R. Fico, predseda vlády SR: (2007-11-29):
Chápem vaše sklamanie, pán poslanec, že nie som namočený do žiadnych podvodov a machinácií, čo možno vy považujete za prirodzenú súčasť práce predsedu vlády. Tento lov na dvojizbový byt mojej mamy má však asi taký istý význam a hodnotu, ako keď vládna protikorupčná jednotka pod vedením pána Mikloša podala v čase, keď som bol v opozícii, na mňa trestné oznámenie za to, že som priznal podarovanie fľaše koňaku lekárovi pred rokom 1989 za to, že sa dobre postaral o môjho, už nebohého otca. (Potlesk.) Dokonca ma aj vypočúvala Generálna prokuratúra Slovenskej republiky a chceli o tejto fľaši vedieť úplne všetko, ale úplne všetko. Keď som však ja, vážený pán poslanec, podal ako opozičný poslanec Národnej rady Slovenskej republiky trestné oznámenie za zjavne zmanipulovanú súťaž pri privatizácii Slovenského plynárenského priemyslu, vyšetrovateľ napríklad zistil – a teraz dobre počúvajte, je to vo vyšetrovacom spise –, že sa stratili prakticky všetky doklady z privatizácie, najmä také „bezvýznamné drobnosti“ ako notárska zápisnica z otvárania predložených ponúk, zápis zo zasadnutia privatizačnej komisie, na ktorej sa otvárali obálky, záväzná ponuka od konzorcia s pečiatkou doručenia na ministerstvo. Nikto teraz nevie, kedy to došlo, ako to došlo. (Potlesk.) A potom, aby bol výsmech dokonaný, trestné stíhanie bolo zastavené, lebo vraj v novom Trestnom zákone, ktorý ste schválili, už nie je paragraf, ktorý by tento podvod pokrýval. Vynikajúca, čistá práca, blahoželám. Vážený pán poslanec, opätovne odpovedám, hoci to bolo zverejnené asi stokrát a budem to pokojne opakovať stále a odpovedať rovnako, že ja osobne som nenadobudol žiadny byt ani pre seba, ani pre nikoho iného na Pažitkovej ulici v Bratislave. Je to už pravdepodobne inak najslávnejší byt v Bratislave, podobne ako moja chata v Malých Levároch. Bývam so svojou rodinou, vážený pán poslanec, na sídlisku Dlhé diely v Bratislave v trojizbovom byte, ktorý som si odkúpil ako pôvodný tzv. družstevný byt. A že tam bývam, vám potvrdia bulvárni novinári a fotografi, ktorí ma pravidelne, ako to bolo aj dnes, vyprevádzajú ráno do práce. (Potlesk.) Niekedy ich stretávam aj večer, keď prichádzam domov a môj syn o nich rozpráva už dokonca aj rozprávky. Byt, na ktorý sa opakovane pýtate, pán poslanec, si v roku 2004 zakúpila moja mama. Ten rok si dobre zapamätajte, 2004. Ide o štandardný dvojizbový byt v novostavbe – nabudúce, keď sa ma budete pýtať, vám aj fotografie môžem ukázať –, do ktorého sa chce postupne presťahovať, pretože zostala sama v Topoľčanoch a dvaja z troch súrodencov trvale žijeme v Bratislave. Veď to poznáte, ako to chodí s vlastnými rodičmi, ako sa ťažko lúčia so svojím prostredím a zvykmi, ale verím, že ju sem do Bratislavy dostanem. Tento dvojizbový byt, ako som už uviedol, si moja mama kúpila v roku 2004, teda nie ja, keď som bol v hlbokej opozícii a vôbec som nemal žiaden vplyv absolútne na nič, na žiadne verejné obstarávania, na žiadny štátny sektor. Bol som v hlbokej opozícii ako opozičný poslanec a byt si kupovala moja mama. Kúpila si ho od stavebnej spoločnosti, ktorá mala v tom čase obrovské zákazky v rezortoch riadených SDKÚ, v rezorte dopravy a rezorte obrany. Stavebná firma v Bratislave stavia byty, okrem iného mala obrovské zákazky na železniciach, to bola vaša vec, obrovské zákazky v oblasti obrany, takisto ste plne kontrolovali ministerstvo obrany. Určite aj preto tie zákazky táto firma mala obrovské za vás, lebo ide o stavebnú spoločnosť špecializujúcu sa okrem iného aj na osobitné stavby, kde je nevyhnutná bezpečnostná previerka. Ja to nespochybňujem. Za tento dvojizbový byt zaplatila – a opäť je to smiešne, že rozprávam o byte mojej mamy, ak to chcete počuť, ja vám to všetko porozprávam – za tento dvojizbový byt zaplatila, a takisto to už bolo zverejnené, lenže vy to potrebujete počuť odo mňa ešte asi, ale ja to poviem, zaplatila 2 799 600,- Sk a za dodatočné úpravy okolo 200 tis. korún, boli tam urobené nejaké stavebné úpravy. Znovu opakujem, čo som povedal aj naposledy, keď som túto otázku dostal. Neviem, ako to chodí medzi vami pravičiarmi, ale my ľavičiari zvykneme pomáhať svojim rodičom. (Potlesk.) Stokrát som už verejne povedal, že som spolu s bratom podnikateľom, ktorý mimochodom, pán Dzurinda, nie je námestníkom riaditeľa na štátnych železniciach... (Potlesk.) ... mame prispel na kúpu tohto bytu, pričom ona vložila svoje celoživotné úspory. Ak chcete spochybniť moju schopnosť prispieť vlastnej matke, vlastnej mame, máte smolu, pretože v právnej praxi som od roku 1986, teda už 21 rokov, 7 rokov som zastupoval Slovensko pred Európskym súdom pre ľudské práva v Štrasburgu a v politike od roku 1992 dostávam nadštandardný plat. Ak ma chcete spojiť, vážené dámy a páni, s nejakou firmou, ktorá predala mojej mame byt, máte opäť smolu, pretože ho kupovala v čase, ako som už uviedol, kedy som bol v hlbokej opozícii a opakujem, kedy táto firma mala obrovské zákazky vo vašich rezortoch – doprava a obrana. Preverte si to, v akých objemoch táto firma dostávala zákazky. Postavím preto, keďže tie zákazky boli mnohonásobne vyššie, ako je to teraz, pán poslanec, logickú otázku a skúste ma veľmi pozorne sledovať. Ak pretláčate nezmysel, že moja mama mohla byť pri kúpe svojho bytu nejako zvýhodnená v čase, keď ja som bol v opozícii a stavebná spoločnosť zarábala na verejných zákazkách vo vami riadených rezortoch, tak potom ako ste museli byť zvýhodňovaní vy, ktorí ste priamo rozhodovali o tom, koľko uvedená spoločnosť zarobí? (Potlesk.) Veď to je úplný, ale úplný nezmysel, čo sa tu snažíte na tomto Slovensku vyrobiť. Pán poslanec, pýtate sa ma aj to, koľko som prispel svojej mame na kúpu dvojizbového bytu v Bratislave. Do takýchto súkromných vecí vás, pán poslanec, nič nie je, nehovoriac už o tom, že ani ja, ani môj brat nežijeme zo sociálnych dávok a podľa mňa boli veľmi zaujímavé aj celoživotné úspory mojej mamy, ktorá musela za dom na svoje povolanie šetriť každú jednu korunu. Ja neviem, či vy pomáhate, ja pomáham matke pri každej jednej príležitosti a ja sa vás nepýtam, či dávate svojej matke mesačne 5 tisíc korún alebo 10 tisíc korún, to je súkromná vec. Od roku 1986 zarábam, zarábam od roku 1992 nadštandardne. Chcete naozaj niekoho presvedčiť, že nie som schopný pomôcť pri kúpe bytu svojej vlastnej matky? To je smiešne, čo sa snažíte tu vyprodukovať. Som veľmi zvedavý však, vážený pán poslanec, či takto otvorene ste schopný hovoriť o vlastných majetkových pomeroch aj vo vašej vlastnej strane. Pre mňa je zachovanie tváre pri vykonávaní funkcie predsedu vlády Slovenskej republiky veľmi dôležité. Preto asi ťažko budete niekedy čítať také prepisy telefonátov, ako napríklad boli zverejnené, myslím, v roku 2003 a ktoré sa týkali rozhovoru medzi podnikateľom napojeným na SDKÚ pánom Badžgoňom a pokladníkom SDKÚ Gabrielom Palackom. Dovoľte mi, aby som vám tento rozhovor prerozprával. Ja ho prerozprávam veľmi pokojne a kľudne. Gabo Palacka sa pýta Badžgoňa, podnikateľa majúceho rôzne zákazky z rezortov riadených SDKÚ, či sa ozval Horák zo Švajčiarska. Badžgoň hovorí, že áno. Andrej potvrdil, že to prešlo účtom do UBS. To UBS to nie je charita. To je osobitná banka vo Švajčiarsku. Potom sa mali stretnúť v Prahe a dokončiť záležitosti. Vážený pán poslanec, vôbec o tom nepochybujem, že sa bavili o nejakej pomoci slabým, chorým a bezvládnym. Určite zriaďovali nejaký dobročinný účet. (Potlesk.) Nepochybne niečo takéto išli urobiť. Pre mňa je zachovanie tváre vo funkcii predsedu vlády dôležité, preto asi ťažko budete citovať, vážený pán poslanec, z podobného listu, aký adresoval pán Kresánek predsedovi vlády Slovenskej republiky Mikulášovi Dzurindovi. Dovoľte mi, aby som vám ten list prečítal. No to je veľká zábava. Dúfam, že ho tu mám. „Ahoj.“ (Ruch v sále.) Ak dovolíte, prečítam z listu. Pán Kresánek píše predsedovi vlády Slovenskej republiky: „Ahoj,  Mikuláš, prepáč, že volím písomnú formu prejavu, ale vzhľadom na tvoju zaneprázdnenosť, efektívnosť komunikácie sa mi to zdá vhodné. Cítim istú spoluvinu na situácii, kde spolu s Gabom považujete a cítite, že v obchodnej veci železníc koná Kľučka a minister Macejko akosi za chrbátom, neotvorene. Mal som možno viac komunikovať s Gabom, veď aj s tebou som dvakrát hovoril, ale myslel som, že v týchto veciach sa hovorí čo najmenej a po celý čas som bol v tom, že Gabo berie veci alternatívne podľa faktu, že pozadie je pre stranu absolútne rovnaké.“ Ďakujem pekne. Vynikajúco (Smiech v sále.) (Potlesk.) Možno, možno hovorili, pán poslanec, o pozadí, o farbe pozadia snemu SDKÚ, ktorý ste pripravovali v tom čase a viedli nejakú diskusiu, že červená, žltá, modrá alebo aká. My dobre všetci vieme, o čom sa asi bavili. Rovnako verím, vážený pán poslanec, že sa vo výkone funkcie predsedu vlády Slovenskej republiky budem správať tak, aby ste nemuseli čítať v správe Slovenskej informačnej služby, ako sme to čítali aj my, keď ste vládli, že dochádza, citujem: „k tunelovaniu diaľničného tunela pod Braniskom“. To je naozaj rekord. Vytunelovať ešte aj tunel diaľničný, kde to bolo predražené o 700 alebo 800 mil. korún. Blahoželám. Vynikajúca práca. Vážený pán poslanec, vláda, ktorá nastúpila v roku 2006, nezačala svoju prácu čiernymi knihami, hoci by z nich bolo možné zostaviť celú čiernu knižnicu. Zastávame ten názor, že sa treba venovať súčasnosti a budúcnosti a že prípadné prešľapy patria orgánom činným v trestnom konaní. Im treba vytvárať v každom prípade vhodné podmienky personálne, technické, finančné, legislatívne, ale nie také, ako som spomínal v súvislosti so Slovenským plynárenským priemyslom, keď vyšetrovanie jasných podozrení bolo zastavené preto, lebo ste v novom Trestnom zákone vypustili paragraf, ktorý to mohol odstíhať. Inak je zaujímavé, že sme na to neprišli. Ani ma v živote nenapadlo, že až tak ďaleko môže niekto zájsť, že vypustí z osobitnej časti Trestného zákona paragraf, kvôli ktorému sme mohli odstihať podvody pri privatizácii Slovenského plynárenského priemyslu. Keďže pravidlo – neťahám čas –, keďže pravidlo má svoje výnimky, každé pravidlo má svoje výnimky, musíme sa povenovať aspoň dvom starým veciam, a to oddlžovaniu zdravotníctva cez spoločnosť Veriteľ a budeme sa venovať už aj spomínanej škandalóznej privatizácii Slovenského plynárenského priemyslu. Ja si myslím, že pokiaľ ide o toho Veriteľa, sme o tom dostatočne hovorili, stačí, keď len tak pre zaujímavosť vám poviem, vážené dámy a páni, išlo o sumu 20 mld. korún aj 134 mil. korún a napríklad, že tieto peniaze pretekali za necelé tri roky cez 13 účtov používaných spoločnosťou Veriteľ. Finančné prostriedky boli niekoľkokrát denne prevádzané medzi jednotlivými účtami spoločnosti, čím sa peňažné toky stali absolútne neprehľadné. Chýbala dokumentácia, základné spisy. A to štátna akciová spoločnosť, ktorá disponuje 20 mld. korún, je nejaká garážová firma? Tak teda na to sa naozaj pozrieme, čo ste urobili s 20 mld. korún, ktoré mali byť použité na oddlženie zdravotníctva. Len z týchto dvoch projektov, ktoré som spomínal, vážené dámy a páni, a to je projekt SPP a projekt Veriteľ, niektorí ľudia v SDKÚ mimoriadne zbohatli. Dokonca si myslím, že zbohatli tak, že keby im dnes súkromné lietadlo vozilo každý deň ručne šité obleky od Armaniho, ani si to na svojom účte nevšimnú. A teším sa, samozrejme, aj na zverejnenie všetkých zmlúv, ktoré boli od roku 1993 poprijímané na Slovenskom pozemkovom fonde. Vážené dámy a páni, už som o tom hovoril a tým aj končím svoje vystúpenie. Keď vznikne vláda, okolo vlády sa okamžite začne točiť všelijaká špina. A pokiaľ ide o túto špinu, umenie vlády spočíva v tom, či dokáže nastaviť mechanizmy, ktoré ju odtláčajú alebo sa touto špinou nechá jednoducho zožrať. Pani poslankyňa, vy ste podpísali antichartu. Byť vami, radšej som ticho. Takže buďte taká láskavá...  (Ruch v sále.) ... nechajte ma dokončiť. Ja som, ja nepoznám nikoho, pani poslankyňa, v klube, hoci nás nazývate, že sme boľševici a podobne, ja nepoznám nikoho v tomto klube, kto by podpísal antichartu, ako ste to urobili vy. (Nezrozumiteľný hlas z pléna.) Áno, jasné. Najlepšie je rozkazovanie. Preto robme všetko pre to, aby tá špina, ktorá sa sústreďuje okolo moci, nikdy nezožrala túto vládnu koalíciu. Len vtedy budeme mať šancu sa postaviť pred ľudí a skladať pre týmito ľuďmi účty. Vážené dámy, veľmi pekne vám ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)