Martinák, Ľuboš, poslanec NR SR (2019-06-19):
Vážený pán predsedajúci, vážená pani ministerka a podpredsedníčka vlády Slovenskej republiky, vážený pán spravodajca, vážené panie poslankyne, páni poslanci, vážení ostatní prítomní, pred sebou máme dôležitý zákon, resp. jeho novelu o lesoch. Už v dopoludňajších hodinách som sa vyjadril k zákonu o ochrane prírody a som povedal, že cieľom lesníkov, tých lesníkov, ktorých je drvivá väčšina a ktorí skutočne majú tzv. lesnícke srdce, je to, aby spolupracovali s orgánmi štátnej správy ochrany prírody. Vytvorenie tohto zákona je práve dôkazom toho, že s ochranou, so štátnou správou ochrany prírody sa úzko spolupracuje. Ja by som sa v štyroch bodoch chcel zmieniť o tom, čo to bude znamenať v praxi ohľadom predmetného zákona. Ja v prvom rade oceňujem, že do tohto zákona sa dostal termín „prírode blízke hospodárenie v lesoch“. Jedná sa o také hospodárenie v lesoch, kde opäť vypestujeme postupom času lesy s diferencovanou vekovou, druhovou, genetickou, ako aj priestorovou štruktúrou. Dôležité je, že pri tomto spôsobe hospodárenia budeme využívať hospodárske spôsoby, ktoré sú blízke prírode a de facto vylúčime hospodársky spôsob holorubmi, ktoré je možno využívať v štyroch prípadoch. Bude sa jednať o účelový spôsob hospodárenia, výberkový spôsob hospodárenia a podrastovú formu hospodárenia, a síce maloplošnou formou, v ktorej prvok nesmie presiahnuť 20 árov a v terénoch nad 40-percentný sklon 1,5 ha, maximálne na jednu výšku okolitého porastu môže byť obnovovaný prvok. Niekto si povie, veď 1,5 ha, už som počul aj také pripomienky, však to je plocha. Uvedomme si jednu vec, že sa jedná o porasty so 40-percentným a väčším sklonom. Jednoducho sa jedná takmer a v mnohých prípadoch už o, z technologického hľadiska o lanovkové terény. Ďalším dôkazom toho, že lesníci naďalej chcú spolupracovať s orgánmi štátnej správy životného prostredia, sú aj osobitosti vyhlasovania pralesa a síce s osobitným režimom hospodárenia v pralese. V týchto pralesoch sa nesmie vykonávať žiadna obnova, výchova, žiadna ťažba, zahrádzanie bystrín, lesotechnické meliorácie. Jedná sa o tzv. bezzásahovosť. Áno, v týchto pralesoch môžme sledovať, ako sa nedotknutá príroda bude správať voči svojmu okoliu, alebo takisto, ako sa táto príroda bude chovať k ostatným zložkám životného prostredia. Po čase možno budú prípady, že bude potrebné pri prekategorizácii lesov hovoriť o tom, že bude tam iný spôsob hospodárenia, alebo sa to ponechá tak. Budúcnosť ukáže, ako tomu bude. V ďalšom sa chcem zmieniť o veľmi často debatovanej náhodnej ťažbe. Áno, netvrdím, boli aj také prípady, kde sa tzv. nahlasovala náhodná ťažba, ale ja tvrdím jedno, že väčšina lesníkov je aj v tejto oblasti poctivých. Máme na to svoje metódy, ktoré hovoria, ako sa má táto ťažba vyznačovať bielou farbou a jednotlivo, ak je sústredená bielymi ležatými krížmi, musí sa určiť objem tejto ťažby, hlásiť, a tak ďalej a tak ďalej. Chcem jednu vec vypichnúť z tohto zákona, budem citovať: „Obhospodarovateľ lesa je povinný v záujme ochrany lesa“, podčiarkujem ochrany lesa, „vykonať náhodnú ťažbu alebo použiť iné vhodné opatrenia na ochranu lesa tak, aby nedošlo k vývinu, šíreniu a premnoženiu škodcov.“. Čiže z toho vidíme, že aj niektoré názory, že škodíme lesu ťažbou, sú skutočne veľmi nesprávne. Tento les nemôžme vnímať, ako som tu dopoludnia povedal, v čiernobielych farbách, ale musíme sa na les pozerať z väčšieho, hlbšieho kontextu, z globálneho aspektu, by som povedal. Sú tu sprísnené požiadavky na ohlasovanie ťažby, ktorý si môže každý z vás prečítať, ujasniť, prípadne predtým, než pôjde do druhého čítania, aj podať nejaké lepšie návrhy. Poslednou oblasťou, ktorú si vážim v tomto zákone, je oblasť mimoriadnych udalostí v lesoch. Aj to je dôkazom toho, že ten skutočný lesník chce tú prírodu v prvom rade chrániť. Definovaná táto udalosť v zákone je taká, pri ktorej dochádza k ohrozeniu ekologickej stability, biologickej diverzity, odolnosti produkčnej a obnovnej schopnosti, životnosti alebo schopnosti plniť funkcie lesov. Ja sa chcem zmieniť v jednej oblasti, a síce k ekologickej stabilite. Všetko speje k tomu a práca lesníka nielen teraz a v budúcnosti v zmysle predmetného zákona, ale stále tomu bolo aj v minulosti, je, aby udržal ekologickú stabilitu v lese. To znamená, ten lesník aj pri svojich zásahoch, ktoré vykonáva v lese, či sú to plecírub, vyžínanie, ochrana lesa, prerezávky, prebierky do päťdesiat, nad päťdesiat rokov, a veľká dôležitosť patrí obnovnej ťažbe, musí mať na pamäti ekologickú stabilitu. Vo svoje tridsaťročnej praxi som už zažil, že prišiel ochranár a hovorí, tu je tá rastlinka a vy ste tu, preboha, robili výchovný zásah. Robili sme tam zhodou okolností prerezávku a ešte sa preriekol a povie, že predtým tu nebola. Ja hovorím, no nebola, lebo to je rastlina, ktorá je viac svetlomilná ako tieňomilná, vtedy bolo tam viac tieňa. Čiže nepozerajme sa na les čiernobielo, ako som povedal, ale z toho globálneho aspektu. Ja osobne vo svojej prevádzke lesníckej som veľmi rád spolupracoval s ochranármi. Ale s ochranármi, ktorí mali aj určité vzdelanie a nielen s chlapcami, ktorí boli takzvaní ochranári, pútali sa k stromom a vykrikovali rôzne frázy na ochranu lesa, niečo sa naučili, a keď som sa ich niečo spýtal ako ešte člen výboru v roku 2006 v Tichej a Kôprovej doline, keď sme mali výjazd, tak museli ísť za smrekom z nejakého papierika čosi čítať. Nedajme sa, lesníci, odradiť aj od takzvaných ochranárov. Spolupracujme naďalej s orgánmi Štátnej správy ochrany prírody, s ľuďmi, ktorí majú na to vzdelanie, vedia postupy v lesoch a ja myslím, že táto spolupráca, tak ako v minulosti, aj v budúcnosti prinesie svoje ovocie, pretože lesy a tá príroda patrí k výsadám Slovenska a mnohí turisti, ktorí prídu od mora, si vážia naše zelené Slovensko. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)