Brixi, Otto, poslanec NR SR (2015-03-17):
Ďakujem pekne ešte raz, pán predseda. Kolegyne, kolegovia, vystúpim len v zopár technických veciach, ktoré odzneli zo slov pána Hlinu aj pána Érseka. Tak vec sa má asi tak, pán Hlina, že my sme, keď si môžete vytiahnuť, kľudne, prepis z toho, čo tu bolo pred dvoma rokmi, keď pán Érsek ten zákon priniesol prvýkrát, my sme už vtedy povedali, že ten zákon je vo svojej filozofickej podstate dobrý. A aj keď sme sa vtedy zdržali pri hlasovaní, neboli sme kategoricky proti, tak sme povedali, že máme vlastnú víziu alebo vlastný pohľad na to, ako by sa mala starostlivosť o vrcholových športovcov, ktorí dosiahli nejaké medailové úspechy, na Slovensku uberať a že určite sa pokúsime predložiť nejaký zákon, ktorý nebude v podstate výmeru identický, ale filozofia teda pomoci a odmeňovania bude rovnaká. Tak sa teda aj stalo a my sme ostatný rok a pol a viedli sme pri tom nejednu náročnú diskusiu nielen vnútri strany, aj vnútri rezortov, ktoré mali, ktoré tento zákon gestorovali. Neraz sme dostali, ľudovo povedané, aj po hlave za to, že sa ideme púšťať do vecí, na ktoré nebola v danom čase možno ekonomická vôľa riešiť vzhľadom k tomu, že je množstvo iných dôchodcov, je množstvo iných úspešných ľudí, ktorí dosiahli za života rovnaké úspechy, či sa jedná o vedcov, lekárov, kohokoľvek ďalšieho a môžeme len ako polemizovať, či títo ľudia rovnako nemajú morálne právo a spoločenské právo byť v spoločnosti ocenení. Viedli sme diskusiu, či so zástupcami olympijského výboru, paraolympijského výboru, deaflympijského výboru, zástupcami zväzov, veľkých klubov, a akokoľvek nám budete k tomuto zákonu a čokoľvek vyčítať, fakt je ten, že tá práca, ktorú sme robili rok a pol, hoci je iná, ako ju urobil pán bývalý športovec Érsek, je zadosťučinením toho, na čom sa všetky tieto strany zhodli, a zadosťučinením toho, prečo tu dnes stojíme. Áno, aj ja by som bol rád, keby boli ocenení všetci športovci, možno aj športovci v neolympijských kategóriách. Máme tu množstvo iných majstrov Európy, majstrov sveta, ľudí, ktorí sa rovnako, možno v menšej miere, ale s rovnako veľkým úsilím zaslúžili o to, že reprezentovali túto krajinu a ten športový svet na nich vo svete nezabudol. Ale pokiaľ ten systém má byť nastavený solidárne a má byť nastavený primárne voči tým, ktorí dnes trpia nejakou sociálnou a spoločenskou núdzou, aj keby som si to akokoľvek veľmi želal, a sú od toho ľudia na ministerstve, na zväzoch, kluboch, ktorí mi vedia potvrdiť, že sme uvažovali aj nad myšlienkou, ako podporiť návrh pána Érseka, dali by sme tam ten prienik, kde sa o jeho návrh môžeme oprieť, ale, žiaľ, tá doba ekonomická nám dnes neumožňuje podporiť každého športovca rovnakým koeficientom, obzvlášť za jeho aktívneho športového života, lebo v tomto momente je to pre štát neúnosné a pre športovcov, ktorí jednoducho nemajú už dnes možnosti ďalšieho športového rastu, neúnosné. Takže budem rád, kolegyne, kolegovia, tento zákon nemá byť ten, ktorý by nás tu mal nejako rozdeliť. Súhlasím aj s pánom poslancom Kadúcom, že slovenský šport nepochybne trápi x-y-z ďalších podstatných, ak nie možno ešte podstatnejších vecí, z hľadiska jeho ďalšieho rozvoja v budúcnosti, ale všetky veci, hoc pomaly, ale uzrú svetlo sveta tak, ako uzrie svetlo sveta nový slovenský zákon o športe, ktorý sa robil vyše dva roky a ktorý podľa mojich vedomostí má ísť v krátkom čase do pripomienkovania vlády. Takže dočkajme času. Každý, ktorý z vás tu dnes sedí, má možnosť zaujať v tejto téme pozitívne stanovisko, a bol by som rád, pokiaľ, či už počnúc pánom Érsekom, končiac pán Hlinom, sme našli v tom druhom čítaní také východisko, ktoré tým ľuďom na konci tohto zákona pomôže, a také, ktoré nebude jednoducho zakladať nejaké politické následky, kto čo urobil, kto čo mohol urobiť, lebo každý jeden z vás chce, predpokladám, po voľbách úspešným športovcom, o ktorých dnes tak s radosťou hovorí, povedať, že aj môj hlas tu bol a bol tu preto, aby ste sa vy mali lepšie. Ďakujem.