F. Mikloško, poslanec: (2002-08-20):
Osobne si myslím, že vrátiť osemnásť zákonov z jednej schôdze je príliš silná konfrontácia a že pán prezident mal prísť osobne. Mohol prísť osobne a vypočuť si naše námietky, aby sme teda si prípadne vzájomne povedali, kto má pravdu, či on, ktorý ich vracia, alebo my, ktorí sme ich prijali, pretože toto bolo niečo, čo som ja teda v parlamentnej praxi ešte nezažil. A teraz k vrátenému zákonu o pamäti národa. Treba si všimnúť, že pri tomto zákone pán prezident nedal žiadnu konkrétnu pripomienku. nechce meniť žiadnu vetu, žiadny paragraf, pán prezident žiada, aby tento zákon bol zamietnutý ako celok, odmieta ho. Treba si všimnúť, že zákon o inštitúcii, ktorá by sa zaoberala pamäťou národa, sa zaoberá obdobím 1939 - 1989, čiže zaoberá sa dvomi najväčšími totalitami vo svete a dvomi najväčšími totalitami, ktoré prehrmeli aj touto krajinou a s ktorými, jednoducho, či chceme alebo nechceme, alebo či pán prezident chce alebo nechce, sa zaoberať musíme. Je to unikát, pretože takéto inštitúcie majú vo všetkých postkomunistických krajinách v Európe a vo svete ich zatiaľ nemá, inštitúciu na skúmanie svojej pamäti, najmä komunistickej, zatiaľ nemajú len štyri krajiny, a to je severná Kórea, Čína, Kuba a Slovensko. A je možné, že ak nezozbierame 76 hlasov, že Slovensko vďaka pánovi prezidentovi bude patriť medzi tieto štyri krajiny vo svete, ktoré akoby sa cez toto obdobie povznášali. A to najvážnejšie, čo by som chcel povedať - čo to vlastne znamená, že hlava štátu, ktorý má byť morálnym svedomím štátu, ktorý nemá veľké právomoci vo výkonnej sfére, ale ktorý by mal určovať smer tejto krajiny, ktorý sám sa dovoláva doktríny tejto krajiny, že ju treba, čo to znamená, že on nechce urobiť ten základný krok, ktorý nás učili od detstva jednoducho urobiť si isté spytovanie svedomia. Mám na mysli spytovanie svedomia tejto krajiny, tohto štátu, ktorý on reprezentuje ako symbol. Čo vlastne, kam chce pán prezident dotiahnuť túto krajinu a kam ju chce viesť, keď nechce urobiť tento prvý krok, aby sme sa zamysleli nad tým, ako sme sa správali v týchto dvoch totalitách! Čo vlastne pán prezident povyšuje, povyšuje záujem a budúcnosť tejto krajiny alebo povyšuje svoj osobný postoj a poprípade seba na túto krajinu, pretože do jeho osobného profilu mu to možno nepasuje. Ale ja si myslím, že práve tam by mohol aj pán prezident vyrásť, pretože on bol zvolený v priamych voľbách, on má mandát, ktorý je neodnímateľný, neodňateľný, tam by práve pán prezident mohol vyrásť v štátnika, keby napriek tomu, že on patril do nomenklatúry, ktorá sa podieľala na období komunizmu, keby napriek tomu povedal, že v záujme dobra tejto krajiny a v záujme aj budúcnosti a v záujme, aby sa to už nikdy neopakovalo, takéto niečo treba urobiť. A potom už teda padne, komu padne. Ale ak takto, ak takto sa chceme ďalej motať, tak sa obávam, že potom je vlastne dovolené všetko. Potom je znovu a znovu dovolené, pretože si všetci budeme myslieť, že sa cez to nejako dostaneme, že tu na Slovensku to pôjde tak ako v severnej Kórei, v Číne, na Kube, že proste nebudeme sa tým zaoberať. Napriek tomu, že vo všetkých krajinách vrátane Rumunska, Bulharska a ďalších krajín takéto inštitúcie existujú a vedia, že pre budúcnosť svojej krajiny sú nevyhnutné. Je mi ľúto, že došlo k takémuto postoju hlavy štátu. Ďakujem.