej Európy. Je to to 37 týždňov. A keď si to porovnáme trebárs s Chorvátskom, Francúzskom, Španielskom – 10 týždňov, Nórsko – 19 týždňov. Poviem Česko, ktoré pomerne veľa bolo tiež zatvorené školy – 28 týždňov. Ak si k našim 37. týždňom pripočítame dva týždne školských prázdnin na Vianoce a týždeň v jarných prázdninách je to viac ako, je to 40 týždňov. Je to celý školský rok. Myslím si, že skutočne ten dopad na deti bol asi najtvrdší. Podľa odhadov Svetovej banky, ale aj OECD má práve toto dlhodobé zatvorenie škôl ďalekosiahle dôsledky aj na budúce príjmy detí, ktorých sa zatvorenie škôl týka. Svetová banka odhaduje, že pri strate 0,6 roka efektívnej školskej výučby by súčasná kohorta žiakov I. a II. stupňa základných škôl mala prísť zhruba o 872 dolárov mesačne príjmu a to po celý pracovný život. Podľa OECD každý ďalší rok školskej dochádzky zvyšuje životný príjem v priemere od 7,5 do 10 %. Teda žiaci I. a II. stupňa, žiaci stredných škôl, ktorí vynechali tretinu školského roka, hrozia im zhruba o 3 % nižšie zárobky ako v prípade, keby školskú dochádzku nevynechali. Na Slovensku sa teda v dôsledku zatvorenia škôl počas prvej vlny zníži budúca mzda detí na primárnom a sekundárnom stupni vzdelania o 0,3 až 0,9 %, a to zase počas celého pracovného života. Toto potvrdzuje analyk, analytik útvaru ministerstva financií, ktorý jednoznačne hovorí, ja si ho dovolím odcitovať, že: „Mysleli sme si, že možno cez online vzdelávanie nejaký pokrok nastáva. Na jar sme o tom nevedeli. Teraz však máme priame dôkazy z tejto krízy. Jedna štúdia v Holandsku porovnávala to, čo sa deti naučili za tých 8 týždňov, keď boli zatvorené školy, a porovnali to s uplynulými rokmi. Zistili, že prírastok vedomostí bol v skutočnosti nulový a deti si udržiavali len to, čo vedeli. A tiež sa potvrdilo to, čo sme vedeli o deťoch zo slabších, sociálne slabších pomerov a zaznamenali regres, vedeli na konci obdobia menej ako pred krízou.“ Opierajúc sa o stanovisko Benátskej komisie, zastávam názor, že také dlhodobé prerušenie školského vyučovania v školách neobstojí testu proporcionality, ktorý je jednou z hlavných podmienok „sine qua non“ pre obmedzenie základných práv a slobôd. Okrem toho, ak vychádzam z ústavných garancií práva na vzdelanie a ústavou stanovenú povinnú školskú dochádzku a z ústavného zákona o bezpečnosti štátu v čase núdzového stavu, vzniká dôvodná pochybnosť, či ustanovenie § 150 ods. 8 školského zákona, ktorým sa umožňuje mimoriadne prerušiť školskú dochádzku, je v súlade s čl. 5 ods. 4 ústavného zákona. Inak podrobne je tento právny rozbor uvedený v správe na strane 11 až 14. Nemenej závažnými problémami súvisiacimi so zatvorením škôl sú problémy, ktoré prinieslo dištančné vzdelávanie. Musím pripomenúť, že popri škodlivosti zdravému vývinu dieťaťa, ak je vystavené viac hodín pôsobeniu elektromagnetickému smogu z počítača, vystupuje do popredia absolútna nepripravenosť spoločnosti na dištančné vzdelávanie. Takými najčastejšími problémami je to jednak – nedostatok finančných zdrojov zakúpiť pre každé dieťa osobný počítač, resp. notebook alebo tablet; nedostatok finančných zdrojov na zabezpečenie pripojenia sa na internet, a tým nezabezpečenie aj dištančného vzdelávania; nemožnosť pripojenia sa na internet v danej lokalite, pretože nie je signál mobilnej siete; diskriminačný prístup voči žiakom, ktorí nemajú prístup k online vzdelávaniu; časté vypadávanie internetu, čo narúša kontinuitu vzdelávacieho procesu; nedostatočná metodická pripravenosť učiteľov na dištančný spôsob vzdelávania, samozrejme, že sa prejavilo aj to, že počas roka sa snažili vyvzdelávať učiteľov, ale tí zase vypadávali počas dištančného vzdelávania; nedostatočné vysvetlenie pertraktovanej učebnej látky; nedostatočné pochopenie pertraktovanej učebnej látky žiakmi pri online vzdelávaní; nedostatočné pochopenie učebnej látky formou pracovných zošitov, ak žiak nemal prístup k online vzdelávaniu; sťažená komunikácia, samozrejme, medzi žiakmi a učiteľmi; neexistujúca „živá“ sociálna komunikácia medzi žiakmi a čo je veľmi dôležité pripomenúť, je to obrovský znížený rozsah pertraktovanej učebnej látky. Čiže ten je tak redukovaný, že zhruba len jedna tretina, ktorá sa pomocou dištančného vzdelávania odprednášala. Podľa zistení Inštitútu vzdelávacej politiky ministerstva školstva nebolo do dištančného vzdelávania vôbec zapojených až 52-tisíc žiakov. Tento údaj mi potvrdili aj zástupcovia Združenia miest a obcí, ktorí sa zúčastnili jedného z pracovných stretnutí vôbec zainteresovaných ľudí. Pokiaľ ide o tých 52-tisíc žiakov, predstavuje to 7,5 % žiakov, ktorým bolo ústavné právo na vzdelávanie úplne odopreté. Takmer 128-tisíc žiakov a žiačok sa neučilo prostredníctvom internetu. Je to alarmujúce číslo, predstavuje 18,5 % žiackej populácie. Zároveň si dovolím poukázať na neexistenciu plánu, ako nahradiť plnohodnotné vzdelávanie. Z týchto dôvodov a na základe mojich zákonných oprávnení podávať návrhy prostriedkov nápravy som odporučila pánovi ministrovi školstva, aby v budúcom období prerušenie školského vyučovania v školách sa nerealizovalo celoplošne, ale len na území tých miest a obcí, v ktorých bude pandemická situácia kritická a len na nevyhnutný čas. Zároveň som odporučila zvážiť opakovanie ročníka 2019 až 2020. V tejto súvislosti musím pripomenúť, že nielen ministerstvo školstva, ale aj samotní žiaci odmietajú opakovať ročník. A ako alternatívnu možnosť riešenia tohto problému odporúčam zmierniť výpadky vedomostí detí prijatím vyrovnávacích plánov, ktoré určia spôsob ako zameškané učivo nahradiť. Pripomínam však, že tieto vyrovnávacie plány je potrebné spracovať pre každú školu osobitne, pre každú triedu osobitne. A ešte musím povedať, že aj nielen pre triedu, ale aj pre predmety, a to podľa našich zistení ide predovšetkým o výučbu matematiky, výučbu jazykov, výučbu fyziky a chémie. To nehovorím o odborných predmetoch na stredných odborných školách. Je to nesmierne dôležité, aby tieto vyrovnávacie plány nejakým spôsobom situáciu riešili. Dnes do... ráno ako som odchádzala, tak mi volalo dievčatko veľmi ťažko komunikovalo. Predpokladám, že sa jednalo o dievčatko, pridalo sa potom ešte druhé, ktoré veľmi ťažko artikulovalo, a zistila som, že sa jedná o dieťa, ktoré zrejme má poruchy sluchu, a chodilo do, chodí do špeciálnej školy. Veľmi nešťastné hovorilo o tom, že nastúpili do školy a píšu písomky z toho, čo sa vôbec neučilo. Snažilo sa mi presved..., ale veľmi ťažko to bolo rozumieť, zasahovalo do toho aj to druhé dieťa a snažili sa mi cez telefón nejakým spôsobom signalizovať, že sa jedná o geometriu, kde nevedeli niečo s trojuholníkmi a podobne. Prišli do školy, opakovane píšu písomky a napriek tomu, že dostávajú v celej triede zlé známky, píšu znovu a znovu a nemajú látku pertraktovanú. Čiže preto hovorím aj o tých vyrovnávacích plánoch. Signalizovalo to viacero detí z viacerých škôl, že opakovane píšu dve-tri písomky denne a píšu ich z toho, z látky, ktorú nikdy neprebrali. Takže bola by som veľmi rada, keby ste, vážení, vážené panie poslankyne a páni poslanci, pokiaľ môžete aj vy vplývať, aby sa tie vyrovnávacie plány nejakým spôsobom realizovali, ale musia byť realizované tak, aby nie veľmi zaťažovali deti. Pri posudzovaní tejto otázky, pri dobrovoľnom nepodriadení sa testu, pretože to bola ďalšia skupina mnohých testov, musím povedať, že rodičia sa obracali na mňa s požiadavkou zabrániť testovaniu žiakov ako podmienky povolenia vstupu do budovy za účelom prezenčnej výučby. Vyslovili rôzne obavy vo vzťahu k vykonanému testu a zdraviu dieťaťa. Poukázali aj na to, že ministerstvo školstva neurčilo za akých podmienok a akou formou sa vzdelávanie, ktorého sa deti tzv. dobrovoľne nepodriadia testu, nebudú môcť zúčastňovať. Stretla som sa už aj s tým, že deti signalizovali, že majú neospravedlnené hodiny v škole, neospravedlnené dni. Pri posudzovaní tejto otázky som vychádzala z garancie práva na vzdelanie, ktoré poskytuje každému dieťaťu bez rozdielu Dohovor o právach dieťaťa, Dohovor o ľudských právach o biomedicíne a Právny poriadok Slovenskej republiky vrátane ústavy. Zastávam názor, že vstup žiaka do priestorov školy, realizácia ústavného práva na vzdelanie podmienené preukázaním sa negatívneho, negatívnym testom na zistenie vírusu, ide vlastne o vynútené testovanie maloletých detí. Aj keď navonok sa príslušné orgány tvárili, že testovanie je dobrovoľné. Takéto vynútené testovanie maloletých detí bez súhlasu zákonných zástupcov právne nie je dovolené. V nadväznosti na to, že som už citovala, čoho všetkého sa dotýka, teda až dvoch medzinárodných dohovorov. Pripomeniem, že v zmysle článku ústavy 154c prednosť pred vyhláškou, ba dokonca aj pred zákonmi, majú medzinárodné dohovory, ktoré Slovenská republika ratifikovala. Podľa článku 1 Dohovoru o ľudských právach a biomedicíne jednoznačne možno hovoriť, že každej osobe bez diskriminácie musí byť garantované rešpektovanie jeho integrity, iných práv a základných slobôd v súvislosti s aplikáciou biológie a medicíny. Dovolím si poukázať na článok 2 citovaného dohovoru, podľa ktorého záujmy a blaho človeka budú mať prednosť pred výhradným záujmom spoločnosti. Neobstojí teda námietka viacerých politikov, ale ani riaditeľov škôl, že netestované, hoc zdravé, dieťa nemôže vstúpiť do školy, lebo by ohrozovalo zdravie ostatných. Chcem pripomenúť, že podľa Dohovoru o ľudských právach a biomedicíne v čl. 5 zásah v oblasti zdravia sa môže vykonať iba vtedy, ak osoba, ktorej sa to týka, bola informovaná a so zásahom vyjadrila súhlas. Pred zákrokom by mala byť osoba primerane informovaná o jeho účele, povahe, ako aj o následkoch a rizikách zákroku. Pokiaľ sa tam má takýto zásah vykonať na dieťati, je určite nevyhnutný súhlas zákonného zástupcu. V tejto súvislosti poukazujem súčasne aj na článok 16 Ústavy Slovenskej republiky ods. 1, ktorý zaručuje nedotknuteľnosť osoby a jej súkromia. Odobranie ľudského biologického materiálu z tela je podľa zákona zdravotný výkon, a teda jej poskyt... je aj poskytovaním zdravotnej starostlivosti. Avšak podľa zákona o zdravotnej starostlivosti na poskytovanie zdravotnej starostlivosti sa vyžaduje informovaný súhlas zákonného zástupcu maloletých detí. Bez tohto súhlasu nie je možné vykonať test na žiakoch. Problémom je tiež to, že stery z nosa na účely testu nevykonávali vždy na poskytovanie zdravotných účelov osoby kvalifikačne spôsobilá, spôsobilé. Vážené dámy, vážení páni, ďalej sa podnety, ktoré sme obdržali, týkali šikany, porušovania práv žiakov v dôsledku štrajku učiteľov a problémov vo veciach osobnej starostlivosti o dieťa. Toľko asi k vyučovaniu a k tomu, čo sme sa stretli, jednotlivé problémy sú presne rozobraté v správe. Problémy spojené so zabezpečením práva na duševné zdravie. Vážené páni, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, rada by som upriamila vašu pozornosť na tento problém a problémy súvisiace so zabezpečením práva na zdravie detí s duševnými poruchami. Viem, že to nie je veselé čítanie, ale napriek tomu musím povedať, že tri roky spolu s detskými psychiatrami a ďalšími kompetentnými upozorňujem na viaceré porušovania práv detí pri poskytovaní zdravotnej starostlivosti v prípadoch vyžadujúcich si psychiatrickú starostlivosť. Upozorňujem, že v dôsledku nedostatočného personálneho, materiálno-technického, priestorového, ale aj finančného zabezpečenia dochádza ku kolapsu systému v tejto oblasti. Už v predchádzajúcich rokoch som zdôrazňovala aj to v správach, ktoré som predkladala do Národnej rady, potrebu prijímania programov na podporu duševného zdravia detí už v ranom veku. Aj aktuálne výsledky klinickej štúdie odborníkov potvrdzujú významné asociácie medzi výskytom retrospektívne udávanej traumatizácie v detstve a medzi dlhodobými zdravotnými ťažkosťami v dospelosti. V uplynulom roku som požiadala ministra zdravotníctva, aby sa zasadil o riešenie situácie, ktorá je v oblasti duševných porúch detí alarmujúca. Ak samotné ministerstvo zdravotníctva prezentovalo za minulý rok zvýšenie výskytu depresívnych príznakov u detí do 18 rokov o 33 % a u detí do 9 rokov zachytený bol štvornásobný nárast psychických problémov, tak určite niečo nie je v poriadku. Všetká česť, pán minister v lete minulého roku prikročil k čiastkovým riešeniam, zatiaľ aspoň v inštitucionálnej rovine štátnych orgánov. Na ministerstve zriadil pán minister osobitný útvar, ktorý sa bude problematikou zaoberať. Začiatkom tohto roku bola zriadená ako poradný orgán vlády Rada vlády SR pre duševné zdravie. Samotný problém, samozrejme, v roku 2020 vyriešený nebol. Podľa odborníkov z odboru psychológia a pedopsychiatria sa situácia v dobe pandémie COVID-19 výrazne zhoršila. Prudko narastajú závislosti, látkové i nelátkové, narastá počet suicidálnych pokusov. Dokonca to, čo sme doteraz nemali, že sa vyskytujú u detí do 10 rokov, sme sa s tým stretli teraz. Prudko narastajú závislosti látkové i nelátkové, závažné depresie, sebapoškodzovania. Vo všeobecnosti je pozorovaný nárast úzkostných stavov a depresie, a to nielen u detí, ktoré boli v starostlivosti u psychológov už pred pandémiou. Ako varujúci príklad uvádzam údaje detskej klinickej psychiatrie v Bratislave, ktoré poukazujú na to, že pri porovnaní údajov s rokom 2019 je po začatí pandémie v roku 2020 zreteľný nárast o tretinu, a to až o dvojnásobok vyššieho počtu ošetrených maloletých pacientov na ambulanciách Kliniky detskej psychiatrie v Bratislave. Pokiaľ sumárny počet v roku 2020 predstavoval 2 300, kým v roku 2019 to bolo 1 175 detí. Z takéhoto množstva pacientov, najmä mladistvých, vyplýva aj vyšší počet pokusov o samovraždu, sebaubližovanie, šikanu, týranie, sexuálnych deliberácií, kriminality. Presakuje tu atmosféra možného rodinného násilia a syndrómu CAN. Obzvlášť háklivé na okolnosti pandémie sú skupiny psychiatrických pacientov s poruchami autistického spektra, pretože sa narušuje ich systém zvykov a stereotyp života. Pri poruchách pozornosti a hyperaktivite je sťažená adaptácia na lockdown. Pri poruchách príjmu potravy a k psychickým prejavom pristupuje imunodeficientný stav, ktorý je sám osebe rizikový. Karanténa a izolácia detí s rodičmi vytvára podmienky pre posttraumatickú stresovú poruchu až u 30% detí podľa údajov ich rodičov, ba dokonca o 25 % detí, u 25 % rodičov samotných. Psychiatri upozorňujú, že digitalizácia vzdelávacieho procesu sa má robiť už uvážlivo. Školopovinné deti strácajú návyky režimového spôsobu učenia, menia sa princípy socializácie. Ovplyvňuje to vývinové tendencie detí aj adolescentov o to viac, že ide o deti s psychickými poruchami. Ak sa uplatňuje dlhodobo iba online kontakt, vytvára sa sociálne stiahnutie a to nielen u dospelých, samozrejme, aj u detí. Tragické pritom je, že zvýšený počet ambulantne identifikovaných detských pacientov s psychickou poruchou v rôznom stupni sa má liečiť a sledovať v pedopsychiatrických zariadeniach, ktorých je na Slovensku nedostatok. Stav detskej psychiatrie je dlhodobo alarmujúci. V časti Slovenska vôbec neexistuje adekvátna akútna pedopsychiatrická starostlivosť a v časti absentuje úplne liečba na iných ako akútnych lôžkach. Musím povedať, že toto je dlhodobo pretrvávajúci stav. Iniciovala som opakovanie stretnutia odborníkov z odboru pedopsychiatrie, psychológie, zainteresovaných orgánov štátu, samosprávy, generálneho riaditeľstva Ústredia práce sociálnych vecí a rodiny a, samozrejme, aj zástupcov ďalších inštitúcií. Na prvom februárovom zasadnutí vo februári 2020 bola ústrednou témou problematika detí s duševnými poruchami a poruchami správania umiestnenými či už v centrách pre deti a rodiny, v reedukačných zariadeniach alebo v zariadeniach sociálnych služieb. Samozrejme, ide aj o deti, ktoré sú v starostlivosti, osobnej starostlivosti rodičov a následne z hľadiska svojej ťažkej diagnózy sú riešené ústavnou zdravotnou starostlivosťou psychiatrické oddelenie nemocníc alebo ambulantne. Výsledkom bolo zosumarizovanie záverov do trinástich ťažiskových bodov, ktoré je potrebné riešiť, a sú uvedené v správe. Na stretnutie nadväzovalo druhé stretnutie. Malo byť v máji, uskutočnilo sa až v júli vzhľadom na pandemickú situáciu, kde sme vlastne z tých trinástich bodov zosumarizovali jedenásť bodov, ktoré treba naliehavo riešiť. Keďže viaceré zo záverov pracovného stretnutia z júla patria do pôsobnosti ministra, ministerstva zdravotníctva, požiadala som pána ministra o riešenie danej problematiky. Predložili sme mu návrhy nápravy záverov sformulované na uvedenom odbornom seminári. Žiaľ, doteraz sme odpoveď nedostali, avšak zaznamenávam, že ľady sa čiastočne hýbu, lebo na ministerstve bol zriadený samostatný odbor duševného zdravia a Rada vlády Slovenskej republiky pre duševné zdravie. Taktiež som požiadala ministra školstva o riešenie problémov, ktoré neznesú odklad. Išlo najmä o umiestňovanie detí s vážnymi duševnými poruchami a poruchami správania, prípadne v kombinácii s nediagnostikovanými psychiatrickými diagnózami do reedukačných zariadení. Čiže, dá sa povedať, že napriek všetkému sme odpovede nedostali od viacerých ministerstiev, teda od viacerých pánov ministrov, na ktorých sme sa obracali, ale na druhej strane musím povedať, že Ústredie práce, sociálnych vecí, ktoré sme tiež žiadali o riešenie, a oceňujem, že pristúpilo a postavilo sa teda čelom k návrhom aj zo strany všetkých odborníkov. Oslovilo ministerstvo zdravotníctva na pomoc pri realizácii externého auditu pre deti v špeciálnych skupinách, v centrách pre deti. Ústredie práce, sociálnych vecí a rodiny má v pláne zadefinovať kritériá pre zaradenie dieťaťa do špecializovanej samostatnej skupiny pre deti s duševnými poruchami v centrách. Pre deti a rodiny upresniť profesionálne zloženie personálu pre tieto skupiny, definovať kontraindikačné diagnózy s ohľadom na bezpečnosť detí a personálu. Zobrať do úvahy edukačné možnosti pre personál v zmiešanej skupine s rôznymi diagnózami. Čiže dá sa povedať, že vzhľadom na tieto kroky by sa situácia mohla pohnúť k lepšiemu. Bohužiaľ, nie je tak na všetkých úrovniach. Úsilie zamerané na riešenie problémov duševného zdravia je podporené aj stratégiou Európskej únie v oblasti práv dieťaťa a z marca tohto roku. Dovolím si len upozorniť na túto stratégiu. Je to úplne nový materiál a tento materiál zaraďuje problematiku medzi priority ako jednu z úloh členských štátov. Je tam otvorené poskytovanie informácií o riešení problematiky duševného zdravia detí a zabezpečovanie výmeny najlepších postupov. Problematika duševného zdravia bola prednesená v tomto roku na rokovaní výboru Rady vlády pre ľudské práva, národnostné menšiny, rodovú rovnosť s požiadavkou, aby sa riešenie problémov spojených so zabezpečením duševného zdravia prenieslo aj na rokovanie vlády. Okrem týchto činností správa obsahuje, dá sa povedať, monitorovaciu činnosť, zariadenia, kde boli umiestnené deti. Ako som už hovorila, zamerali sme sa na dodržiavanie práva dieťaťa v zariadeniach sociálnych služieb, v špecializovaných zariadeniach, na dodržiavanie práv detí v centrách pre rodiny s deťmi, na centrá s opatrovateľskými, ošetrovateľskými skupinami, na dodržiavanie práv dieťaťa so zdravotnými postihnutím v predprimárnom vzdelávaní, dodržiavanie práv dieťaťa v oblasti pediatrickej a stomatologickej starostlivosti. Monitoring redakčných centier so zameraním sa na starostlivosť na maloleté matky a monitoring dodržiavania práv detí v azylových zariadeniach. Ako som už uviedla, napriek všetkému sme uskutočnili monitoring len v 64 zariadeniach vzhľadom na obmedzenú možnosť návštevnosti. Vážené dámy, vážení páni, z mojej strany asi toľko, pokiaľ by mal niekto záujem, nech sa páči, som ochotná sa venovať ešte oblasti medzinárodnej spolupráce, ktorú sme rozobrali, a ďalšie, ďalšie problematiky i iné aktivity, ktoré sme konali, ako aj informovať o podnetoch, ktoré sa týkali poradenskej činnosti. Ďakujem pekne za pozornosť.