L. Szigeti, poslanec: (2010-01-29):
Realita, že tak často dochádza k rokovaniu Národnej rady Slovenskej republiky o vyslovovaní nedôvery niektorému členovi vlády Slovenskej republiky, svedčí o nekompetentnosti našich ministrov, o nezodpovednom prístupe k splneniu svojich povinností, častokrát o amaterizme a, samozrejme, aj o morálnom, etickom a odbornom zlyhávaní človeka samotného. Samozrejme, ako to už bolo dnes niekoľkokrát povedané, chybu môže robiť len ten, kto robí. Ale keď pochybenia sú príliš časté a vážne, tak jednoznačne je potrebné si z toho vyvodiť osobnú zodpovednosť. A, žiaľ, práve takejto osobnej zodpovednosti sa vyhýbajú terajší ministri vlády Roberta Fica. Uznávam, že naozaj je namieste otázka, aký zmysel má podať návrh na vyslovenie nedôvery ministrovi na konci volebného obdobia necelých päť mesiacov pred parlamentnými voľbami. Som ale jednoznačne presvedčený o tom, že pokiaľ existujú dôvody na odvolávanie ktoréhokoľvek ministra, tak to treba urobiť aj posledný týždeň volebného obdobia alebo aj týždeň pred parlamentnými voľbami. Totiž jednoznačne úlohou parlamentnej opozície je kontrolovať a kritizovať činnosť vlády, jednotlivých ministrov a poukazovať na ich prešľapy a pochybenia. V prípade pána podpredsedu vlády a ministra vnútra pána Kaliňáka som naozaj presvedčený, že tých pochybení a prešľapov bolo viac ako dosť. Poslednou kauzou výbušnina na popradskom letisku sa nazdávam, že už skutočne pretiekol pohár trpezlivosti u väčšiny opozičných poslancov, ale aj u veľkej časti občanov Slovenskej republiky. Samozrejme, že aj pán minister už mal toho veľa na rováši už aj v minulosti, veď tie pochybenia a prešľapy by sa nedali spočítať ani na prstoch jednej ruky a veru by sa pán minister už dávno nezmestil do zásady trikrát a dosť. Neviem, koľkokrát musí minister na Slovensku pochybiť, vyrobiť nejaký škandál, zmanipulovať tender, aby sebakriticky si uznal svoje pochybenie a postavil sa z ministerského kresla. Ako keby všetci boli riadne silným lepidlom prilepení k tomu čarovnému kreslu. Čo by musel ešte pán minister Kaliňák vyviesť k tomu, aby sa chlapsky postavil zoči-voči realitám a priznal sa: Nezvládol som, urobil som chybu, odchádzam. Dámy a páni, dostal som sa do parlamentu po vzniku samostatnej Slovenskej republiky v roku 1994. V tej dobe to bolo veľmi aktuálne a módne hovoriť na pôde parlamentu, ale aj na pôde vlády o zviditeľnení Slovenskej republiky, o šírení dobrého mena Slovenskej republiky, pretože sme boli mladá krajina, nový štát na mape sveta. Niektoré veci, niektoré kauzy, ktoré sa spomínajú v súvislosti s vaším menom, vážený pán minister Kaliňák, skutočne patria k spomínanej agende zviditeľnenia Slovenskej republiky, k šíreniu dobrého mena Slovenskej republiky, žiaľ, ale so záporným znamienkom. Tá posledná kauza z popradského letiska k tomu nepochybne patrí. Urobili ste nám také dobré meno na svete, tak nezabudnuteľne ste zviditeľnili našu krajinu, že to bolo až takmer bombastické. Ďakujem vám, pán minister, nikdy na to nezabudneme. Mali sme možnosti si to prečítať vo svetových médiách a o tých rôznych vtipoch ani nehovoriac. Ak by som mal teraz urobiť retrospektívu a v chronologickom poradí poukázať na rôzne kauzy pochybenia pána ministra Kaliňáka, určite by som nemal ľahkú úlohu, lebo ich bolo neúrekom, a ani by som si možno na všetky nespomenul. Predsa mi dovoľte aspoň heslovite niektoré kauzy pripomenúť, ktoré ma jednoznačne presvedčujú o tom, že návrh na vyslovenie nedôvery podpredsedovi vlády Slovenskej republiky Robertovi Kaliňákovi je opodstatnený a minister je zrelý na odvolanie. Možno budem niektoré veci opakovať, ktoré tu už odzneli z úst mojich predrečníkov, ale myslím si, že aj v tomto prípade platí to, že opakovanie je matka múdrosti. Začíname koncom augusta roku 2006. Čerstvý minister vnútra ešte sa poriadne ani nezohrial v ministerskom kresle, ale už nevídanou aroganciou a istotou rieši verejnosťou veľmi ostro sledovaný prípad útok na Hedvigu Malinovú. Citujem slová pána ministra z vtedajšej tlačovej besedy: „Policajný zbor vyvinul maximum úsilia na to, aby prípad bol objasnený. Chcem vám oznámiť, že včera vyšetrovateľ zastavil trestné stíhanie v tomto prípade, lebo je nepochybné, že sa skutok nestal.“ Neskôr zo strany oficiálnych miest sme sa dočkali poopravených informácií, znova citujem: „Skutok, ktorý sa nestal, sa vlastne stal, ale tentoraz inak, ako ho popísala Hedviga Malinová.“ Po roku prezident Policajného zboru pri rozhovore pre Aktuálne SK pripustil, že Hedviga Malinová predsa bola zbitá. Hedviga Malinová sa stala symbolom boja štátu s občanom. A doteraz pritom nie je jasné, ako sa útok vlastne stal. V máji 2007 prokuratúra Malinovú obvinila, hrozí jej pravdepodobne päťročné väzenie. Generálny prokurátor pripustil, že polícia pochybila a práve preto zriadil špeciálny tím. Prípad mal uzavrieť do roku 2007, dodnes sa to nestalo. Teda prvá kauza, dodnes nedoriešený a politicky neprípustne medializovaný prípad Hedvigy Malinovej. Pokračujme. Ďalší prípad, november toho istého roku, roku 2006. Akcia tzv. svätuškár, zatknutie Reháka a Valka za údajné vydieranie. Ich obvinenie bolo jednou z prvých káuz nového vedenia polície pod vedením ministra vnútra Roberta Kaliňáka. Mala to byť ukážka, že sa neboja ani tzv. veľkých rýb. Údajne obidvaja stíhaní mali blízko k opozícii. Zaujímavé bolo vtedajšie vyjadrenie premiéra Fica po zatknutí Reháka a Valka, citujem: „Čaká nás možno niekoľko zaujímavých dní.“ Čo tým vlastne chcel povedať predseda vlády Slovenskej republiky? V tomto prípade Generálna prokuratúra v októbri 2009 stíhanie Valka a Reháka zastavila, pretože v danej kauze nešlo o vydieranie. Ďalší prípad. November 2007, zatknutie kazašskej novinárky Bali Merzecovej, ktorú 21. novembra z Hodžovho námestia polícia odvliekla, pričom ona prišla do Bratislavy v čase oficiálnej návštevy kazašského prezidenta v Slovenskej republike, aby protestovala proti jeho režimu. Údajne na to mala aj povolenie od magistrátu. Polícia zrejme zranila zadržiavanú novinárku, ktorá podľa polície mohla kladením odporu pri zadržaní spáchať trestný čin útoku na verejného činiteľa. Ona neskôr vypovedala, že ju policajti udreli do brucha a začala krvácať. Podľa vyjadrenia právnika, ak novinárka nepropagovala extrémistické hnutie a zdržala sa rasistických prejavov, konala polícia protiprávne. Novinárka neporušila žiaden právny predpis, a teda zásah polície voči nej nemá žiadnu oporu v zákone. Ďalší prípad. Už tu raz bolo spomenuté, ale ja vám to znova pripomeniem. Útek Romana Červenku v januári 2008. Jeden z najväčších škandálov zažila polícia, keď im utiekol Roman Červenka cez záchodové okno v nemocnici na Kramároch. Podobné prípady sa stali aj inokedy. Napríklad 17. novembra 2009 utiekla skoro ráno z policajnej budovy v Petržalke žena zadržaná pre podozrenie z drogovej trestnej činnosti. Podobný prípad sa stal 29. decembra 2009 v Senici, keď z miestnej policajnej stanice utiekol muž podozrivý z drogovej trestnej činnosti napriek tomu, že bol pripútaný. Toto všetko svedčí o tom, že policajti majú problém so strážením zatknutých ľudí. Ďalšia kauza, ďalší prípad. Nešťastný a tragický policajný zásah v levickej zmenárni v roku 2008, bolo to v auguste. Bol to čierny deň polície. Sedemkrát trestaný recidivista zastrelil policajného agenta, otca dvoch malých detí, ktorý pracoval v utajení. Podľa expertov akcia bola príliš riskantná a nie najšťastnejšie pripravená. November 2008, neadekvátny policajný zásah na štadióne DAC Dunajská Streda. Bol to najbrutálnejší policajný zásah posledného obdobia, na ktorom sa zúčastnilo tisíc policajtov vrátane príslušníkov hraničnej polície. Dôvodom brutálneho zásahu proti fanúšikom bol, citujem: „Služobný zákrok na tribúne vykonala polícia preto, lebo fanúšikovia hádzali z tribúny kamene a zaútočili na policajtov.“ Ministerstvo vnútra dodnes hľadá policajný záber, ktorý by potvrdzoval, že fanúšikovia útočili naozaj na políciu. Zrejme to ešte bude dlho hľadať, pretože takýto záber pravdepodobne neexistuje. Napriek tomu policajný prezident po zásahu v Dunajskej Strede tvrdil, že opodstatnenosť zásahu dokumentuje videozáznam. Pán minister Kaliňák, našli ste už konečne ten záznam? Nebolo by potrebné povedať aspoň „pardon, prepáčte, vážení fanúšikovia, bolo to prehnané z našej strany“? Ďalší prípad. Týraní rómski chlapci v apríli 2009. 21. marca policajti v Košiciach mučili rómskych chlapcov a celé si to nakrúcali na mobil. Našťastie všetci policajti, ktorí sa týrania zúčastnili, museli odísť z polície. Prípad šokoval aj členov opozície parlamentného výboru pre obranu a bezpečnosť, pričom jeho predseda pán Pučík sa vyjadril stručne a krátko: „To je choré.“ Ďalší prípad, jún 2009. Číňania bili Slovákov, polícia nezasahovala. Počas návštevy čínskeho prezidenta na Slovensku pred sídlom prezidenta skupina Číňanov napadla slovenskú skupinu demonštrantov, ktorí žiadali dodržiavanie ľudských práv v Číne. Polícia upokojovala situáciu zásahom voči Slovákom. Polícia nebránila právo slovenských občanov vyjadriť vlastný názor. Zasahovala viac proti nim. Bilancia: šesť zadržaných slovenských aktivistov za ľudské práva, surovo dobitý prorektor Univerzity Komenského Peter Osuský, krvavá členka v Číne prenasledovaného hnutia Falun Gong a zatknutý aktivista Ondrej Dostál z Konzervatívneho inštitútu. Napriek týmto všetkým hovorca Krajského riaditeľstva Policajného zboru v Bratislave tvrdil, že všetko bolo v poriadku. Citujem: „Polícia zásah zvládla, uskutočnila ho tak, aby bol udržiavaný verejný poriadok.“ Minister Robert Kaliňák nereagoval, reaguje oneskorene, tak ako vždy. A dostal som sa k poslednému prípadu, k poslednej kauze a to je kauza výbušnina, začiatok januára tohto roku. Je to vlastne teda čerešničkou na torte, medzi týmito prípadmi je posledná najčerstvejšia kauza, kvôli ktorej bolo zvolané dnešné mimoriadne zasadnutie Národnej rady Slovenskej republiky. Prípad poznáme, 2. januára na popradskom letisku príslušníci Úradu hraničnej a cudzineckej polície škandalózne zbabrali cvičenie so psami na vyhľadávanie výbušniny, pričom zneužili nič netušiacich pasažierov. Pri cvičení bolo uložených do batožiny alebo k batožine jedného z cestujúcich na linke Poprad – Dublin 90 gramov nebezpečnej plastickej trhaviny, s ktorou 49-ročný Slovák, dlhodobo žijúci v Írsku, aj odletel. Mal smolu, pes zlyhal, nenašiel trhavinu, a tak sa z neho skoro stal terorista. Toto všetko sa stalo 2. januára v sobotu a írska polícia ho zatkla až 5. januára v utorok po tom, keď v jeho byte našla 90 gramov trhaviny. Všetci si vieme predstaviť, čo by sa bolo stalo, keby bola trhavina náhodou vybuchla či na palube lietadla počas letu, alebo niekde inde. Zrejme by boli katastrofálne následky. Naznačil som, že pravdepodobne zlyhal pes, ale, žiaľ, pes to nemohol nikomu oznámiť, že „bacha, jednu trhavinu som nenašiel, bude prúser“. A pýtam sa, kde bol psovod? Kde bol jeho nadriadený? Kde bol riaditeľ Úradu hraničnej a cudzineckej polície? A napokon, kde bol pán minister Kaliňák, keďže prvýkrát reagoval na tento prípad až 7. januára? Skutok sa stal 2. januára, pán minister reagoval o päť dní neskôr. No zrejme podobne ako pri ostatných kauzách, aj tentoraz vyčkával. Možno sa to dá ututlať, myslel si. Napriek tomu ministerstvo vnútra cez svojho hovorcu to dokázal hodnoverne vysvetliť. Cieľom bolo zrejme ustáť tlaku médií, opozičných politikov, politických strán a verejnosti. Ministerstvo vnútra viac ako 48 hodín po prepuknutí škandálu s plastickou trhavinou odmietlo komunikovať s verejnosťou. Následne podľa vyjadrenia ministra vnútra tento medzinárodný škandál bol spôsobený výlučne individuálnym zlyhaním policajta. Minister Robert Kaliňák ani počuť nechcel o tom, že sa stala systémová chyba pri cvičení, pretože boli používané batožiny civilných pasažierov. Tvrdenie ministra vnútra Roberta Kaliňáka o tom, že rovnaké cvičenia s batožinou skutočných cestujúcich sa vykonávali aj pred rokom 2006, vyvrátil bývalý riaditeľ Úradu cudzineckej a hraničnej polície, ktorý potvrdil, že v minulosti používané policajné vaky alebo kufre nemali čiarový kód letiska, teda aj keby sa dostali omylom k lietadlu, obsluha by ich nenaložila. Ak by tento prípad skutočne bol iba individuálnym zlyhaním policajta a nepredstavoval žiadne systémové riziko, nebol by žiaden dôvod pozastaviť tento typ cvičenia, čo však ministerstvo vnútra urobilo. Medzinárodný škandál s výbušninou na lete Poprad – Dublin nie je prvou kauzou za súčasného vedenia ministerstva vnútra, ako to vyplýva aj z môjho vystúpenia. Výstup ministra vnútra Roberta Kaliňáka nielen v poslednom prípade v afére na popradskom letisku, ale aj vo všetkých mnou vymenovaných kauzách bol a je neprijateľný. Namiesto otvorenej a pravidelnej komunikácie s verejnosťou zvolil taktiku neinformovania a zatĺkania. Z vyššie uvedených dôvodov v mene poslaneckého klubu Magyar Koalíció Pártja – Strana maďarskej koalície navrhujem Národnej rade Slovenskej republiky vysloviť nedôveru podpredsedovi vlády a ministrovi vnútra Slovenskej republiky Robertovi Kaliňákovi. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)