Á. Biró, poslankyňa: (2007-10-16):
Sama som mala veľké očakávania s tým, že tento zákon prinesie konečne riešenie pre každého zainteresovaného, aj pre občana, aj pre verejnoprávne médiá. Týmto zákonom naozaj opúšťame nami už zaužívaný a veľmi známy terminus technicus koncesionárske poplatky. A s obsahom by nekorešpondoval ani poplatok za služby. Veď nepôjde o poplatok za oprávnenie používať televízny a rozhlasový prijímač a ani o poplatok za prijatie služby z oblasti televízneho a rozhlasového vysielania. Podľa čl. 59 Ústavy Slovenskej republiky sú dane a poplatky štátne alebo miestne. A práve preto bolo potrebné nájsť iný pojem namiesto pojmu poplatok. A tak sa prišlo na úhradu. Predložený návrh zákona zavádza teda nový pojem, úhradu za služby verejnosti poskytované Slovenskou televíziou a Slovenským rozhlasom. Táto úhrada sa bude vzťahovať na každého bez ohľadu na príjem, spotrebu či majetok a na niektorých „solidárne“ aj viacnásobne. Ani prívlastok zástrčkový, ktorým bol ovenčený, už nesedí. A ani nie je to už daň za elektrinu, ako ho tak niektorí výstižne nazvali, ako to aj odznelo od mojej predrečníčky. Podľa predloženého návrhu zákona platiť budú tí, ktorí odoberajú elektrinu, ale aj tí, ktorí elektrinu neodoberajú. Podľa návrhu zákona platí aj zamestnávateľ, ktorý zamestnáva aspoň troch zamestnancov. A nebude sa zisťovať, či odoberá elektrinu, či vlastní televízny či rozhlasový prijímač. Na to nebude to potrebné, aby ho tá naša spravodlivosť „spravodlivo“ stihla alebo, lepšie povedané, postihla. Dámy a páni, podľa mojej mienky predložený návrh zákona nezohľadňuje základný princíp legitímnosti právnej úpravy, vyváženosť medzi účelom a cieľom a spôsobom, ako ho chce dosiahnuť, prelínanie verejnoprávnych vzťahov so vzťahmi súkromnoprávnymi. Zákonom uložená povinnosť platiť poplatok alebo úhradu, výber realizuje obchodná spoločnosť a vymáha ho v občianskoprávnom konaní, nie je správna. Úprava platiteľa je nejasná a zmätočná. Zavádza sa viacnásobný duplicitný poplatok. Nezohľadňuje základné zásady ochrany osobnosti a osobných údajov. Diskriminuje podnikateľské prostredie, zaťažuje podnikateľské prostredie, ale zaťažuje aj orgány verejnej správy zavádzaním nových administratívnych povinností a má vplyv aj na štátny rozpočet. Vážené kolegyne, kolegovia, predpokladám, že všetci sme odberateľom elektriny. Navrhujem, aby sme si preto na tento návrh zákona troška posvietili. Pri pripomienkovom konaní Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky poukázalo na negatívny dopad na najslabšie sociálne vrstvy, t. j. na sociálnu neúnosnosť pre niektoré skupiny obyvateľstva. Táto podľa mňa veľmi zásadná pripomienka nebola akceptovaná, bola predkladateľom zákona zamietnutá. Napriek tomu chcem poukázať na jej oprávnenosť prostredníctvom konkrétnych ustanovení v návrhu zákona. Podľa § 3 tohto návrhu platiteľom úhrady za služby verejnosti v oblasti vysielania Slovenskej televízie a Slovenského rozhlasu je fyzická osoba a zamestnávateľ, t. j. aj fyzická osoba, samostatne zárobkovo činná, a právnická osoba. Písmeno a) tohto paragrafu uvádza, že platiteľom je fyzická osoba, ktorá je koncovým odberateľom elektriny v byte alebo v rodinnom dome. Avšak návrh zákona už nerieši vzájomné vzťahy vznikajúce v spoločnej domácnosti. Preto platitelia sme fakticky všetci členovia vrátane detí, a to bez ohľadu na to, či tá domácnosť, tá konkrétna rodina vlastní alebo nevlastní rozhlasový alebo televízny prijímač. Písmeno b) tohto paragrafu uvádza, že platiteľom je zamestnávateľ, zamestnávateľ, ktorý zamestnáva aspoň troch zamestnancov v pracovnom pomere alebo v služobnom pomere. Takáto definícia zamestnávateľa, platiteľa, bez ďalšieho rozlíšenia možnosti oslobodenia jedných zamestnávateľov zvýhodní a druhých duplicitne postihne alebo nespravodlivo diskriminuje. Niekoľko príkladov uvediem. Sú zamestnávatelia fyzické osoby, samostatne zárobkovo činné osoby, alebo právnické osoby, ktoré majú svoje podnikanie v rodinnom dome či v byte. Takýmito sú napr.  samostatne hospodáriaci roľníci, ktorých zamestnanci pracujú na roli, na poli, v skleníku, v maštali či v lese. A nakoľko ide o ručnú prácu, poväčšine majú viac ako troch zamestnancov. Ale títo zamestnanci nemajú možnosť služby poskytované televíziou či rozhlasom využiť. Je dosť pravdepodobné, že ani ich zamestnávateľ, SHR, teda samostatne hospodáriaci roľník, televízny či rozhlasový prijímač vo svojom podnikaní vôbec nemá, lebo by ho vo svojom podnikaní nevyužil, len ak by napr. v kravíne počúvaním hudby z rozhlasového prijímača chcel zlepšiť duševnú pohodu kráv, a tým priamo úmerne zvýšiť množstvo produkovaného mlieka. Alebo napr. z právnických osôb môžeme tu spomenúť spoločenstvo vlastníctva bytov, ktoré tiež sídlia poväčšine v byte predsedu spoločenstva. Ale zákon je nespravodlivý aj voči zamestnávateľom, ktorí zamestnávajú podľa § 52 Zákonníka práce a podľa § 58 Zákonníka práce. Nakoľko to bol zákon roka, ja som presvedčená o tom, že veľmi dobre viete, o akých zamestnávateľov ide. Sú to nové prvky v Zákonníku práce. A ide o takých zamestnancov, ktorí vykonávajú prácu doma alebo na inom dohodnutom mieste. Ide o domácku prácu a teleprácu alebo pracovné pomery uzatvárané agentúrami dočasného zamestnávania, ktoré na základe zmluvy dočasne prideľujú svojich zamestnancov na výkon práce iným právnickým osobám. Aj títo budú platiť. Mohli by sme tu spomenúť napr. chránené dielne, ktoré aj dotujeme a kde sú zamestnaní zdravotne postihnutí ľudia. Ja poznám krajčírsku dielňu v tom mieste, kde bývam, ktorá zamestnáva sluchovo postihnutých ľudí, 15 zamestnancov má táto dielňa. Aj tí budú platiť. A ďalej sú tu podniky, ktorých prevádzka vylučuje využívanie služieb poskytovaných rozhlasom a televíziou. Nebudem ich menovať, každý si ich vie predstaviť od stolárskych cez ja neviem veľké závody, kde vôbec nie je možné vo výrobe počúvať a využívať služby televízie či rozhlasu. Títo zamestnávatelia budú platiť všetci a bez výnimky. Na druhej strane budeme mať zamestnávateľov, ktorí budú platiť minimálne alebo sa vyhnú plateniu a pracujú alebo podnikajú v oblasti hotelierstva, ako prevádzkovatelia rekreačných služieb, a to aj napriek tomu, že majú možnosť služby podľa tohto zákona Slovenskou televíziou a rozhlasom využívať vo svojom podnikaní a vlastnia viacero televíznych a rozhlasových prijímačov. Plateniu sa môžu vyhnúť preto, že zamestnávajú ľudí na dohody, najmä sezónne, t. j. že pracovný pomer týmto zamestnancom vôbec nevznikne alebo nemajú zamestnancov v prípade, ak ide o rodinné penzióny. Dôvodová správa na strane 9 uvádza, že zákon nebude mať zvýšené nároky na verejné financie a nebude mať vplyv na výdavky štátneho rozpočtu a rozpočtu samosprávnych krajov a obcí. Ani toto tvrdenie predkladateľa nie je pravdivé. Veď podľa návrhu zákona zamestnávateľom, nie je to rozlíšené, bude aj štátna, aj verejná správa. V § 6 sa pojednáva o úhradách. A v odseku 1 pre fyzické osoby určuje tento paragraf úhradu vo výške 1 410 korún. Znova je to nespravodlivé a skrivodlivé. Veď akáže je to spravodlivosť, ak sa rovnako postihne slobodná mamička, teraz hovoríme o fyzických osobách, zarábajúca minimálnu mzdu, o ktorej sme nedávno hovorili, ktorá vlastne  televízor nevlastní a nevlastní ani rozhlasový prijímač, a, povedzme, štátny úradník, ktorý pracoval na tomto zákone, alebo iný úradník, ktorý má slušný príjem. Potom sú tam sadzby a pásma určené na úhradu pre zamestnávateľov, podnikateľov a aj teda štátnu a verejnú správu. V nadväznosti na uvedené považujem aj tieto sadzby za neprijateľné. Vyrubíme na nich ročne od 1 680 korún do 168 100 korún. Takže je to dosť vysoká daň, aj sa mi hlava zakrútila z toho. Povedzme, spravodlivá bude asi len na základe toho, že tí podnikatelia, ktorí sa snažia udržať pracovné miesta, mnohokrát chcú nájsť v daňovom zákone nejaké štrbinky, aby mohli ujsť pred takými vysokými sadzbami dane. Ale tu ich chytíme, určite. Podľa mojej mienky v praxi teda bude tento zákon problematický už aj ohľadom na tieto sadzby. A keď sa zavedie ročná platba, ktorá sa určí na základe počtu zamestnancov a prvý deň prvého kalendárneho mesiaca obdobia, za ktoré sa táto úhrada platí, domnievam sa, že zamestnávatelia budú zvažovať, či si neprispôsobia počet zamestnancov na začiatku obdobia, za ktoré sa platí najnižšie pásmo. Vtedy ročná platba sa oplatí. Veď návrh zákona nepamätá na riešenie nedoplatku, ak v priebehu roka sa zvýši počet zamestnancov. Možnože to úradníkov za pochodu napadne, pričom občanov potešia ďalšou povinnosťou. A zavedieme ďalšie ročné zúčtovanie na úhradu za služby poskytované STV a SRo. Neviem, či to bude v súlade s Akčným programom znižovania administratívneho zaťaženia podnikania na Slovensku, ktorý nedávno prijala vláda Slovenskej republiky a ktorý bol prijatý na základe Lisabonskej stratégie a Akčného plánu Európskej komisie pre znižovanie administratívneho zaťaženia. V § 9 sa zavádza nesystémový, finančne administratívne náročný systém, ktorý neprimerane zaťaží samotné verejnoprávne orgány. Úrad úradu, ale až na základe písomnej žiadosti, za úhradu poskytne údaje, samozrejme, o nás. A úrady budú zasielať naše osobné údaje krížom-krážom. Že je to v rozpore s legislatívou Európskej únie, v rozpore so zákonom o ochrane osobných údajov, ba dokonca aj s čl. 19 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky, je len bezvýznamnou maličkosťou. Takže čaká nás viac administrovania, na ktorom podľa dôvodovej správy konečne ušetríme. Mnohí túto úhradu za služby verejnosti prirovnali k dani, dani za elektrinu a novej dani za zamestnanca. V takom prípade však máme na to daňové úrady a nie je potrebný ďalší úrad ani iná obchodná spoločnosť. Dámy a páni, je pravdou, že Slovenský rozhlas a televízia sa topia v dlhoch a situáciu treba riešiť, ale legislatívnou normou, ktorá je spravodlivá, sociálna voči všetkým, slobodným mamičkám, zamestnávateľom, podnikateľským subjektom, hotelierom, veľkým podnikom. Ale dovtedy, kým bude, by pomohlo aj to, ak by štát plnil svoju zákonnú povinnosť podľa súčasne platných zákonov. Vláda 11. 10. 2007 rozhodla o poskytnutí peňazí pre Slovenský rozhlas z rezervy kabinetu vo výške 45,4 mil. Sk. Na budúci rok by sa podľa pána ministra Maďariča takáto dotácia opakovať nemala, keďže dúfa, že bude v platnosti nový zákon o úhrade verejnosti za služby SRo a STV, ktorý, citujem z neho, „spôsobí významný nárast pre tieto inštitúcie a tie nebudú musieť takýmto spôsobom žiadať dotácie na vykrývanie svojich strát“. Toto jeho presvedčenie je premietnuté aj do zákona. V čl. II ods. 5 sa uvádza: „V § 21 ods. 1 zákona č. 619/2003 Z. z. o Slovenskom rozhlase sa vypúšťa písmeno b).“ V preklade to znamená, že sa ruší z troch štátnych transferov jeden transfer na úhradu výdavkov na zabezpečenie vysielania v pásme, kde dnes rozhlas sústredil národnostné vysielanie. Dámy a páni, do vynútenej straty Slovenský rozhlas dostala niekoľkoročná absencia neplnenia si zákonnej povinnosti štátu, nechcem tu spomínať to, čo moja predrečníčka povedala, že je to nielen týmto neplnením povinnosti, ale aj zamestnanci, ktorí dnes sú zamestnaní na ministerstve kultúry. Ďalej je potrebné, aby sme sa rozhodli v súvislosti s týmto, či opustenie stredných vĺn nebude pre nás znamenať a pre Slovensko nebude znamenať neuváženú škodu, nakoľko stredné vlny sú medzinárodne koordinované pre celú Európu a sú stabilné. V prípade poruchy satelitných systémov, ku ktorej došlo približne pred dvomi týždňami, nezávisle a bez problémov vysielajú ďalej. A sú schopné aj technického rozvoja, môžu byť pripravené pre digitalizáciu formou DRM systému. Ani v prípade prijatia tohto návrhu zákona, veď na to v našom parlamente je dostatok síl, neprinesie tento nový zákon okamžité riešenie. A nakoľko dnes na stredných vlnách je umiestnené vysielanie pre všetky národnostné menšiny, je pre zachovanie ich statusu potrebné na rok 2008, na prechodné obdobie s touto zákonnou povinnosťou v rozpočte Ministerstva kultúry Slovenskej republiky naďalej počítať. Bolo by potrebné poskytnutie transferu účelovo viazať na vysielanie v jazykoch národnostných menšín. Ak sa tak nestane, slučka z krku národnostného vysielania dňa 11. 10. 2007 poskytnutím transferu a priznaním, že je to zákonná povinnosť ministerstva kultúry, bola sňatá, ale Damoklov meč nad nimi naďalej zostal visieť. Dámy a páni, svietiť sa už svieti. Či však je dostatok svetla, aby sme veci jasne videli a jasne vedeli rozlišovať, o tom nie som celkom presvedčená. Preto dovoľte mi podať procedurálny návrh. Podávam teda procedurálny návrh podľa zákona o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky, podľa § 73 ods. 3 písm. a), aby sa tento zákon vrátil jeho navrhovateľovi na dopracovanie. Ďakujem. (Potlesk.)