Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-06-24):
Však, keď ma necháte dohovoriť, ja vám poviem, v čom je mostík. Proste už to tu je, pán minister, už tu je taký návrh, ktorý v tele zákona cizeluje, že kto je vlastne tým účastníkom konania, nenazýva to priamo tá asociácia, kde je „big médiá“, kde sú chlapci a kde všetko kontrolujú, len to nazýva cez počty, ktoré iný nikto nemôže dosiahnuť. A to je, vy to máte celkom kulantne, tam máte, máte tú reprezentatívnosť nastavovanú cez sto, sto ľudí, hej, že no. To je ako keby ste vy sem doniesli, že majú mať sto, ale z toho jeden musí byť blondín alebo jedna musí byť blondína a štyria musia byť ľavorukí, neviem, no neviem ako narýchlo, absurdita nenapadá, ja viem, že vy by ste to sem nedoniesli, ale jeden nikdy nevie. Čiže aj, čo tým chcem povedať, že tá určitá reprezentatívnosť toho, tých komisií môže byť časom spochybňovaná a ja sa, ja to, žiaľ, poviem, ja sa toho bojím, lebo my už tu, by už jeden nechápal, kde všade tie chápadlá sú a po čom všetkom šmátrajú, tak ktovie, či by im ešte nezachutilo tých dvadsať miliónov eur a v zásade je k nim cesta ľahká cez komisie a cez riaditeľa. A majú, viete, tak jak a nechcem vás zaťažovať. Nad tou obludnosťou toho systému, že k čomu sme sa dopracovali, rozum stojí, ale nechcem tu zdržiavať. Čiže keby som povedal, že je tam určité riziko o reprezentatívnosti alebo a teda to som si zase ja nepomohol, že budem tu spochybňovať niekoho, ale nechajme tam ten reverz, tú poistku, že pri určitej sume toho rozhodnutia prejde síce cez komisiu, prejde cez riaditeľa a teda tá rada fondu pokiaľ uznáme, že je tým najvyšším orgánom, tak tiež má nad tým konečné slovo. Mne sa nie celkom páči, keď som si to čítal, že tam robí štatistiku. Vyhlasuje stratégie a viete, takých stratégií sú plné šuflíky, hej? To je, stratégie môžete napísať, ráno jednu, večer druhú. Stále je to stratégia a koho zaujíma, najdôležitejšie sú tie peniaze na konci a že kto ich dá a od koho ich dostanete. A tam je ten kľúčový, v tomto je naozaj kľúčový riaditeľ. A skončím s tým, čo som chcel povedať, že ja nehovorím, že niekto má pracovať v tých komisiách zadarmo, hej, však zadarmo je koniec koncov vždycky najdrahšie, ale, ale zase, že nastaviť to tak, že tri percentá z tej prevádzky sa mi zdá znova ako dosť, hej? Šesťsto, šesťstotisíc euro to je nejakých, koľko je to, počítajte so mnou, osemnásť miliónov korún ročne za, viete, v praxi celý fond je, je, je s komisiami možno dvadsaťpäť, tridsať ľudí, ktorí sa niekde stretnú, dajú si kávu, jeden sa ide vycikať, no toaletný papier treba, niečo do kopírky, viete, že to nie je, oni nestavajú mosty, hej? Preto ma prekvapila aj suma tristoosemdesiattisíc na tovary a služby. Hej to je tiež nejakých dvanásť miliónov korún, ľudia, ktorí sedia, hodnotia, pijú kávu, potrebujú dvanásť miliónov, to znamená, milión korún mesačne na tovary a služby. A to je, v dobrom hovorím, neviem, čo tam je zakopané, hej, lebo môžu kľudne sedieť u vás, podľa mňa miesta máte dosť, tú kávu im toľko navaríte, to nemôže stáť toľko. Čiže tá záverečná výhrada moja je, že sa mi zdá neprimerané, neprimerané na to, že čo to má robiť, čo to obnáša, čo to vlastne je, celá tá rada, čo činí, aby, aby hodnota jej prevádzky bola na úrovni troch percent z celkových peňazí, čo tu v tých vašich dôvodoch, keď bolo niekde na úrovni šesťstotisíc euro. To sa mi zdá, to sa mi zdá veľa. Ďakujem veľmi pekne.