B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-04-03):
L. Ambróš, poslanec: Ďakujem pekne. Vážené pani poslankyne, páni poslanci, podpredseda vlády, Národná stratégia trvalo udržateľného rozvoja Slovenskej republiky patrí medzi tie dokumenty, ktoré nie sú úzko špecificky zamerané len na samostatnú problematiku ochrany životného prostredia, ale patrí medzi strategické dokumenty, ktoré vyžadujú vyššiu pozornosť zo strany nielen vlády, nielen poslancov, ale celej spoločnosti. Moji predrečníci, či už pán podpredseda vlády, ktorý spomenul genézu prípravy tohto dokumentu, ktorá hovorí o tom, že sa na príprave tohto dokumentu zúčastnila veľmi široká škála odborníkov, či už zo zástupcov vlády, ministerstiev, odborných organizácií, ale chcel by som ako prvé pripomenúť to, že táto Národná stratégia významne prispela k tomu, aby boli zatiahnuté do spracovania problematiky v oblasti životného prostredia aj mimovládne organizácie, neziskové organizácie, ktoré mimoriadne pomohli vlastne v tom zmysle, že neboli preťažené kapacity ministerstiev a že dokázali za ďaleko nižšie náklady pripraviť dobrý podkladový materiál, ktorý máme dnes predložený do Národnej rady. Tento materiál, ktorý tu je, je de facto už vlastne len „výcucom“ toho komplexného materiálu. To znamená, že ide už len, by som povedal, o tie najdôležitejšie závery, ktoré boli získané a ktoré boli predložené po schválení vládou Slovenskej republiky. Čiže ako za prvý klad, ktorý by som dal k tejto Národnej stratégii, je to otázka, že tento dokument pri svojom vypracovaní mal vlastne veľmi dôležitú úlohu v zaangažovaní aj mimovládnych organizácií do jeho spracovania a bol to taký dokument, ktorý, by som povedal, aj keď nevznikal úplne v nekonfrontačnom prostredí, dokázal zosúladiť záujmy dosť konfrontačných pozícií, môžem spomenúť záujmy ochrany prírody a záujmy agrosektoru. Pán poslanec Delinga spomenul, že tam sú isté veci, ktoré treba doplniť aj do uznesenia. Má na to ako poslanec právo a ja to v podstate predložím ako návrh na doplnenie uznesenia k tejto Národnej stratégii. Myslím si, že nie je to v rozpore s celým zámerom, ktorý Národná stratégia predkladá. To, čo spomenul pán poslanec Hofbauer, spomenul tri také základné body, ktoré vlastne dnes hýbu svetom. Je to otázka boja o energetické zdroje, je to otázka boja o potravinové zdroje, zásoby pitnej vody a je to otázka problematiky odpadov, ktorá veľmi významne zasahuje do úspešnosti napredovania v zmysle trvalo udržateľného rozvoja v ktorejkoľvek spoločnosti. Spomínal to skôr z takého globálneho pohľadu a musíme povedať, že aj celá príprava tohto dokumentu bola vlastne pod vplyvom tých udalostí, ktoré prebiehajú vo svete. To znamená, že treba spomenúť konferenciu v Riu v roku 1992, ktorá bola významným momentom, kde sa vlastne prvýkrát v dejinách, stretli významní predstavitelia z celého sveta a venovali sa vyslovene otázkam životného prostredia a problematike, ktorá zaujíma všetkých ľudí. Prečo to hovorím? Hovorím to preto, lebo tento dokument prichádza v čase, keď isté analýzy celosvetového vývoja hovoria o tom, že ľudský rozvoj, respektíve rozvoj ľudskej spoločnosti, je determinovaný, že je limitovaný tým, ako dokáže zastaviť určité procesy degradačné, ktoré prebiehajú. Ja by som spomenul len niektoré, ktoré sú veľmi ľahko sledovateľné a ktoré majú zásadný vplyv na zmenu klímy, na zmenu života na Zemi. Prvý je problém vzniku takzvanej ozónovej diery. To znamená narušenie ochranného ozónového krytu nad planétou, ktorý si zatiaľ mnohí u nás tak nevšímajú, pretože u nás to nie je až také pálčivé, ale všimli si to už farmári v Austrálii, kde dochádzalo k tomu, že ich stáda oviec oslepli v dôsledku toho, že neboli chránené proti slnečnému žiareniu a malo to samozrejme ďalekosiahly vplyv aj na ich hospodárenie. Druhý taký vplyv, ktorý by som chcel spomenúť, taký globálny vplyv, je to otázka výrubu dažďových pralesov. Tiež to nie je niečo, čo by sa nás priamo, konkrétne týkalo, ale tu si treba uvedomiť, že z globálneho hľadiska dažďové pralesy majú obrovský význam z hľadiska klimatickej stability, z hľadiska rozdeľovania zrážok, pretože tým, že klesá výmera dažďových pralesov, stúpa počet zrážok, ktoré vznikajú nad oceánmi a tieto zrážky nad oceánmi, tak rýchlo, ako sa vyparia, tak rýchlo dokážu aj spadnúť. A práve v krajinách, ktoré sú prímorské, veľmi silne pociťujú vplyv týchto nerovnomerných zrážok v tom zmysle, že na jednej strane je v istom okamihu príliš veľa zrážok, vznikajú uragány, vznikajú tornáda, ktoré spôsobujú veľké materiálne škody a straty na ľudských životoch a na druhej strane vznikajú dlhé obdobia sucha, kedy nespadnú žiadne zrážky a dochádza k poškodzovaniu úrody a degradácii pôdneho krytu. Ja to spomínam preto, lebo nie je to nič nové v ľudských dejinách. Kto sa troška venuje histórii a je chyba, že tu nie je pán poslanec Cuper, lebo ten sa zaujíma o históriu, tak by mohol vedieť, že vlastne aj púšť Sahara vznikla z veľkej časti nepremyslenou ľudskou činnosťou. Rudimenty takéhoto ľudského správania môžeme zachytiť ešte na ostrove Madagaskar, kde dodnes pôvodné obyvateľstvo rozširuje svoju pôdu takým spôsobom, že vypaľuje lesy a následne po požiari vzniknutú uvoľnenú pôdu osieva, respektíve spása svojimi stádami, ale odkrytá pôda im neslúži príliš dlho, pretože vplyvom dažďových zrážok dochádza k odplavovaniu tejto pôdy a dochádza k tomu, že je nevyhnuté vypáliť ďalšiu časť lesa. Niečo podobné sme zažili na Slovensku dávno, zhruba 5 000 rokov pred Kristom, keď prebehla prvá kolonizácia tohto územia. A odvtedy sme sa dokázali poučiť, to znamená, že som presvedčený o tom, že by sme sa k niečomu podobnému nevrátili, ale nerobíme to dodnes? Keď som čítal v novinách, že len v tomto roku zomrelo pri vypaľovaní trávy na Slovensku 17 ľudí. Zo zákona to máme zakázané a napriek tomu ľudia takýmto spôsobom nielen degradujú prírodu, ale aj ohrozujú svoje životy. Čiže táto otázka výrubu dažďových pralesov, aj keď priamo nie, nepriamo sa nás týka v tom zmysle, že dochádza k nerovnomernejšiemu rozdeľovaniu zrážok medzi severnou a južnou pologuľou a ku vzniku extrémov počasia, ktoré veľmi negatívne vplývajú na poľnohospodársku činnosť, lesnícku činnosť, ale dá sa povedať, aj na také sektory, ktoré nemajú priamy mandát, to znamená je to aj otázka poisťovníctva. Kto sleduje tieto veci, tak hlavne v predchádzajúcich rokoch mali veľké problémy americké poisťovne, ktoré nedokázali po veľmi rýchlo opakujúcich sa tornádach plniť poistné udalosti, ktoré vznikali veľmi rýchlo za sebou, čiže dochádzalo k väčšiemu vyplácaniu tých prostriedkov ako k ich akumulácii. Niečo podobné samozrejme môžeme sledovať aj keď v menšej miere aj u nás na Slovensku. Opakovanie tých malých lokálnych povodní, ktoré boli v predchádzajúcich rokoch na Slovensku, sa dá predpokladať aj v budúcnosti. A my sme mali aj v rámci návrhu stratégie trvalo udržateľného života robiť také opatrenia v jednotlivých sektoroch, aby sme dokázali predchádzať škodám a minimalizovať škody, ktoré môžu vznikať či už z hľadiska živelných pohrôm alebo aj našej nepremyslenej činnosti. Ďalšia vážna oblasť, ktorú spomenul aj pán poslanec Hofbauer a ktorú by som tiež chcel spomenúť, je to otázka odpadov. My sme v poslednom období prijali nový zákon o odpadoch, ktorý mal vniesť určitý poriadok do týchto vecí, a presne stanovil, kto je za čo zodpovedný, od občana cez mestá, obce, štátnu správu až po vládu. Už pri samotnej realizácii sme sa samozrejme stretli s istými odmietavými reakciami hlavne zo strany občanov, ktorí zistili, že podľa platného zákona sa jednoducho nemôžu vyhnúť zodpovednosti, aby sa spolupodieľali na nakladaní s odpadom v tom zmysle, že každé takého nakladanie s odpadom si vyžaduje aj finančné náležitosti a že je potrebné, aby sme vynaložili viacej finančných prostriedkov ako doposiaľ, ak nechceme, aby sa Slovensko stalo krajinou, ktorá bude známa najväčším množstvom nekontrolovateľných skládok odpadu. Len pre zaujímavosť chcem povedať, že k dnešnému dňu by sme mali mať asi 6 000 takýchto skládok po Slovensku a na likvidáciu týchto 6 000 skládok bude potrebné vynaložiť veľmi vysoké finančné prostriedky. Na čo by som chcel ešte poukázať pri prerokúvaní tohto dokumentu, je otázka vzájomnej previazanosti v jednotlivých rezortoch. Náš výbor, ale aj ďalšie výbory ako výbor pre zdravotníctvo v podstate navrhujú, aby všetky rezorty vykonávali pravidelný odpočet svojej činnosti v súvislosti so schválenou stratégiou, to znamená, aby stratégia nebola len dokumentom, ktorý schválila vláda, prijal parlament, aby sme si urobili fajku, že sme splnili jednu z častí programového vyhlásenia tejto vlády, ale aby to bol živý dokument, ktorý by usmerňoval hospodárenie v tejto krajine a život v tejto krajine tým smerom, aby sme zachovali serióznu perspektívu aj pre nasledovné generácie. Hovorím to preto, lebo chcem pripomenúť, že nie všetky kroky, ktoré boli schválené v tomto parlamente, sú v súlade s Národnou stratégiou trvalo udržateľného rozvoja. Naposledy sme schválili na návrh výboru pre hospodárstvo, tam mi kolega kýva zrušenie zákazu výroby PVC. Ja to chápem ako nie príliš rozumný krok už aj z toho pohľadu, že šancu prijať takýto zákaz sme mali v tomto období, pokiaľ nevstúpime do Európskej únie. Potom, keď vstúpime do Európskej únie, budeme musieť čakať, pokým bude takýto zákaz prijatý v rámci Európskej únie. A ja mám obavy z toho, že takéto živelné rozhodnutie prinesie to, že sa s takým nebezpečným odpadom ako polyvinylchlorid bude u nás nakladať tak, že to bude ohrozovať nielen zdravie ľudí, ale bude to ohrozovať aj životné prostredie. To je jedna vec. V ďalšej oblasti, ku ktorej by som sa chcel vrátiť, a súvisí vlastne aj s tým, čo spomenul vo svojom vystúpení pán poslanec Delinga, je to otázka pozície pôdohospodárstva a jeho zložiek, to znamená vodohospodárstva, poľnohospodárstva a lesného hospodárstva. Mám dojem, že tieto tri zložky, vzhľadom na potenciál, ktorý v nich Slovensko má, budú zohrávať v budúcnosti veľmi významnú úlohu v zachovaní trvalo udržateľného rozvoja. A bolo by veľmi dobré, keby sme čím skôr prijali také opatrenia, ktoré by umožnili, aby smer tie možnosti, ktoré nám tieto tri zložky pôdohospodárstva dávajú, dokázali racionálne využívať ako doposiaľ. Je to otázka zabezpečenia potravinovej sebestačnosti, kde si myslím, že Slovensko má na to, aby dokázalo vyprodukovať také množstvo potravín, ktoré je schopné pokryť nielen dopyt u nás na Slovensku, ale zároveň sme schopní časť týchto potravín aj vyviesť. A to dokážeme aj v tom prípade, keď by sme, a do budúcnosti to považujeme ako zelení za strategický záujem, znížili používanie chémie a priemyselných hnojív v poľnohospodárstve z toho pohľadu, že na rozdiel od predchádzajúceho spoločenského zriadenia nemali by sme ísť cestou intenzifikácie a rýchleho vyčerpania pôdneho potenciálu, ktorý na Slovensku máme, ale mali by sme ísť tým spôsobom, ktorý by hovoril o tom, že ten jediný obnoviteľný zdroj, ktorý máme a ktorým pôda je, dokážeme zachovať v primeranom produkčnom stave aj pre budúce generácie. Hovorím to preto, lebo sú krajiny a oblasti, ktoré boli známe v predchádzajúcom období veľmi vyspelým poľnohospodárstvom a ktoré v súčasnosti majú veľmi veľké problémy so zabezpečením minimálnych zásob potravín pre svoje obyvateľstvo. Čo sa týka využitia pôdohospodárstva na energetické účely, myslím si, že tu pôdohospodárstvo, a to všetky jeho tri zložky, hrá nezastupiteľnú úlohu. Hovorím to aj preto, lebo z hľadiska vodohospodárskeho, a to mi môže potvrdiť aj pán poslanec Binder, naše vodné zdroje nedokážeme využívať momentálne viac ako na tých zhruba 60 % kapacity, ktoré naše vodné energetické zdroje majú. Podobná situácia je v otázke využívania biomasy, že skôr sa orientujeme na využívanie dovozového plynu respektíve ropy a nevyužívame tie možnosti, ktoré nám dáva náš potenciál. O tom svedčí to, že napríklad do dnešného dňa na Slovensku funguje, myslím, len 6 alebo 7 výrobní bionafty, ktoré dokážu spracovať metylester repkového oleja na energetický produkt. Podobne je to s naším lesníctvom. V lesoch nám vyrastú milióny kubíkov drevnej hmoty a tento potenciál nedokážeme účelne využiť takým spôsobom, ktorý by znížil našu závislosť na dovoze finálnych výrobkov. Sme svedkami toho, že u nás sa predávajú fínske spálne, maďarské kuchyne a my vyvážame guľatinu respektíve vlákninu a treba pripomenúť, že do Maďarska vyvážame guľatinu a z Maďarska dovážame hotové výrobky. Môžete sa pozrieť do obchodov. A pritom treba povedať, že 365 kubíkov dreva predstavuje pre nás jedno pracovné miesto v drevárskom priemysle. To znamená, keby sme dokázali viac finalizovať drevnú hmotu u nás, tak dokážeme aj znížiť tú vysokú nezamestnanosť, ktorú máme hlavne v našich vidieckych regiónoch. Nedokážeme doposiaľ účelne nakladať ani s odpadom z drevnej výroby. Je veľmi málo prípadov, ktoré hovoria o tom, že sa spracúva odpad z drevnej výroby. Naposledy, myslím si, bol jeden projekt v Žilinskom kraji, kde sa piliny spracúvajú na peletky na kúrenie, na vykurovanie škôl a podobný projekt je spracovaný v Levickom okrese, kde by sa mal doposiaľ zaznávaný agát biely využívať ako energetická surovina pri vykurovaní mesta Levíc. Pre krátkosť času nebudem spomínať ďalšie prípady, ale je ich veľmi veľa. Preto by som vás chcel požiadať, aby ste pri zvažovaní o tom, či prijať, respektíve neprijať tento návrh Národnej stratégie trvalo udržateľného rozvoja Slovenskej republiky, hlasovali za s tým, že tento dokument nepovažujeme za uzavretý. Je to otvorený materiál, s ktorým bude treba aj v budúcnosti pracovať a s ktorým by sme sa mali stretávať aj podľa tých návrhov na uznesenie na pôde parlamentu minimálne raz do roka, kde by sme mali hodnotiť, ako sa tie návrhy, ktoré v predloženej stratégii sú, dostávajú do života. Ďakujem pekne. (Potlesk.)