B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-02-06):
J. Hrdlička, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážení členovia vlády, okrem toho čo tu už bolo dnes spomenuté, bolo povedané a čo zrejme ešte povedané bude, potrebujem za potrebné starostlivo zvážiť, aký vplyv môže a bude mať účasť slovenských vojakov vo vojne s Irakom na myslenie mladých ľudí, na ich postoje a celkovú výchovu a osobnostný rozvoj. Je všeobecne známe, že značná časť mladých mužov sa, v úvodzovkách, nehrnie na výkon základnej vojenskej služby, kde sa majú pripravovať na zachovanie mieru, bezpečnosti, zvrchovanosti územia, celistvosti a nedotknuteľnosti hraníc Slovenskej republiky, ako to vyplýva zo zákona o obrane Slovenskej republiky č. 319/2002. Ako chceme motivovať mladých vojenských profesionálov a tých, ktorých chceme, aby sa stali profesionálnymi vojakmi, aby šli plniť uvedené vlastenecké poslanie kdesi tisícky kilometrov od svojej vlasti? Áno, tento istý zákon 319/2002 hovorí o obrane štátu aj o vykonávaní opatrení, ktorými sa plnia záväzky vyplývajúce z medzinárodných zmlúv o spoločnej obrane proti napadnutiu a z ďalších medzinárodných zmlúv vojenskej povahy. Pýtam sa, máme takéto zmluvy a záväzky podpísané? Chcem podčiarknuť, že vieme, že ani výsledky činnosti inšpekcie v Iraku, ani iné medzinárodné organizácie nemajú fakty, ktoré by svedčili o tom, že Irak, respektíve Saddám Husajn sa pripravuje napadnúť niektorý zo štátov vo svete, tým viac našich spojencov. Budeme našim mladým ľuďom i vojakom klamať, že takéto argumenty sú a dôvod pre vojnu proti Iraku tu je? Chceme, aby sa mladý človek stotožnil s účelovým klamstvom a pripustil možnosť jeho použitia v živote? Dámy a páni, sme tu ľudia z rôznych politických strán, s rozdielnymi programami, nábožensky založení i ateisti, s rôznym svetonázorom, však určite sa stotožňujeme v tom, že morálka, morálne hodnoty a výchova občanov spoločnosti sú veľmi dôležité pre ďalšie napredovanie Slovenskej republiky i celej civilizácie. Môžeme si dovoliť tvrdenie, že ideme do spravodlivej vojny len na základe dohadov, domnienok, podozrení a predpokladov? Myslím si, že je to nemorálne voči tým ľuďom, ktorých tam pošleme, i voči tým, ktorí ich vysielanie podporujú. Tým viac, že naši mladí ľudia nie sú hlúpi a budú sa pýtať, prečo sa rovnako netrestajú iní politici či štáty, ktoré sa správajú horšie ako Saddám Husajn? Môžeme prijať dvojitú morálku, ale to už potom nie je tá morálka, ktorú chceme, aby sa v živote uplatňovala, alebo možno je nám to jedno, pretože zavádzanie či skôr nepravdivé tvrdenia sa stali súčasťou vystúpení našich politikov, politických predstaviteľov i väčšiny médií. Dôkazom toho sú vyjadrenia, že naša jednotka bude plniť humanitné poslanie, že nebude nasadená v zostave vojsk a podobne. Sú to len snahy presvedčiť našich občanov, že slovenskí vojaci tam vlastne bojovať nebudú, ale aj snaha zmierniť obavy z toho, že by mohlo dôjsť aj k stratám na životoch našich vojakov. Budeme schopní klamať i vtedy, ak budú obete i na našej strane, a tvrdiť, že obete boli v mene spravodlivej vojny? Mnohí politici i publicisti vo vyspelých demokratických krajinách do tejto chvíle nie sú tak jednoznačne presvedčení ako naši, že vojna je nevyhnutná, že sa pripravuje v mene humanitných cieľov a v mene ochrany irackého obyvateľstva, alebo z dôvodu zastavenia terorizmu vo svete. Premiér i minister obrany Slovenskej republiky sa niekoľkokrát vyjadrili, že v jednotke, ktorá má byť nasadená do akcie v Iraku, budú len dobrovoľníci z radov profesionálnych vojakov. Áno, toto je pravda. Je však potrebné si otvorene povedať, že prevažná väčšina týchto dobrovoľníkov sa do jednotiek hlási len a len z dôvodov získania finančných prostriedkov, ktoré majú možnosť v zahraničí získať. Netreba im to zazlievať, pretože mnoho, mnoho z nich to berie ako východisko z neutešenej sociálnej situácie. Avšak je potrebné si uvedomiť, že z týchto ľudí sa jednoznačne stávajú žoldnieri, ktorí sa potenciálne zaradia medzi ľudí s vyššou toleranciou k násiliu a riešeniu problémov silou. Kedy a v akých situáciách sa to v ich živote prejaví, je nepredvídateľné. Takto si nepredstavujem výchovu našej mladej generácie. Nielen na verejnosti, ale ani v kruhoch ozbrojených síl sa dnes otvorene nehovorí o problémoch, ktoré majú niektorí naši vojaci po návrate z misií vo svete. Ide o takzvané posttraumatické stavy, kedy sa niektorí jednotlivci po návrate do civilného života, proste z misie, nevedia vrátiť do bežného, normálneho života. Nastávajú rodinné problémy i osobné, psychické problémy. Niektorí z nich unikajú od týchto skutočností, opäť snahou vrátiť sa do zahraničnej misie, ktorá je pre nich cestou sebarealizácie. Otvorenejšie o daných skutočnostiach hovoria odborníci z niektorých krajín, ako je Nemecko, Holandsko, Kanada. Pán minister určite dobre pozná fakt, že v kanadských podmienkach sa medzi takýchto ľudí, ktorí trpia posttraumatickými stavmi, zaraďuje okolo 20 % účastníkov bojových akcií v zahraničí, a možno tvrdiť, že práve v samotnej Kanade existuje 8 inštitúcií, 8 ústavov, približne 8 ústavov, ktoré sa zaoberajú liečením týchto traumatických stavov. Musíme si teda uvedomiť aj riziká, ktoré vyplývajú z účasti našich vojakov, mladých ľudí, mladých chlapcov vo vojenských operáciách v zahraničí. Kvôli lákavým možnostiam prilepšiť si materiálne sa niektorí môžu stať nešťastnými, ale i trpiacimi v ďalšej časti svojho života. Poukážem ešte na jeden paradox. Ak má byť prípustné a ospravedlniteľné použitie legálne držanej zbrane na obranu svojej osoby alebo majetku občanom, musí byť preukázateľne, že sa bráni proti zjavnému napadnutiu a že charakter obrany je primeraný útoku. V prípade zásahu proti Iraku je prípustné použiť takzvanú obranu, respektíve útok pred domnelým napadnutím popri použití najmodernejších zbraní. Opäť sa vrátim k otázke, čo urobí takýto postup vo vedomí mladých ľudí? Nemôže i v mysli niektorých z nich sa objaviť myšlienka, ospravedlnenie, že svoje práva môžu presadzovať podľa pravidiel, ktoré chcú použiť Spojené štáty americké so spojencami? Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, pri rozhodovaní sa ako dnes hlasovať vás žiadam, aby ste zvážili vážnosť i vplyv tohto rozhodnutia i na výchovu a formovanie osobnosti mladého človeka. Žiadam vás, aby ste povedali svoje zásadné Nie pre účasť našich chlapcova a teda celej našej spoločnosti na účasti pripravovanej barbarskej akcie nič a nikoho nerešpektujúcich Spojených štátov amerických. Ja som presvedčený, že ani premiér, ani ministri našej vlády sami neveria tomu, čo v Národnej rade presadzujú, tomu, čo je uvedené v uznesení, ktoré sme dostali. Žiaľ, je taká situácia, ja to plne chápem, že musia poslúchať a rešpektovať priania strýčka Toma spoza mora. Ďakujem pekne.