Kuffa, Štefan, poslanec NR SR (2013-10-22):
Ďakujem za slovo. Vážený pán podpredseda, vážený pán minister, vážený pán spravodajca, milé kolegyne, kolegovia, dovolím si niekoľko slov tuná vyjadriť aj vzhľadom na to, čo tu odznelo v tej rozprave o zákone o príspevku pri narodení dieťaťa a príspevku na viac súčasne narodených detí. Ja v úvode, reagujúc možno na niektoré tie faktické poznámky, tak tiež chcem povedať, že som opozičným poslancom. Už aj minulý týždeň, čo to tuná odznelo, myslím si, že mali by byť, mohli teda by sme byť aj mali by sme byť vzájomne k sebe takí korektní. Nemusíme sa tuná verbálne napádať. Ja už som to tak opakovane rozprával, ale tak neviem, možnože ešte koľkokrát to za tie zvyšné dva roky poviem? Lebo zdá sa, že to stále nejak tak neutícha. Chcem reagovať aj tuná na kolegu Kaníka, ktorý tu povedal tiež takú vetu, či chceme, aby rodili štrnásťročné deti dnes? Nejak tak to parafrázujem, tak približne. Podávame to ako nejakú celkom takú tú najhoršiu možnú verziu, ktorá by tuná bola. Áno, stáva sa to, že aj 14-ročné dievčatá dnes rodia. Dneska sa možno nad tým pohoršujeme, ale je to veľmi paradoxné a veľmi zaujímavé, že sa nepohoršujeme nad inými vecami, hej, ktoré tuná sú v tejto spoločnosti. Mňa oveľa viac vecí tuná mrzí. Nebudem ich tuná spomínať. Však ja už som ich tu spomínal. Vedel by som ich tuná menovať. Ale možnože toto není až takáto vec. Ja to nechcem teraz tak hovoriť, že je to správne, žeby 14-ročné dievčatá sa vydávali a možno aj rodili. Ale ja si pamätám generáciu našich starých rodičov a naše staré mamy boli v šestnástich bili vydaté. Vydaté, normálne boli vydaté. Aj naša stará mama mala 17 rokov, keď sa vydávala. Takže nejaké také extra pohoršenie... a aj dneska sa stretávame s tým, že tie 14-ročné matky sa tuná nájdu. Tuná není problém ani v tom biologickom dospievaní, lebo dneska dnešné deti biologicky sú dostatočne zrelé aj v tých štrnástich rokoch, ale to je veľakrát aj to navádzanie na tú predčasnú sexualitu. A tu si len, áno, že čo tá Národná rada tuná ponúka. Aj my poslanci Národnej rady, k čomu tu veľakrát napádame, k akým absurdnostiam. A potom sme pohoršení, že máme 14-ročné matky. No bodaj by nie. A to súvisí aj s tými zákonmi, ktoré aj dnes možno tuná dneska boli. A to možno aj tá opona, aj zákon o vysielaní a retransmisii. A možnože sa budeme smiať, že či tie programy sú alebo nie sú vhodné? Ale táto dnešná doba je presexualizovaná. Nehovorím, že sex je zlý. Nie je, ale má to byť v správnom čase na správnom mieste. Tak ako nemôžeme povedať, že jablko je zlé alebo dobré, jednoznačne. Ak je ešte nezrelé, je malé, tak je kyslé. Nemá tú chuť, ale potrebuje dozrieť. Rovnako je to aj s človekom. Takže ja toto až tak nepovažujem za takú tú najhoršiu vec, ktorá by tuná bola a nie je takou celkom bežnou. Stáva sa. Ale naša spoločnosť to jednoducho odmieta. Ale ďaleko horšie veci, si myslím, že táto istá spoločnosť sa správa tak paranoicky a ich akceptuje, dokonca ich aj podporujeme. Dokonca aj legislatívu tu predkladáme takúto. No a potom ďalšiu vetu, ktorá tu padla: „Je to obludné, čo táto Národná rada tuná vytvorila.“ No tak už niektoré tie veci, či sú obludné, alebo nie, no z času na čas sa tuná predkladajú tieto obludnosti, ale nemyslím si, že je to práve v súvislosti s týmto zákonom. Ja vnímam možno zase tak rozdielne a tak inak ako túto vec. Ale keď tých 829 eur patrí tým rodičom, či je to prvonarodené dieťa alebo tretie v poradí, alebo desiate v poradí, tak aký je medzitým rozdiel? Aký je medzitým rozdiel? Ak je tu možno niekto ten, ktorý by závidel tú chudobu niekomu inému alebo ten počet detí, tak skúste nabrať tú odvahu, kolegovia a kolegyne, ktorí tuná možno ste, a prijmite desať detí. Skúste ich prijať. Neposmievajte sa z toho. Ja som otcom ôsmich detí a není to jednoduché vychovávať ich. A čo, menejhodnotné je to dieťa, ktoré je siedme či ôsme, alebo piate v poradí, ako to, ktoré je v poradí to prvé? Takže ja to vnímam ako spravodlivú vec, či ten príspevok je na to prvé alebo na to posledné dieťa, ktoré v poradí je. Je to každého osobná vec, pre koľko detí sa rozhodne prijať. Ja nikomu nebudem ani dávať recept, ani mu hovoriť, že či máš mať jedno dieťa alebo žiadne dieťa, alebo 10 detí. To do toho tuná by sme, myslím si, že nemali vstupovať. A ak je ten štát sociálny a má sa tak správať a chce to podporiť, tie narodené deti. Však áno, viete, tu je to takto, že veľakrát však mali sme tuná tie zákony rôzne. Aj dneska sme mali o tom čipovaní – psy, mačky, fretky, hej. Ale nie psy, mačky a fretky sa budú o nás starať v dôchodku, ale naše deti. Naše deti. Tam by mal byť možno ten systém spravodlivejšie nastavený tak, ak ty si vychoval päť detí, sedem detí, no má to byť zohľadnené viac práve v tvojom dôchodkovom veku, či už otca, alebo matky. Lebo to sú tie deti, ktoré sa postarajú nielen o týchto rodičov, ale možno aj práve o tých, ktorí nemajú žiadne tie deti alebo teda majú len to jedno dieťa. Za oprávnené osoby na príspevok pri narodení dieťaťa sa navrhuje považovať len biologických rodičov dieťaťa. No ja s tým súhlasím. No koho by sme ešte za to mali považovať? Tehotenstvo a deväť mesiacov nosiť to dieťatko a porodiť ho, no není to jednoduchá vec. Nám mužom sa to možno aj ťažko chápe, však aj mne samotnému, nechcem to nejak takto komentovať. Ale je to správne, že to patrí, ponecháva sa tej biologickej matke alebo biologickým rodičom. Komu inému by sme to mali dávať? Ja sa s tým viem stotožniť. Naďalej sa prednosť nároku na príspevok pri narodení dieťaťa ponecháva matke dieťaťa, u ktorej sa dá jednoznačne určiť poradie pôrodu, z ktorého sa dieťa narodilo. A ešte si dovolím jednu takú poznámku, že teda to dieťa, či sa narodí v chudobnej alebo bohatej rodine. Žiadne dieťa si nevyberá to prostredie a nemá možnosť voľby, či sa narodím v chudobnej alebo bohatej rodine. Ale to dieťa, keď sa narodilo, ja mám možno, možno taký iný názor na to. Ak by už táto krajina bola celkom na tom zle, aby sme na to nemali, no tak dobre, no mohli by sme to možno tak diferencovať bohatú a chudobnú tú rodinu. Ale myslím si, že aj to dieťa v akejkoľvek rodine sa narodí, tak nemali by sme diskriminovať ani to dieťa, ani tých rodičov. A teraz, že jedným dáme a druhým nedáme. Tie deti sú pre nás a mali by pre tento štát byť rovnako cenné a vzácne. Z každého narodeného dieťaťa mali by sme sa tešiť. Ďakujem za pozornosť. Ja len tak krátko, na okraj toho. Ďakujem.