P. Minárik, poslanec: (2007-09-18):
Vážené dámy a páni, zákon č. 171/2005 Z. z. o hazardných hrách priniesol takýto enormný 40-percentný rast, rast medzi rokmi 2005 a 2006 v oblasti výherných prístrojov. Tento rast je realita a tento rok nehovorí o inom trende. Rast je to určite nezamýšľaný, vychádzajúc z materiálov, ktoré boli predložené pri príprave a predkladaní toho zákona. Aj preto si myslím, že aspoň čiastočné riešenie problému nenarazí na zásadný odpor tých, ktorí zákon pripravovali. Na tomto mieste by som rád v krátkosti ocenil aj prínos tohto zákona o hazardných hrách z roku 2005. Aj to, že viac-menej naplnil všetky predpoklady, s ktorými do parlamentu prichádzal, obzvlášť v transparentnosti a obmedzovaní korupčného prostredia v hráčskom biznise. Tu však nie som na to, aby som chválil to, čo funguje, to, čo tu máme a je platné, ale preto, aby som odôvodnil novelu, ktorú prinášame. Navrhovaná novela sa pre to, aké má zákon samotný prínosy, snaží nenarušiť žiaden princíp, ktorý zaisťuje pozitíva zákona a snaží sa len potlačiť nezamýšľaný účinok. Predkladatelia sa zamýšľame a zameriavame na najrozšírenejšiu – toto je napríklad vyjadrené výškou vkladov, ktorých je až 39 %; najdostupnejšiu, na Slovensku je viac ako 18-tisíc hracích miest, a najagresívnejšiu formu hazardu – prevažná väčšina závislých je práve závislých od takejto formy hazardu – teda výherné prístroje. Občas budem používať aj iné názvy – automaty, jednorukí zlodeji, takže neberte ma v tomto ohľade priveľmi za slovo, ale výherné prístroje, tak ako je to zadefinované v zákone, budem myslieť všetkými týmito názvami. Tento biznis zaznamenal medzi rokmi 2005 a 2006 absolútne najvyšší rast vkladov, a to rast vkladov až o 5,15 miliardy Sk. To inak znamená, že každý jeden dospelý v tejto krajine nahádzal do automatov viac ako 4 200 korún, a to je viac ako 1 200 korún ako rok predtým. Na takýto rast reagujeme dvoma spôsobmi obmedzenia dostupnosti výherných prístrojov. Prvá cesta je lokálny, ale celoplošný zákaz jednorukých zlodejov na území obce, resp. časti obce, tak ako ju definuje aj zákon č. 369/1991 Zb. o obecnom zriadení. Rozhodnutie o nepovolaní automatov by prináležalo kvalifikovanej väčšine obecného zastupiteľstva a realizovali by sa prijatím všeobecne záväzného nariadenia. Určite to nebude populárna kompetencia. Dosiahne sa však transparentnosť a vylúči voluntarizmus jednotlivca, či už starostu, alebo úradníka, na ktorého by to takisto mohlo byť nasmerované, ale hlavne rozloží sa tlak, lebo prísne reštrikcie v tejto oblasti nie sú jednoduché a budú vyžadovať aj určitú mieru statočnosti. Miestny poslanec však svojím rozhodnutím kandidovať a zložením sľubu prevzal na seba zodpovednosť za obec a miestne pomery v lokálnych podmienkach takúto zodpovednosť aj musí uniesť. Prečo regulácia v obci? Nuž jednoducho preto, lebo väčšina negatív z hrania sa prejavuje v bezprostrednom okolí či už hráča, alebo miesta, kde sa hrá. Druhou cestou je vytláčanie automatov z verejných priestranstiev do kasín a herní. Treba povedať, že hoci prevádzkovateľ zodpovedá za každý jeden prístroj, kontrola roztrúsených automatov najmä v krčmách, a tam najmä v spojitosti s alkoholom, ale aj v kultúrnych domoch a obchodoch a na iných verejných miestach je nedostatočná. Obzvlášť, čo sa týka hrania mladistvých, najohrozenejšej to skupiny patologickým hráčstvom. Najpočetnejšia skupina hráčov je totiž z vekových kategórií 18 až 24 a 25 až 29 rokov. Ak zoberieme čas, kým sa človek prepracuje k patologickému hráčstvu, je zrejmé, že väčšina týchto ľudí musí začať s hratím už pred 18. rokom. Vyskytujú sa, samozrejme, aj hráči mladší ako 17 rokov a dokonca sú aj prípady 14-ročných. Samozrejme, liečení pacienti sú vždy iba tou povestnou špičkou ľadovca a štatistické údaje, ktoré mám, hovoria, že týchto hráčov je dnes na Slovensku liečených približne 300 ročne. Štatistiky ÚZIŠ sú dostupné, samozrejme, u mňa alebo priamo v inštitúcii. Pani kolegyne a kolegovia, počul som od niektorých z vás aj názor, žiaden automat na verejnom priestranstve. Áno, možno sme boli ako predkladatelia opatrní a málo razantní. Môžem však prisľúbiť, že akýkoľvek pozmeňujúci návrh v druhom čítaní, ktorý pôjde týmto smerom, všetci predkladatelia podporíme a svojím spôsobom budeme tomuto sprísneniu aj radi. Tu si dovolím aj jednu malú odbočku od merita hrania na výherných prístrojoch, pretože naša novela obsahuje aj tretiu časť a tou je umožnenie, aby mohol získať licenciu popri akciových spoločnostiach a spoločnostiach s ručením obmedzeným, teda licenciu na hranie i štátny podnik. V podstate ide o štátne závodisko a dostihové stávky. Zo zákona č. 171 podľa mňa nedopatrením vypadlo to, aby štátny podnik licenciu mohol získať a ďalej navrhujem, aby sa takáto licencia mohla udeliť štátnemu podniku, samozrejme, za dodržania všetkých ostatných podstatných podmienok takých, ako dodržujú súkromné alebo štátne akciové spoločnosti a spoločnosti s ručením obmedzeným. Späť však k podstate. Je oprávnená reštrikcia v prípade hazardu? Podľa predkladateľov určite áno. Hazard nikde  na svete nie je pokladaný za úplne normálne podnikanie pre jeho sociopatologické dôsledky, snáď okrem hráčskych rajov, ale aj tam je štátom vždy prísne sledovaný a regulovaný. My, čo sa týka hracích automatov alebo hracích prístrojov patríme asi k najliberálnejším štátom. Minimálne v tomto priestore. Na porovnanie. U nás sa vyskytuje jeden prístroj zhruba na 310 obyvateľov, v Nemecku, ktoré je tiež pokladané v tejto oblasti za pomerne liberálnu krajinu, je to 500 obyvateľov a vo Francúzsku dokonca 18-tisíc obyvateľov. Vo Francúzsku pre zaujímavosť je aj také obmedzenie, že môžu byť výherné prístroje len v kasínach a do kasín majú prístup len obyvatelia mimo mesta, v ktorom sa kasíno nachádza. Aby som bol objektívny, môžem povedať, že v Česku sú na tom ešte o kúsok horšie, tam sa vyskytuje jeden hrací prístroj na niečo viacej ako 200 ľudí. Hazardné hráčstvo je bezpochyby negatívny jav. Ľudia sa ho dlhým súžitím naučili zvládať rovnako, ako sa naučili zvládať napríklad alkohol. Bohužiaľ, rovnako ako alkohol ho nezvládneme všetci. Preto štát prakticky všade na svete pomáha zvládať tento problém reguláciou dostupnosti. Podľa rôznych dostupných štúdií totiž niekde medzi 0,3 v závislosti od štádia až 3 % nie je bez pomoci schopných odolať. Keby sme prerátali len dolnú hranicu týchto štúdií, na Slovensku sa to týka bezprostredne 17-tisíc ľudí, ktorí sú v ťažkom riziku. Ak by sme boli niekde v strede týchto odhadov, tak by to bolo viac ako 150-tisíc ľudí. Aby som však neostal len pri všeobecnej konštatácii negatívnosti gamblingu. Čo prináša? Jednoznačne prináša zdravotné, psychické, morálne, sociálne i ekonomické škody. Hazard prináša jednu vážnu zdravotnú komplikáciu, ktorá môže prerásť až do patologického hráčstva. Podľa medzinárodnej klasifikácie chorôb je to normálna diagnóza F 63.0. Ide o chorobu liečiteľnú, ale nevyliečiteľnú, ktorá aj po úspešnom terapeutickom pôsobení môže skončiť nanajvýš trvalou abstinenciou. Je podobná závislostiam od návykových látok. Podľa údajov ÚZIŠ bolo na Slovensku v posledných piatich rokoch na túto diagnózu liečených približne 275 až 300 ľudí. Terapia vyžaduje spravidla strednodobú hospitalizáciu, údaje zo Slovenska presne nemáme, ale nebudú sa vzhľadom na charakter liečby veľmi líšiť od údajov z Českej republiky, kde dĺžka tejto liečby je 47,5 dňa. Po terapeutickej liečbe na lôžku nasleduje dlhodobé liečenie v skupinovej terapii a je nutný terapeutický kontakt lekára s pacientom. Úspešnosť liečby viac ako 50-percentná rovnako ako pri drogových závislostiach sa považuje za veľmi, veľmi dobrú. Samozrejme okrem liečenia patologických hráčov, ktorých som povedal, že je na Slovensku niečo menej ako 300, sú tu ešte hráči neliečení, liečbe sa vyhýbajúci pacienti, ďalej problémoví hráči, ktorí ešte nespadli do takého stavu, že by išlo o patologické hráčstvo, a hráči príležitostní, každý svojou mierou obmedzenia, ale aj s rizikom pre seba i spoločnosť. V tejto skupine ľudí je veľká časť, približne až 1/3, komplikovaná vo svojej liečbe ešte tým, že hráčstvo sa vyskytuje v spojení s alkoholizmom. To je výsledok toho, že hracie automaty sa nachádzajú, jednoducho povedané, v krčmách, kde sa tieto dve závislosti kombinujú. Ľudia, ktorí trpia hráčskou závislosťou vo zvýšenej miere trpia inými psychickými poruchami, hlavne depresiami a výrazným vyšším sklonom k samovraždám. Bohužiaľ, náklady na liečbu týchto ľudí ani ÚZIŠ nevedel vyčísliť. Jedna skupina sú tí, ktorí priamo podľahli hráčstvu. Druhou skupinou ťažko ohrozených, a to je skupina 10 až 15 ľudí na každého hráča, sú ľudia v ich bezprostrednom okolí. Samozrejme a hlavne psychicky najviac trpia rodiny, ale postihnutí sú aj ľudia z bližšieho i ďalšieho okolia, predovšetkým obete kriminality, veritelia, ľudia s inými nedodržanými ekonomickými záväzkami a ľudia, ktorí sa s týmito rodinami postihnutých musia stýkať a sú konfrontovaní s ich sociálnou nedostatočnosťou, pretože s hlavne pokročilejšími formami hráčskej závislosti je sociálna nedostatočnosť výrazne zviazaná. Ide o najprv nebadaný, ale potom až zjavný prepad sociálnej úrovne týchto rodín, z ktorých pri patologickom hráčstve väčšina končí v  sociálnej sieti. Strata zamestnania a neschopnosť splniť akékoľvek záväzky, čo sa rovná potom úplnej nezamestnanosti, je bežná. Vyvrcholením je páchanie trestnej činnosti. Trestnej činnosti v prvom rade hráčov – v snahe zadovážiť si ďalšie prostriedky na hru, resp. v snahe vyrovnávať svoje predchádzajúce dlhy. Okrem tejto kriminality je na hazard naviazaná ďalšia trestná činnosť či už smerujúca proti prevádzkovateľom, pretože výherné prístroje sú pomerne jednoduchým a dostupným zdrojom peňazí, ale aj prevádzkovaná samotnými prevádzkovateľmi. Táto trestná činnosť má oveľa závažnejší charakter, ktorý sa končí až pri praní špinavých peňazí. O tom zrejme viacej pohovorí spolupredkladateľ pán Lipšic. Všetky tieto faktory, ale najmä ľudská stránka problému a solidarita s tými, ktorí nevedia bojovať so závislosťou od hrania, hovoria, že je možná, priam žiaduca regulácia odvetvia aj reštrikcia dostupnosti  hazardu. Umocňuje to i poznatok, že voľne, teraz citujem z práce českého senátora Jozefa Novotného, až 98 % hráčov si myslí, že štát nevychádza v ústrety hráčom, ktorí sa chcú zbaviť patologického hráčstva, nekladie k dosiahnuteľnosti hier väčšie prekážky. Dámy a páni, aj preto predkladatelia prišli s danou novelou, pretože si myslia, že viacej treba vychádzať v ústrety hráčom a ich snahe obmedzovať túto neresť ako hráčskemu biznisu. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)