Petrík, Simona, poslankyňa NR SR (2017-09-12):
Ďakujem veľmi pekne za slovo, pani predsedajúca. Vážené kolegyne a kolegovia poslanci, dovoľte mi vystúpiť k takzvanej jasličkovej časti novely o sociálnych službách, keďže práve riešeniu tejto časti novely som sa venovala posledný rok. A musím povedať, že som veľmi prekvapená, pán minister, že ste pri svojom úvodnom slove nepovedali ani slovo o tejto časti novely, ktorá je z môjho pohľadu veľmi dôležitá pre mnohé skupiny občanov na Slovensku, a preto ja túto prácu za vás rada urobím. A poďme sa teda spolu pozrieť na jasličkový zákon. Jasličkový zákon vstúpil do platnosti 1. marca 2017 a po pol roku ho tu máme zas. Pol roka diskriminoval rodičov, deti a strašil zriaďovateľov. Tento polrok bol z môjho pohľadu úplne zbytočný. Na nedostatky jasličkového zákona som upozorňovala ešte počas jeho schvaľovania pred rokom, podávala som pozmeňujúce návrhy, spolu s Alianciou súkromných škôlok a jaslí sme spisovali petície, dokonca sa do toho vložil pán prezident, na záver sme tridsiati štyria poslanci podali podnet na Ústavný súd, aby sme si to teda zrekapitulovali všetko. Domnievam sa, že práve toto podanie na Ústavný súd je dôvodom, prečo sme sa teraz dočkali ďalšej novely novely. Konanie pred Ústavným súdom totiž visí nad ministerstvom ako Damoklov meč a ak by mi dal Ústavný súd za pravdu, ministerstvo by bolo prinútené novelu stiahnuť, čo by pravdepodobne bolo veľké verejné poníženie. Som rada, že to na niečo bolo. Po ďalšom pol roku a vyše tisíckach pripomienok, ako už spomenula moja kolegyňa Gaborčáková, ktoré sa teda netýkali len tej jasličkovej časti, ale tak či tak takéto obrovské množstvo pripomienok v rámci MPK som hádam ani za svoju teda pomerne síce krátku politickú kariéru nezažila pri žiadnom zákone. Ale dočkali sme sa teda opravy. Môžem povedať, že k lepšiemu. Ministerstvo totiž prišlo s novelou, ktorá mení presne tie ustanovenia, ktoré sme napádali na Ústavnom súde. Nerozumiem však, prečo sme si museli prejsť celým týmto prácnym procesom. Slovensko má príliš veľa problémov na to, aby sa desiatky ľudí, či sú to úradníci, zriaďovatelia jaslí až po poslancov, rok venovali oprave jedného nepodareného zákona. Pýtam sa, prečo ministerstvo práce nepočúvalo rodičov, zriaďovateľov a poslancov počas riadneho schvaľovania jasličkového zákona. Čo sme teda dosiahli a v čom naša vláda ustúpila, v čom nie a aké zmeny to pre rodičov a deti znamená? Dovoľte mi, aby som vám o nich teda povedala. V prvom rade aj deti nepracujúcich rodičov budú jasličkármi. Hurá! Do jaslí budú môcť dať po novom svoje deti aj nezamestnaní rodičia. Ministerstvo teda pristúpilo na to, aby aj deti rodičov, ktorí nepracujú alebo sa nepripravujú na zamestnanie, mohli dať svoje deti do jaslí. Diskriminácia nezamestnaných sa však úplne neruší, pretože prednosť na miesto v jasliach budú mať stále deti zamestnaných a študujúcich rodičov pripravujúcich sa na zamestnanie. Je to teda istý posun k lepšiemu, ale domnievam sa, že všetky deti by mali mať právo na rozvoj bez ohľadu na to, či ich rodičia pracujú alebo nepracujú. Preto som pripomienkovala návrh, aby medzi deťmi sa žiadne rozdiely nerobili. Druhá vec, v ktorej ministerstvo ustúpilo nášmu tlaku, je fakt, že deti budú môcť zostať v jasliach až do konca školského roka, respektíve do 31. 8., aj keď dovŕšia alebo aj po dovŕšení troch rokov veku. Pôvodne by deti, ktorým zle vychádzajú roky a dosiahli by tým pádom vek tri roky v rozmedzí od septembra do decembra, museli opustiť jasle k 31. decembru a od januára by na cca toho pol roka do nástupu do škôlky rodina musela hľadať pre dieťa nové, alternatívne umiestnenie alebo opäť zostať doma, minimálne teda jeden z rodičov. Na tento nonsens som upozorňovala už od leta 2016. Tak konečne to na ministerstve vypočuli. Ak si spomeniete, jasličkový zákon mal ambíciu napomôcť zosúlaďovaniu rodinného a pracovného života. To pán minister častokrát opakoval. Toto opatrenie by však spôsobilo presný opak a aj ho spôsobuje aktuálne. Rodičia by nevedeli čo pol roka s dieťaťom a dieťa by muselo zasa si zvykať nakrátko na nový kolektív. Tretia markantná zmena oproti aktuálnemu stavu je, že zmiešané zariadenia, ktoré sa teda starajú o deti aj do troch rokov, aj nad tri roky, budú môcť fungovať bez toho, aby sa museli zapisovať do registra sociálnych služieb, ktorý zaviedla pôvodná novela. Ale to len v prípade, že v tomto zariadení bude podiel detí mladších ako tri roky maximálne 25 percent. Na jednej strane to zachráni existenciu takzvaných detských centier, ktoré spravidla mávajú menej alebo len niekoľko detí mladších ako tri roky, na druhej strane tieto centrá tým pádom stále zostávajú bez akejkoľvek kontroly a nebude možné u nich garantovať kvalitu, ktorá bola jedným z hlavných faktorov vzniku novely. A keďže ich je na Slovensku pomerne veľa, takýchto detských centier zmiešaných, kvalitné zariadenia budú ponechané v jednom koši s tými nekvalitnými. Opäť jedno nedotiahnuté opatrenie. Ďalšia zmena sa týka detských skupín. Ja ich tak pomenúvam, pretože, neurazte sa, ale starostlivosť o deti do troch rokov terénnou formou sociálnej služby je z môjho pohľadu zbytočne dlhý a neohrabaný názov. Čo sa zmenilo, je, že sa podarilo zvýšiť maximálny počet detí v takejto detskej skupine z troch na štyri, čo je stále bezpečný počet detí, o ktoré sa jeden dospelý, napríklad u seba doma, dokáže postarať a zároveň tým významne klesnú náklady rodičov na túto službu. Tu sa ale pýtam inú otázku: Načo je nám všetkým táto kozmetická zmena, keď takmer nikto nevie, že tieto mnou a Českou republikou napríklad nazývané detské skupiny vôbec v zákone máme? V novele sú opísané veľmi vágne. Zo strany ministerstva neprebehla žiadna informačná kampaň, žiadna tlačovka. Doteraz som nevidela žiadnu brožúru, ktorá by jasne a zrozumiteľne vysvetľovala, ako majú postupovať tí, ktorí by si doma chceli zriadiť takúto detskú skupinu, napríklad niekde na dedine. Keby som si sem do pléna mohla doniesť vizuálne pomôcky, čo nemôžem, doniesla by som vám sem na ukážku brožúru z českého ministerstva sociálnych vecí práve o detských skupinách. Takto sa totiž robí informačná kampaň, ktorá má za úlohu po prvé oboznámiť občanov o nových možnostiach a po druhé motivovať ich, aby ich využívali. Pre porovnanie, v Českej republike je aktuálne zriadených viac ako 300 detských skupín a rozbehol sa aj ich pilotný projekt mikrojaslí. Toto všetko sa u nás zrejme udeje až vtedy, keď príde minister alebo ministerka, ktorý bude mať skutočný záujem o situáciu rodín na Slovensku a vytvorí poriadnu koncepciu rodinnej politiky. Poďme teraz na to, čo sa nezmení. Nezmení sa vzdelávanie. Vzdelávanie sa pre deti v jasliach nebude musieť poskytovať. Tie isté dvojročné deti, ktoré navštevujú jasle, budú v podstate diskriminované v porovnaní s dvojročnými deťmi v škôlkach, pretože tie sú podľa školského zákona vzdelávané povinne. A to len preto, že celá táto oblasť jaslí spadla pod rezort ministerstva sociálnych vecí, ktoré, keď môžem citovať štátneho tajomníka Ondruša, „nemá kompetenciu zavádzať vzdelávanie“. Okej, dobre vedieť, že na Slovensku sa občan nedožije medzirezortnej spolupráce, ktorá by vyriešila mnoho absurdít. Novela zákona spravila aj jeden krok späť, a to kvôli intervencii detskej ombudsmanky Tomanovej. Pre jasle, kde sú deti do jedného roka, čiže veľmi maličké deti, ustanovuje povinnosť mať prítomného zdravotníckeho pracovníka, a to z dôvodu bezpečnosti. Bezpečnosť detí to síce nezvýši, ale službu to určite predraží. Zariadení pre tak malé detičky u nás nie je veľa. Ale, samozrejme, môžu sa vyskytnúť prípady, kedy túto službu rodina potrebuje. Táto služba sa teraz stane pre nich oveľa nedostupnejšou z finančných dôvodov, pretože zaplatiť zdravotnú sestru bude znamenať pre zariadenia podstatne vyššie náklady. Každý, kto má doma malé dieťa, predsa tiež nemá pri sebe zdravotnú sestru. Ak by sa, nedajbože, niečo v jasliach naozaj stalo, zdravotná sestra so sebou nemá také zdravotnícke vybavenie pre okamžitý zásah a aj tak by bolo potrebné volať rýchlu zdravotnícku pomoc. Okrem toho vyštudovaná zdravotná sestra automaticky nerovná sa zároveň osoba, ktorá je spôsobilá starať sa o tak maličké deti. Teda nútiť zariadenia zamestnávať tento typ zamestnanca je z môjho pohľadu úplná zbytočnosť a ukazuje to na neznalosť reálnych potrieb rodín a ich detí. Ak tento zákon prejde parlamentom, nová právna úprava teda po novom začne platiť od 1. 1. 2018. Dovtedy deti nezamestnaných rodičov nie sú do škôlok prijímané a sú diskriminované. To sa aktuálne deje. Medzi rodičmi a zriaďovateľmi jaslí zostal obrovský pocit neistoty a chaosu, čím sa teda majú vôbec riadiť. Považujem za zastaralý pohľad, že ministerstvo len prijme zákon a potom čaká, že občania a úrady si ho všetci preštudujú a automaticky sa ním začnú riadiť. Ja verím, že povinnosťou moderného štátu je komunikácia s dotknutými skupinami. Z praxe viem, že zriaďovatelia majú problém pochopiť, čo všetko musia zmeniť a aké nové doklady pre registráciu jaslí majú podľa nového zákona doložiť. Ten zákon je naozaj skutočne veľmi obsiahly a komplikovaný. Mnohí mi píšu. Taktiež na VÚC panuje chaos. Úradníci si pýtajú doklady, ktoré podľa najnovšej novely zákona si pýtať nemôžu a podobne. Ministerstvo s nimi zrozumiteľne nekomunikuje, úradníci na VÚC majú kraj od kraja rôzne požiadavky a poskytujú protichodné informácie a inštrukcie. Prípadne radšej odporučia zariadeniam zatiaľ nič nerobiť alebo tým, ktorí sa len chystajú napríklad začať podnikať v tejto oblasti, radšej odporúčajú v tomto momente nezačať. Na záver chcem povedať, že napriek chybám, ktorých sa minister Richter pri tomto zákone dopustil, je pravda, že ich teraz aspoň čiastočne napráva. Žiaľ, neskoro a nedostatočne. Zákon už teraz negatívne ovplyvňuje životy mnohých ľudí. Nemali by zákony robiť presný opak? A preto nemôžem a nebudem hlasovať za tento návrh. Ďakujem pekne.