I. Mikloš, podpredseda vlády SR: (2002-02-13):
Pánovi poslancovi Švantnerovi chcem povedať, že 3 % akcií SPP nie sú v RIF-e, SPP vznikla ako akciová spoločnosť až teraz a tam sa už nepoužil ten model, ktorý sa v RIF-e používal ešte vtedy, v prvej a druhej vlne privatizácie. Čiže tých 51 %, ktoré tam sú, budú plne kontrolované štátom, ten väčšinový podiel. Ďalej k tomu, čo hovoril pán poslanec Maxon k SPP a k odhadom toho, aké by mohli byť zisky a príjmy SPP, musím povedať, že išlo o nepresné čísla. Neviem, či vedome nepresné alebo nevedome, to nechcem hodnotiť, ale nepresné v tom zmysle, veľmi krátko to ilustrujem, že práve z dôvodu strát z distribúcie a predaja na slovenskom trhu vlani bol ten zisk SPP minimálny, blízky nule, pretože straty z domáceho predaja z dôvodu predaja za nižšie ceny, ako boli nákupné ceny, boli kompenzované ziskom z tranzitu. Čiže ak by bola pravda to, čo tvrdíte, že po náraste o 1,50 Sk by vzrástol zisk o 10 mld., tak by nemohol byť 25 mld., ale len 10 mld. Ale to podstatné, čo chcem povedať, je, a to reagujem teraz aj na pána poslanca Húsku, aj na ďalších, že trhová cena sa dá určiť len v reálnej súťaži na trhu. A o to ide. A tá privatizácia SPP je pripravovaná tak, aby vznikla reálna súťaž, aby sa uchádzali o SPP silné svetové subjekty, ktoré v normálnom, štandardnom medzinárodnom tendri dajú čo najlepšiu ponuku práve preto, že nevedia, akú ponuku dajú ich konkurenti. To je mimochodom, a to by som rád zdôraznil, aj hlavný dôvod, prečo nezverejňujeme všetky informácie. Jednoducho ich nezverejňujeme preto a jedine preto, že predávajúci má iný záujem ako kupujúci. Predávajúci chce čo najlepšie, čo najdrahšie predať a kupujúci čo najlacnejšie kúpiť. Práve preto nemôžeme dávať všetky informácie a nechceme dávať. A tak je to, toto je štandardný postup, aby sme dosiahli pre štát, pre Slovenskú republiku, najlepšie ceny a najlepšiu ponuku s tým však, že existujú zápisnice, existujú záznamy a všetky tieto veci, ktoré je možné zverejniť, budú po procese privatizácie zverejnené. To by som chcel zdôrazniť. A čo sa týka privatizácie SPP, chcem povedať a potvrdiť, že všetko prebieha štandardným spôsobom tak, ako je to bežné pri predajoch aj inde. K pánovi poslancovi Krajčimu, ktorý aj urobil kvantifikáciu, a ja s ňou súhlasím, že bývalá vláda predala majetok za 110 mld. korún v účtovnej hodnote, len k tomu dodávam, že príjem pre štát, pre Fond národného majetku, bol 12 mld. korún. Pri predaji majetku v účtovnej hodnote 110 mld. korún bol príjem pre Fond národného majetku taký istý ako z malej privatizácie, okolo 12 mld. korún, pričom teraz to bude rádovo viac a tento proces bude prebiehať a prebieha súťažným spôsobom, mimochodom aj s kontrolou opozície. Viacerí ste spomínali Slovenskú sporiteľňu, aj teraz pán poslanec Húska, treba jasne povedať, že Slovenská sporiteľňa sa predala zase v súťaži za trhovú cenu vygenerovanú súťažou, že členom komisie bol aj zástupca SNS, ktorý súhlasil tiež s tým, že ponuka, ktorú sme akceptovali, bola ponukou najlepšou. Takže chcem a musím odmietnuť všetky tie obviňovania, aj tie veci, že sa to nemá predávať s pomocou zahraničných poradcov. Poradcovia nie sú lacní, to je pravda, lebo ide o renomované firmy, ale predaj s poradcom sa vždy vyplatí, pretože potom ten príjem je vyšší. Čo sa týka ďalších vecí, nebudem sa k nim vyjadrovať, ale dovoľte mi vyjadriť sa k tým dôvodom, ktoré sú uvedené v písomnom návrhu poslancov HZDS. Po prvé sa uvádza, a musím povedať, že väčšina tých čísiel, ktoré sú tam uvádzané, sú správne čísla, ale sú účelovo interpretované, ale nachádzajú sa tam aj čísla, ktoré nie sú správne. Takže dovoľte mi vyjadriť sa k tomu môjmu pohľadu a hodnoteniu týchto čísiel. Po prvé sa tu uvádza, že ekonomický rast bol vyšší v rokoch 1995 až 1998, čo je pravda, že to viedlo k zníženiu podielu, že potom sa znížil a viedlo to k zníženiu ekonomickej úrovne Slovenskej republiky z 50 % priemeru Európskej únie na 47 % priemeru Európskej únie. Aj toto je pravda, ale treba k tomu dodať jednu zásadnú a podstatnú vec: 90 až 95 % vplyvu tohto zníženia z 50 % na 47 % spočívalo v znehodnotení slovenskej koruny v septembri a októbri 1998. Pretože sa to meria, samozrejme, v euro. Pričom znehodnotenie meny vtedy bolo jednoznačne – na tom sa všetci analytici a ekonómovia zhodujú – dôsledkom ekonomickej politiky vašej vlády v rokoch 1996 až 1998. Ja sa teraz nevraciam účelovo do minulosti, jednoducho hovorím, aké sú skutočné príčiny vývoja, ktorý chcete prišiť nám. Potom došlo ešte v rokoch 1999 a 2000 k istému tomu poklesu z 5 až 10 %, čiže v minimálnej miere, ale došlo aj vplyvom rastu v rokoch 1999 a 2000 kvôli tomu, že ekonomický rast Slovenska bol nižší, pomalší v rokoch 1999 a 2000 ako priemer Európskej únie. Ale už v rokoch 2001 a 2002 to tak nie je. Už v rokoch 2001 a 2002 máme rast vyšší, ako je priemerný rast Európskej únie. Čiže v tomto zmysle sú tie čísla nepresné, nepravdivé, že ide o roky 1999 až 2001. Ja len na ilustráciu poviem, že v roku 1999 bol ten rast u nás o 0,6 % nižší a v roku 2000 o 1,1 % nižší. Ale už v roku 2001 bol vyšší rast na Slovensku o 1,6 % a v roku 2002 predpokladáme vyšší o 2,3 %. Čiže v týchto rokoch 2001 a 2002 už dochádza k rastu z tých 47 %, pričom ten pokles bol spôsobený tým, čím bol, čo som spomínal. A ten vývoj v roku 1999 a 2000 sme predpokladali, aj sme to hovorili, že dôjde k zníženiu tempa z dôvodu nevyhnutnosti robenia stabilizačných opatrení. Po druhé: Miera nezamestnanosti. A tiež ešte treba jasne povedať, že neplatí to, čo tu bolo, myslím, zo strany pani poslankyne Kollárikovej povedané, že kvôli nízkej ekonomickej úrovni nemáme šancu dostať sa do EÚ. Treba povedať, že z kandidujúcich krajín, z tých transformujúcich sa kandidujúcich krajín máme zhruba tú istú úroveň výšky HDP na obyvateľa na priemere EÚ ako Maďarsko a vyššiu od nás úroveň má len Česká republika a Slovinsko. Všetky ostatné transformujúce sa krajiny, Poľsko, pobaltské krajiny, majú nižšiu ekonomickú úroveň ako my. Čo sa týka miery nezamestnanosti, to je druhý bod, ku ktorému sa chcem vyjadriť, je pravdou, že nezamestnanosť je veľkým problémom, nielen ekonomickým, ale aj politickým a sociálnym. A je tiež pravdou, že v tejto oblasti sme nedosiahli to, čo sme chceli dosiahnuť, a že sa nepodarí zrejme naplniť tie ciele, ktoré sme si kládli v programovom vyhlásení, ktoré sa ukazujú byť príliš ambiciózne. Tých dôvodov je viac a medzi dôvody určite patria aj subjektívne príčiny, teda príčiny, za ktoré sme zodpovední aj my ako vláda. Ale chcem povedať, že podstatná väčšina týchto príčin spočíva v tom, že, po prvé, museli sme odstrániť umelú prezamestnanosť, ktorá bola udržiavaná počas rokov 1994 až 1998. To sú fakty, ktoré sa dajú ľahko dokázať. Len v rokoch 1994 až 1998 bolo 15 mld. korún použitých na tzv. aktívnu politiku zamestnanosti. Z väčšej časti tieto peniaze boli použité na udržiavanie umelej prezamestnanosti v neefektívnych, krachujúcich podnikoch. Môžem spomenúť Bardejov, Partizánske, Teslu Orava a ďalšie. Toto sme zastavili a zrušili, pretože jednoducho to bola cesta do pekla, cesta, ktorá znamenala nereštrukturalizovanie, neozdravovanie ekonomiky, a samozrejme, že to viedlo k dočasnému rastu nezamestnanosti. Druhý dôvod, ktorý tu je a ktorý treba vidieť, aj keď sa často nechce vidieť, a to je objektívny dôvod, na ktorom sa nedá nič zmeniť, to je demografický vývoj. Faktom je, že na Slovensku za desať rokov od roku 1990 do roku 2000 vzrástol počet obyvateľov v produktívnom veku o 330 000, kým napríklad v Maďarsku v tom istom ukazovateli za tých istých desať rokov bol pokles o 415 000. Ak to prepočítame, že... Lebo Maďarsko má dvakrát toľko obyvateľov ako Slovensko, a ak teda vydelíme dvoma tých 415 000, tak je porovnateľné so Slovenskom, že pokles 215 000, alebo 207,5 tisíc v Maďarsku a nárast o 330 000 na Slovensku. Ak tieto čísla zrátate, tak ten rozdiel je 537 000. To je zhodou okolností práve číslo, ktoré je počet, celkový počet nezamestnaných na Slovensku. Dôkazom, ktorý potvrdzuje, že toto je jeden zo zdrojov nezamestnanosti na Slovensku, je aj skutočnosť, že za posledné dva roky neklesol počet pracovných miest na Slovensku. Ten počet pracovných miest je približne rovnaký, ale aj demografickým vývojom nám rastie počet ľudí v produktívnom veku. No a tretia skupina príčin v tejto oblasti spočíva aj v tom, čo som, ale to by som chcel aj zareagovať na pána poslanca Mesiarika, ja som nepovedal, že toto je jediný problém, jediná príčina, ale myslím si, a to hovorím nielen kriticky voči ministerstvu práce, ale aj voči sebe, voči vláde ako takej, že tu som videl oblasť, kde by sa dalo dosiahnuť rýchlejšie výsledky v oblasti boja s čiernou prácou, v oblasti riešenia deformácií trhu práce, ktoré existujú a ktoré sú všeobecne známe. A tam sme, žiaľbohu, dosť dobre nepokročili, čím nechcem nikde hádzať zodpovednosť a beriem svoj diel zodpovednosti aj na seba. Tretí bod, tretia príčina alebo skupina príčin spočíva v tom, že predkladatelia tvrdia, že vláda nezvládla reštrukturalizáciu bánk, ktorá nebola dotiahnutá do ozdravenia podnikového sektora, a že za ozdravenie bánk zaplatia daňoví poplatníci. Áno, za ozdravenie bánk zaplatia daňoví poplatníci, ale podstatné je, že celý ten dlh bankového sektora, celé tie náklady tu existovali, keď sme prišli do vlády. To je zase nepopierateľný fakt. To nie je nič, s čím by bolo treba polemizovať, pretože to je tak. Čiže tento dlh tu bol a tento dlh tak či tak by bolo treba zaplatiť. To, v čom je pozitívum toho programu, je, že odkedy sme nastúpili do vlády, sa tento dlh nezvyšoval a prišlo riešenie. Prišlo reálne riešenie. Chcem povedať, že nie je pravdou, ako sa často tvrdí a ako je to aj tu uvádzané, že sme vyriešili banky, ale neriešime podnikový sektor. Riešenie finančného sektora je nevyhnutným predpokladom riešenia problémov v podnikoch a tie výsledky sa už dostavujú. Výsledky sa dostavujú napríklad v tom, že došlo k zásadnému pozitívnemu obratu v priemysle. Teda podnikového sektora, ktorého priemysel je najdôležitejší reprezentant. Kým v roku 1998 bol celkový zisk podnikov v priemysle 4 mld. korún, v roku 2000 to už bolo 32 mld. korún a v roku 2001 to ďalej rastie, za I. polrok 2001 zisk nefinančných organizácií vzrástol o 60 % oproti roku 2000. Zároveň v tom priemysle klesla zamestnanosť, to je pravda, tým odstránením prezamestnanosti, čo znamená enormný nárast produktivity práce a konkurencieschopnosti, čo je najlepším dôkazom reforiem a ozdravovania podnikového sektora. Štvrtý okruh príčin, ktoré sa uvádzajú v tomto stanovisku, je deficit verejných financií, keď sa uvádza, že deficity sú príliš vysoké. Na jednej strane chcem povedať, že pravdou je, že sa nepodarilo naplniť ambície, ktoré sme mali, ktoré sme si aj postavili, a že deficity boli vyššie, ako sme chceli pôvodne. Pravdou tiež je, že tie deficity sú nižšie, ako boli v rokoch 1997 a 1998, pretože zase porovnávať sa dá len podiel a korektné je porovnávať podiel deficitov na hrubom domácom produkte, nie absolútnu výšku. A v tomto zmysle sa deficity znížili, nie až tak, ako sme chceli a predpokladali, ale jednou z príčin je, že zároveň sme znížili daňové zaťaženie. Výrazne napríklad daň z príjmov právnických osôb zo 40 % na 25 %. Uvádza sa tu ďalej v stanovisku, v tom návrhu, ako dôvod nárast verejného dlhu. Aj na tomto príklade chcem ukázať, že ide o účelovú interpretáciu čísiel, pretože je pravdou, čo sa tu uvádza, že nárast je zhruba 190 mld. korún, ale zároveň treba povedať, že 120 z týchto 190 mld. korún tvoria dlhy, tvoria náklady reštrukturalizácie bánk. A to sú dlhy, ktoré existovali na konci roka 1998, len sa nevykazovali v zadlženosti verejného sektora, ale ony reálne existovali v tej ekonomike a museli byť zaplatené. Do roku 1998 sme ich nevykazovali, teraz ich vykazujeme, ale ony existovali. Existovali a boli vytvorené aj počas vašej vlády, ale aj predtým, časť ešte dokonca aj za komunistov. Takže ten skutočný nárast je 70 mld. korún a to je hodnota tých deficitov priebežných verejných financií, ktoré boli vyprodukované v tom období. A posledná oblasť, ku ktorej sa chcem vyjadriť, je piaty bod, ktorý je tu uvedený, a to je otázka obchodnej bilancie a deficitu bežného účtu. Naozaj treba povedať a myslím si, že v tom by sme sa mohli zhodnúť, že ten vývoj v roku 2001 nie je pozitívny, ani my ho nevnímame ako pozitívny, zároveň však treba povedať, že je zásadný rozdiel medzi deficitmi v rokoch 1996 až 1998 a v roku 2001. Ten prvý podstatný rozdiel je ten, že síce výška je porovnateľná v podieli na HDP, aj keď pri bežnom účte menšia, ale takmer celý tento deficit je krytý prílevom zahraničných investícií, kým v rokoch 1996 – 1998 bol krytý dlhmi, teda nárastom zahraničných úverov. Zároveň ďalší zásadný rozdiel je ten, že v rokoch 1996 až 1998 tento deficit nebol spojený s reálnou reštrukturalizáciou ekonomiky a podnikového sektora. Ja som uviedol ziskovosť priemyselných firiem v roku 1998. Mohol by som uviesť úrokové sadzby, ktoré boli v tom čase a ako sú teraz. Mohol by som uviesť mieru fungovania finančného sektora, mohol by som uviesť efektívnosť bankrotového systému a vôbec podnikateľského prostredia. Čiže dnes je to podnikateľské prostredie celkom určite iné, prílev investícií je iný, úrokové sadzby sú iné, fungovanie finančného sektora je iné, fungovanie bankrotového zákona je iné. Z tohto hľadiska sú dnes vytvorené základy na to, aby mohlo dôjsť k ozdravovaniu toho podnikového sektora. Doložil som to na číslach ziskovosti, že dochádza k vytváraniu podmienok a predpokladov na to, aby export mohol v budúcnosti rásť a aby sa riešil aj problém deficitu zahraničného obchodu. Dovoľte mi povedať, že trvám na tom, čo tu bolo spochybnené, že ak reformy budú pokračovať, dá sa predpokladať v budúcich rokoch zníženie deficitu bežného účtu bez znehodnotenia kurzu slovenskej koruny. Dá sa to a predpokladám, že sa to aj podarí aj preto, že medzi príčiny rastu v roku 2001 patria aj príčiny krátkodobé, napríklad spojené s tým, že Volkswagen znížil výrobu v súvislosti s nábehom nových modelov a že môžeme v budúcnosti očakávať zvýšenie exportu. Ďalším dôvodom je to, že došlo k dočasnému zníženiu odbytu na trhu s oceľou. Tieto problémy boli tiež prekonané. Ďalším dôvodom je ten, že tento deficit bolo spojený s vývojom cien plynu a ropy a bol spojený aj s vývojom kurzu dolára a eura, pretože väčšinu surovín nakupujeme v dolároch a predávame v euro, čo pri znehodnocovaní eura voči doláru znamená nárast hodnoty dovozu, ale pokles hodnoty vývozu. Všetky tieto skutočnosti by mali znamenať za predpokladu, to by som rád podčiarkol, integrácie Slovenska a pokračovania reforiem, že aj problém deficitu bežného účtu by mal byť zvládnuteľný a mal by byť riešiteľný. To však predpokladá, samozrejme, aj istú politickú stabilitu a pokračovanie v reformnej a integračnej politike vlády. Ďakujem pekne. (Potlesk.)