B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-02-26):
(Hlasovanie.) Prítomných 96 poslancov, za návrh hlasovalo 95, hlasovania sa zdržal 1. Konštatujem, že Národná rada pridelila návrh tohto zákona výborom, určila gestorský výbor, ako aj lehoty výborom na jeho prerokovanie v druhom čítaní. Ďakujem aj pánovi navrhovateľovi, aj spravodajcovi za spoluprácu. Teraz pristúpime k prvému čítaniu o návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona o ochrane súkromia pred neoprávneným použitím  informačno-technických prostriedkov a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zákon o ochrane pred odpočúvaním) . Návrh zákona ste dostali ako tlač 159, návrh na jeho pridelenie výborom máte v rozhodnutí pod č. 130. Za skupinu poslancov návrh zákona uvedie pán poslanec Ján Drgonec. Nech sa páči, máte slovo. J. Drgonec, poslanec: Ďakujem pekne za slovo. Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne a kolegovia, v mene skupiny poslancov vám prichádzam prezentovať návrh zákona, ktorý by mal slúžiť na ochranu základných práv, predovšetkým práva na súkromie pri osobitnej časti činnosti mocenských štruktúr štátu. Odpočúvanie, lebo ono predovšetkým je predmetom činnosti, ktorá sa vykonáva prostredníctvom  informačno-technických prostriedkov, je v technologickej spoločnosti nevyhnutným prostriedkom boja s organizovaným zločinom, na druhej strane je spôsobom zasahovania do sféry základných práv a slobôd, a preto v právnom štáte je predmetom jednoznačne určených právnych podmienok, za ktorých je dovolené. V Slovenskej republike v tejto chvíli platí 7 zákonov, na základe ktorých je možné odpočúvať jednotlivcov alebo právnické osoby. Ide o Trestný poriadok ako predpis, ktorý umožňuje vykonávať odpočúvanie v trestnom konaní, a ide o 6 ďalších zákonov, ktoré upravujú postavenie rôznych tajných služieb. Je to zákon o Slovenskej informačnej službe, zákon o Vojenskom spravodajstve a sú to potom zákony o rôznych ozbrojených zložkách, zákon o Policajnom zbore, zákon o Železničnej polícii, zákon o colnej správe a zákon Zbore väzenskej a justičnej stráže. V tomto štáte teda v tejto chvíli existuje 5 rezortov, ministerstvo vnútra, ministerstvo obrany, ministerstvo spravodlivosti, ministerstvo dopravy, pôšt a telekomunikácií a ministerstvo financií, ktoré majú vo svojej štruktúre zložky, ktoré podľa zákona môžu odpočúvať. To odpočúvanie sa vedie cez rozmanité právne režimy, niektoré štruktúry môžu odpočúvať samotné, majú teda technické vybavenie, niektoré ďalšie štruktúry môžu vykonávať odpočúvanie v zmysle zákona, ale tak, že ho vykonávajú nepriamo žiadosťou adresovanou Policajnému zboru. Policajný zbor na základe toho má možnosť vykonávať odpočúvanie v rozmanitých právnych režimoch podľa toho, či odpočúva sám pre seba alebo či odpočúva napr. pre colnú správu. Vytvára sa takým spôsobom absolútne neprehľadná situácia, ktorá aj v prípade, že sa zistí, že došlo k nezákonnému odpočúvaniu, v skutočnosti znemožňuje identifikovať pre koho práve a podľa akej právnej úpravy sa odpočúvalo, teda nakoľko zákonne alebo nezákonne. Problematika odpočúvania je problematika, ktorá nie je medzinárodne indiferentná, ide o činnosť, ktorá sa odvíja v rámci ochrany priznanej Európskym dohovorom o ľudských právach, presnejšie ide o ochranu prostredníctvom čl. 8 Európskeho dohovoru z titulu práva na súkromie. Európsky súd pre ľudské práva diagnostikoval rad znakov, ktoré má obsahovať právna úprava, ktorá zabezpečuje také podmienky odpočúvania, kde jednoznačne za istých okolností ide o činnosť legálnu a za iných okolností ide o činnosť porušujúcu dohovor. V rámci rozhodnutia Európskeho súdu pre ľudské práva sú rozhodnutia, ktorými konštatovali, že vo Francúzsku, vo Švajčiarsku alebo v Španielsku platia zákony, ktoré porušujú dohovor, lebo nedostatočne chránia právo na súkromie pred odpočúvaním.  Tie isté znaky, ktoré Európsky súd takýmto spôsobom identifikoval v právnych úpravách Švajčiarska, Francúzska a Španielska, existujú v našej právnej úprave. Čiže, inak povedané, ak by sa táto záležitosť dostala do Štrasburgu a ak by sa ňou zaoberal Európsky súd pre ľudské práva vo vzťahu k Slovenskej republike bez zmeny svojich doterajších postojov, by nemohol Slovenskú  republiku označiť za štát, ktorý vykonáva odpočúvanie alebo ktorého orgány vykonávajú odpočúvanie v súlade s čl. 8 Európskeho dohovoru. To je prvý moment. Druhý moment. Ide o činnosť, ktorá predstavuje zásah do režimu základných práv, tak ako ich chráni čl. 16 ods. 1 ústavy, čl. 19 ods. 2 a 3 Ústavy Slovenskej republiky, ide aj o otázky súvisiace s právom na zákonného sudcu, to znamená, ide tu o ochranu cez čl. 48. Hovoríme teda o súbore základných práv, súbore ústavných práv, ktoré by mali byť náležitým spôsobom zabezpečené. Vzhľadom na to, že platná právna úprava dostatočnú ochranu neposkytuje, predkladáme návrh zákona, ktorý zjednocuje režim odpočúvania alebo zásahov do súkromia prostredníctvom odpočúvania bez ohľadu na to, ktorá štátna štruktúra odpočúvanie vykonáva alebo odpočúvať nechá. To je prvý moment. Druhý prvok našej právnej úpravy spočíva v tom, že určuje podmienky takého odpočúvania, ktoré sa má udiať bez súhlasu sledovanej osoby. To znamená, v prípade trestnej činnosti ja neviem napr. únosu dieťaťa, kde rodič požiada o odpočúvanie vlastného telefónu, nie je predmetom tejto úpravy, podčiarkujem, iba odpočúvanie bez súhlasu odpočúvaného. Po tretie, predložený návrh zákona stavia mimo zákona odpočúvania, ktoré by príp. vykonávali súkromné bezpečnostné služby alebo iné fyzické alebo právnické osoby spôsobilé alebo technologicky vybavené na to, aby odpočúvali, celý režim odpočúvania by teda mal prebiehať v režime podmienenom predchádzajúcim súhlasom sudcu, podčiarkujem, predchádzajúcim súhlasom sudcu a jedine predchádzajúcim súhlasom sudcu. Platná právna úprava totiž na báze 3 zákonov dneska umožňuje vykonávať alebo používať informačno-technické prostriedky s tým, že prvých 24 hodín sa môžu použiť bez súhlasu sudcu, čo vytvára príležitosť na obchádzanie zákona v tom smere, že ak by sa napr. začalo odpočúvať o 01.00 hodine v noci jedného dňa, odpočúvalo by sa do 24.00 hodiny, teda 23 hodín, nepodliehala by takáto činnosť režimu právnej úpravy a mohla by sa opakovať po hodinovej prestávke zase od 01. 00 hodiny trebárs do tej 24.00 hodiny. Teda tá právna úprava, ktorá umožňuje v zákonom určenej lehote použiť informačno-technické prostriedky bez súhlasu sudcu, umožňuje vlastne obchádzať celý zmysel právnej úpravy. Z tohto dôvodu navrhujeme legalizáciu použitia informačno-technických prostriedkov jedine za podmienky, že je tam predchádzajúci súhlas sudcu. Ďalší dôležitý prvok predloženej právnej úpravy, ktorý predstavuje novinku v platnom právnom poriadku alebo v porovnaní s platným právnym poriadkom, je zavádzanie výslovnej kontroly parlamentu nad činnosťou tých štruktúr, ktoré budú mať zákonnú možnosť použiť informačno-technické prostriedky. Tá kontrola parlamentu by mala spočívať v tom, že každá zložka, ktorá bude vykonávať odpočúvanie, bude povinne viesť evidenciu vlastne v dvoch položkách, jednak v žiadosti o odpočúvanie, kde bol súhlas sudcu, a v žiadosti o odpočúvanie, kde súhlas sudcu nebol udelený. Na základe takto vedených informácií sa budú predkladať správy parlamentu, ktoré sa v parlamente 2-krát ročne prerokujú a z ktorých sa vyvodia nejaké dôsledky. Právna úprava, tak ako je navrhnutá, umožňuje uplatňovať zodpovednosť voči tej osobe, tomu príslušníkovi mocenskej štruktúry, ktorý nezákonným spôsobom uplatní informačno-technický prostriedok. Toľkoto asi k základným bodom zmyslu a účelu predkladaného návrhu zákona. Ďakujem vám za pozornosť. Pán predsedajúci, zbavujem sa slova.