D. Jarjabek, poslanec: (2003-06-18):
Aj to je to, čo ovplyvňuje v tejto chvíli moje vystúpenie, v prvom rade z toho dôvodu, že návrh koncesionárskych poplatkov prichádza pre mňa akýmsi spôsobom nie celkom vhodne preto, lebo podľa môjho skromného názoru myslím si, že najskôr mali prísť návrhy zákonov o Slovenskej televízii a Slovenskom rozhlase a potom až následne v súvislosti s nimi mal prísť návrh zákona o koncesionárskych poplatkoch. Z akého dôvodu? No preto, lebo v rámci zákona o Slovenskej televízii a Slovenskom rozhlase je presne špecifikovaná verejná služba a je presne špecifikované financovanie Slovenskej televízie a Slovenského rozhlasu. Avšak čo sa stalo v poslednej dobe, v posledných dňoch, keď začala byť spochybňovaná iniciatíva ministerstva kultúry a nás všetkých, ktorí vlastne v tejto téme už roky pracujeme, samotným pánom ústredným riaditeľom Rybníčkom ohľadne prijatia nového návrhu zákona o Slovenskej televízii, toho zákona, o ktorom všetci hovoríme, toho zákona, o ktorom hovoril pán súčasný ústredný riaditeľ Slovenskej televízie aj predtým, ako sa stal riaditeľom? A vlastne tu vzniklo jedno vyjadrenie, ktorému, priznám sa, nerozumiem, kde pán ústredný riaditeľ hovorí o tom, že Slovenská televízia špeciálne môže mať tento starý zákon ešte veľmi dlho, ako keby jej nevadil. No je to kdesi v súvislosti s tými všetkými situáciami, ktoré sa udiali v poslednej dobe v Slovenskej televízii, čosi, na čo si musíme naozaj všetci dať pozor, lebo sú tu isté nevysvetliteľné veci potom. Sú tu nevyriešené otázniky pri reforme Slovenskej televízie. Pasívna Rada Slovenskej televízie, nazvem to takto slušne, hoci by možno bol vhodný pre Radu Slovenskej televízie na rozdiel od Rady Slovenského rozhlasu aj iný výraz, teda pasívna Rada Slovenskej televízie sa len pozerá na to, čo sa v Slovenskej televízii deje v rámci reformy. Zatiaľ v Slovenskej televízii to nie je reforma o Slovenskej televízii, ale je to reforma o budove Slovenskej televízie, je to reforma, kde vlastne nevieme, aká bude nová typová vysielacia štruktúra, aká bude nová organizačná štruktúra v rámci Slovenskej televízie. A nepoznáme ani programové ciele. A keďže nevieme, aký bude nový zákon, nevieme, akým spôsobom bude definovaná v rámci tohto nového zákona verejná služba. A v rámci tejto situácie my podpisujeme Slovenskej televízii vlastne ďalší bianko šek, bianko šek preto, lebo nevieme, čo sa v priebehu pol roka stane, na čo budú použité peniaze, zvýšené peniaze koncesionárov. Veľmi zaujímavé je aj v tejto chvíli uznesenie vlády, ktoré dalo Slovenskej televízii 250 mil. korún na tzv. odstupné pre prepustených zamestnancov Slovenskej televízie. No pokiaľ sa zákon nezmení a prijmeme v tejto chvíli nový koncesionársky poplatok, Slovenská televízia bude skutočne, tak ako to povedal pán riaditeľ, v pluse. Lenže z hľadiska starého zákona a pán riaditeľ nový zákon proklamoval, že nechce, bude musieť tieto ušetrené peniaze vrátiť ministerstvu financií. Nie je to teda nejaká pôžička, tých 250 mil. korún, ktorú vlastne pán ústredný riaditeľ vráti v tom nasledujúcom období vláde? Ja sa pýtam. To sú domnienky a hovorím to len kvôli tomu, lebo bol spochybnený nový zákon o Slovenskej televízii. Viete, je tu naozaj množstvo otáznikov otvorených, my stále hovoríme o Slovenskej televízii aj v súvislosti so Slovenským rozhlasom. Pri Slovenskom rozhlase my presne vieme na základe ekonomických analýz, ktoré predložila ekonomická riaditeľka, resp. ktoré predložil ústredný riaditeľ, čo Slovenský rozhlas v rámci verejnej služby urobí za 30-korunový koncesionársky poplatok, 40-korunový koncesionársky poplatok a 50-korunový koncesionársky poplatok. Preto hovorím o 50-korunovom koncesionárskom poplatku pre Slovenský rozhlas a preto aj vznikol tento návrh, lebo v rámci tohto koncesionárskeho poplatku bude rozhlas zrazu v nule. Jednoducho nožnice nebudú existovať. Preto sme privítali túto iniciatívu a mal by byť na mnohé roky vlastne vyriešený problém Slovenského rozhlasu, keď už aj v tomto prípade vieme predpokladať, aké penzum verejnej služby Slovenský rozhlas za koncesionársky poplatok bude občanovi ponúkať, z toho dôvodu, lebo toto všetko nám ústredný riaditeľ Slovenského rozhlasu takto na papieri odovzdal na rozdiel od ústredného riaditeľa Slovenskej televízie, kde žiadne ekonomické analýzy tohto druhu nemáme. Tým však nechcem vôbec spochybňovať, že Slovenská televízia nepotrebuje zvýšený koncesionársky poplatok. Avšak znova sa pýtam, prečo je tento druh koncesionárskeho poplatku, prečo je určité celé číslo, prečo nehovoríme o určitom inflačnom koeficiente, ktorým by sme túto problematiku vyriešili na mnoho rokov dopredu. Totižto nech schválime akýkoľvek koncesionársky poplatok, o dva, o tri roky sme znovu v tej istej situácii, že budeme musieť takýmto spôsobom riešiť problémy Slovenskej televízie. Chcel by som ešte jednu vec povedať, že vlastne treba sa veľmi vážne zamyslieť nad tým, či vôbec koncesionársky poplatok má v danej situácii opodstatnenie, či problém financovania Slovenskej televízie netreba riešiť úplne iným spôsobom. Napadá nás, čo sa týmto problémom zaoberáme a budeme túto tému ďalej rozpracovávať, že by napr. Slovenská televízia mohla byť platená istou čiastkou s kilowatthodiny, ktorú platí každý občan. Tým pádom by sa mnoho problémov vyriešilo na jednej strane preto, lebo nevznikol by problém dôchodcov, nevznikol by problém nového koncesionárskeho poplatku a hlavne nevznikol by politický problém, ktorý vždy je veľmi prítomný pri prerokovávaní takejto vážnej otázky. Ústredný riaditeľ Slovenskej televízie nás polroka v pravidelných intervaloch ubezpečuje, že Slovenská televízia bude hospodáriť lepšie, modernejšie a efektívnejšie a že sa podstatne zvýšia jej príjmy z reklamy a podnikateľských aktivít. Faktom však je, že zatiaľ vidíme 3 výsledky, zastavenie tvorby nových programov, prepustenie vyše 1 000 zamestnancov a záujem o zvýšenie koncesionárskych poplatkov. Musíme sa opäť pýtať, či bude Slovenská televízia podnikať s koncesionárskymi poplatkami, ak to je to jediné, o čo sa dnes aj vedenie interesuje, či máme zaťažiť platením, a to je veľmi vážna vec, aj dôchodcov, aby Slovenská televízia uvádzala prehľad svojich archívnych fondov a inkasovala za to viac a viac peňazí. Kolega Galbavý pri istej príležitosti navrhoval, aby sa aj v rozhlase vydali cestou Rybníčka a začali sa na verejnoprávnu inštitúciu dívať ako na podnikateľský subjekt. Ak však navrhneme, aby aj naši občania sa začali na STV dívať ako na tovar, ktorý si kúpia iba v prípade, že za svoje peniaze dostanú primeranú protihodnotu, potom sa mi zdá, že predkladateľ návrhu na zvýšenie koncesionárskeho poplatku pripravil v prípade Slovenskej televízie mimoriadne nevýhodnú zmluvu pre občana: starý program, menšiu kapacitu. A za čo teda platiť viac? Skúsme, vážené kolegyne a kolegovia, takýto „kšeftík“ navrhnúť niektorému zo svojich známych a myslím si, že vieme, čo nám odpovie.