Beblavý, Miroslav, poslanec NR SR (2012-12-05):
Ďakujem pekne za ochranu a pomoc. Dovoľte mi pokračovať. Takže ak boli z návrhu vypustené tie kľúčové zmeny, ktoré sa týkali zásadnej reformy akreditácie, ktorá má zabezpečiť to, že naozaj nebudeme otvárať študijné programy tam, kde na to nie je personálne zabezpečenie, ktoré je medzinárodne porovnateľné, teda kvalitní ľudia, ak cieľom bolo reformovať kariérnu cestu, aby na jednej strane sa docentmi a profesormi nemohli stať tí, ktorých nepoznajú za hranicami ich dediny, ale aby sa zároveň profesormi mohli stať pomerne rýchlo medzinárodne uznávaní ľudia, ktorí len sú možno nie súčasťou slovenských vysokých škôl, ale sú či už v Slovenskej akadémii vied, v praxi alebo v zahraničí, tak obidve tieto kľúčové zmeny, ktoré mohli zdynamizovať a doniesť ale aj tvrdú latku nášho vysokého školstva, boli zatiaľ vypustené. Na druhej strane pán minister do zákona vložil niekoľko zmien, ktoré z jeho vlastných slov chápal ako kľúčové. A to bola, by som povedal, jeho pečať, ktorú chcel nechať touto novelou na vysokom školstve. A musím povedať, že po tom, čo sa o týchto návrhoch rokovalo vo výboroch, tá pečať vyzerá značne naštrbene až zdeštruovane. Dovoľte mi byť konkrétny. Najčastejšie hovorilo sa o troch zmenách, ktoré pán minister presadzoval. Prvá tá zmena bolo limitovanie počtu prijatých študentov na niektoré študijné odbory. To znamená, pán minister chcel, aby jednoducho tam, kde podľa názoru štátu zastúpeného ministerstvom nie je dostatočný dopyt na trhu práce po absolventoch, bolo možné takéto študijné odbory limitovať a aby teda sa sústredili študenti skôr do odborov, kde podľa štátu záujem trhu práce je aj väčšia perspektíva. Nebudem teraz riešiť tú otázku, do akej miery štát v skutočnosti toto vie dobre spraviť, o tom sme už aj odborne diskutovali, ale dovolím si povedať, že vo výsledku to skončilo úplne inak, a to z dvoch dôvodov. Jeden ten dôvod je taký, ak si predstavíte situáciu, keď sa zistí, že v hypermarketoch niektorých sú hnusné a skazené potraviny, situáciu, keď zistíme, že z desiatich podnikov, ktoré vyrábajú napríklad autá alebo aj antivírové programy, sú niektoré veľmi slabé a v niektorých celkovo vládne nadkapacita a možno aj tá prispieva k tej nekvalite. Asi nikomu by nenapadlo riešiť to tým, že povieme, že nech všetci zostanú na trhu, ale zoberme každému kúsok. Ale to je presne to, čo novela navrhuje. Tá novela hovorí, že ak štát povie, že je priveľa sociológov, politológov, študentov masmediálnej komunikácie, tak nebude mať možnosť urobiť nejakú súťaž alebo na základe hodnotení, ktoré sú napríklad komplexné akreditácie, povedať, že títo a títo idú z kola von, tých už štát financovať nebude, ale namiesto toho povie, že všetkým vezmeme rovnako. To, si myslím, je veľmi nešťastný prístup, pretože práve v tej najnekvalitnejšej škole sú najčastejšie odbory veľkokapacitné liahne, to znamená, tí ani nepocítia to, keď prídu o nejakú možnosť expanzie, ale, naopak, malé a najkvalitnejšie katedry to môžu významne pocítiť. Druhý dôvod, ktorý ale toto všetko relativizuje, je fakt, že nakoniec to konečné znenie je v skutočnosti úplne bezzubé, pretože to konečné znenie hovorí, ak som ho správne pochopil, že ministerstvo vlastne nebude mať ani moc škrtať tie odbory, ktoré sú podľa neho predimenzované, ale bude môcť len spomaľovať ich nárast. To znamená, že nebude môcť povedať, že máme priveľa masmediálnych študentov, ale bude môcť len povedať, že už to nemôže ďalej rásť viac, ako, povedzme, o 1 – 5 % na ďalší rok, čo znie umiernene, ale je to tak umiernené, že až to stráca zmysel, pretože ak si pozrieme počty študentov na verejných vysokých školách, ktoré štát financuje a ktorých by sa toto týkalo, tak vidno, že za posledné tri roky klesli zo 194 000 na 172 000. To znamená, o viac ako 20 000 študentov dnes študuje menej na vysokých verejných školách ako pred štyrmi rokmi. A ja, priznám sa, ani neviem o nejakých odboroch, kde by dochádzalo k masovému nárastu záujmu. A hlavne to boli masové odbory. Teraz neviem o nejakých odboroch, kde je sto študentov dokopy na Slovensku. To znamená, otázka je, pán minister, čo týmto zlimitujete, čo týmto dosiahnete. Mne sa zdá, že nič a keby náhodou sa to aj podarilo, tak vlastne zoškrtáte všetkých rovnako, to znamená, že každému useknete rovnaký kus. Druhá téma, ktorá v tom zákone bola riešená pomerne hlasne, bola otázka takzvaných lietajúcich profesorov, teda učiteľov, ktorí učia na viacerých vysokých školách, kde pán minister chcel, aby teda bol každý pedagóg limitovaný pôvodne na 1,5 úväzku, ak si to pamätám správne. Opäť, môžeme debatovať o tom, či práve úväzky a ich limity sú to, čo je na Slovensku najväčší problém, či to nie je skôr reakcia na nedofinancovanie vysokého školstva a nedostatočný tlak na výskumné výsledky, keď niekto, kto nemusí vlastne publikovať, rozmýšľať, môže naozaj učiť aj na x školách. Ale nechajme to bokom a akceptujme na chvíľu logiku pána ministra, že toto treba limitovať. Problém je v tom, že stranícki kolegovia pána ministra vo výbore takým spôsobom, by som povedal, rozstrihali toto ustanovenie, že stratilo akýkoľvek zmysel, pretože podľa toho finálneho textu, možno povedať, ak som to pochopil správne, bude môcť mať každý pedagóg jeden celý a dva čiastkové do ľubovoľnej výšky úväzky, čo znamená, myslím, že pán exminister Fronc to spočítal, že 119 hodín týždenne bude teda ten zákonný limit. Otázka je, aký má zmysel takéto ustanovenie, či teda potrebujeme likvidovať tých štvornásobných profesorov, ktorí, priznám sa, ani neviem, či tu sú, lebo zatiaľ som zachytil najviac tých trojnásobných, ale, opäť, to je skôr otázka na vás. Rovnaký problém sa opakoval pri externom štúdiu, kde sa debatovalo o tom, či nepredĺžiť externé štúdium ako nástroj kvality. Opäť je to téma na zložitú vecnú diskusiu, lebo ja osobne si myslím, že ak by sme skutočne sprísnili kvalitatívne kritériá, tak predĺženie externého štúdia je téma, o ktorej má význam debatovať, pretože schopnosť mnohých týchto odborov vyhovieť skutočne náročným kritériám je otázna. Ale v okamihu, keď tá reforma akreditácie vypadla, tak či len samotné predĺženie externého štúdia má zmysel, je pre mňa otázka. Ale, opäť, rešpektujem názor pána ministra, ktorý to chcel predložiť aj bez toho. Len ak si pozrieme to, čo opäť vyšlo z výboru, tak vidno, že sa to opäť snaží maskovať fakt, že v skutočnosti sa nič nezmení, pretože namiesto natvrdo povedaného ustanovenia, kde sa povedalo, že štandardná dĺžka štúdia sa predlžuje z x rokov na x + 1, ako to bolo pôvodne, vaši stranícki kolegovia presadili, že sa to mení na rozpätie, ktorého súčasťou je aj dnešný stav. Teda chcem sa spýtať, pán minister, či očakávate, že čo i len jedna škola využije to rozpätie na to, aby predlžovala externé štúdium, lebo koniec koncov školy, samozrejme, sú spokojné a lobovali, a veľmi tvrdo, aby sa nič nemenilo. To znamená, opäť sa mi skôr zdá, že to, čo vyšlo z výboru, je len simulácia akejkoľvek zmeny. Za týchto okolností... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)