R. Rafaj, poslanec: (2008-12-02):
Myslím, že by sme sa mohli vrátiť, skôr ako povieme si niečo o odborných hľadiskách, k niečomu o politike, pretože tento problém je spolitizovaný. Spolitizovaný je v tom, že už v marci združenia maďarskej menšiny zvažovali, že budú na protest proti vládnemu návrhu školského zákona, vtedy sme hovorili ešte o tej veľkej novele z dielne ministerstva školstva, zvolávať zhromaždenia alebo vyzývať priamo na bojkot a občiansku nespokojnosť alebo občianske nepokoje. V septembri sme sa dozvedeli, že existuje akási koordinačná rada a táto koordinačná rada je tvorená z predstaviteľov Maďarského kultúrneho a spoločenského zväzu na Slovensku (Csemadok), ktorý je rozpočtovou organizáciou, Združenia maďarských rodičov v Slovenskej republike, Združenia maďarských pedagógov v Slovenskej republike. To by bolo všetko v poriadku, pokiaľ by členom združenia nebola aj Strana maďarskej koalície. Týmto sa koordinačná rada v prepojenosti na SMK dostáva na rovinu, ktorá je politicky neprípustná, pretože rešpektuje sa základný úzus, že politika na školy nepatrí. Bol som veľmi sklamaný aj z postoja Združenia učiteľov dejepisu, kde Attila Simon povedal, že nebolo by správne, keby po maďarských zemepisných názvoch pri každom výskyte v texte boli uvedené aj slovenské názvy. Je to predseda tohto Združenia učiteľov dejepisu maďarskej národnosti. Ďalej uviedol, že „naďalej trváme na používaní maďarských názov,“ čiže len maďarských názvov. Toto je predstava Združenia učiteľov dejepisu a ďalších odborných alebo profesijných združení maďarských pedagógov. Čiže naďalej trvajú na používaní len maďarských názvov. A navrhujú, aby slovenské názvy boli maximálne uvedené na konci učebnice. Ďalej tvrdia, že by bolo chybou prijať a uzákoniť  návrh, ktorý by bol nepriaznivý pre SMK. To tvrdia učitelia dejepisu. Čiže o čom rokujeme, kolegovia? Rokujeme o vašom návrhu, či je alebo nie je prijateľný, alebo rokujeme o nejakej úprave, ktorá sa bude používať na školách s vyučovacím jazykom nielen maďarských, ale aj ostatných menšín, to by som chcel zdôrazniť. Ja nemôžem súhlasiť s takýmto tvrdením, ktoré je tu uvedené, konkrétne v denníku Új Szó 10. novembra na strane 1, že údajne ide o krok späť, ktorý ak by maďarstvo prijalo, tak v budúcnosti už nemôže mať morálne právo, aby žiadali jeho zmenu. Tvrdia, že ak nám niečo odoberú, to ešte môžeme získať späť, ale ak to ponúkneme my, to je obrovská chyba. Takže to tvrdí Attila Simon. Takže teraz rozumiem, prečo kolegovia z SMK dali návrh len v maďarskom jazyku. Je to tu jasne povedané. A doplnil ho predseda Zväzu maďarských pedagógov László Pék, ktorý povedal: „Kompromis veľakrát nie je dobrým riešením.“ Takže vy odmietate kompromis. Vy ste sa dokonca na tej koordinačnej rade ani nedokázali zhodnúť. Buď vy diktujete učiteľom, alebo učitelia diktujú vám. Čiže toto je neprípustné politikum, ktoré jednoznačne diskvalifikuje aj tento protiústavný návrh. Ďalším zvláštnym politikom je táto príloha, ktorá bola distribuovaná na južnom Slovensku ako príloha Vasárnap. Je to z októbra 2008. Obsahuje tu transkripcie alebo ekvivalenty všetkých slovenských miest a obcí do maďarského jazyka. Nebudem tu polemizovať o tom, či vôbec existoval nejaký maďarský ekvivalent niekde na hornej Orave, na Kysuciach alebo v iných regiónoch Slovenska. Mňa by len zaujímalo, kto a na základe čoho premenoval Partizánske, ktoré založil Baťa ako Baťovany, a to až po roku 1918, na Simony. Toto je príklad, akým postupuje, povedzme, maďarská iredenta, nechcem nikoho obviniť ani uraziť. Čiže premenovávajú sa tu mestá, ktoré boli založené v Česko-Slovensku, kde ani nechyrovali o nejakom príslušníkovi maďarskej menšiny, a to takýmto spôsobom okrem toho, že na konci 19. storočia počas 15 rokov, a tento proces vyvrcholil v roku 1913, boli  premenované všetky názvy v bývalom Uhorsku na jeden jediný názov, žiadny ekvivalent, žiadna dvojjazyčnosť, nemecky, slovensky, chorvátsky, nič, jeden jediný. A ak sa hovorí o návrate tzv. historizujúcich názvov alebo vžitých názvov, tak sa legitímne pýtame, a to už je praktická otázka: O ktoré názvy ide, tej komisie, ktorá to premenovávala a určila, že toto bude jediný názov? Máme tu revitalizovať názvy pochádzajúce z tvrdej asimilácie a revitalizovať alebo oživovať vo vedomí dnešných občanov Slovenskej republiky akési reminiscencie na minulosť, ktorá je za nami? Ja nikomu neberiem jeho identitu. Som za identitu, ako dobrý národniar som za identitu každého človeka. Ale rozhodne budem proti identite veľkého Maďarska budovaného cez učebnice v suverénnej Slovenskej republike. Pozrime sa na túto problematiku aj z ďalšieho aspektu. Názvy miest a obcí schvaľuje vláda, názvy časti miest schvaľuje ministerstvo vnútra. Tieto sú, prirodzene, vytvárané v rámci medzinárodných štandardov. Čiže toto sú názvy, ktoré ako jediné sú originálne a ktoré sú platné. Všetky ostatné by sme mohli nazvať ako neoficiálne, pretože ich nikto nelegitimizoval a, nechcem povedať, neodkontroloval. Slovenské názvy priamo určuje aj zákon o štátnom jazyku a zákon o geodézii a kartografii. Zákon o štátnom jazyku a zákon o geodézii jednoznačne hovoria, že všetky oficiálne názvy, poprosil by som, ide o oficiálne názvy, musia byť uvádzané v štátnom jazyku. A to platí pre všetky publikácie, ktoré sú vytlačené aj v rámci verejnej správy. Verejnou správou je aj ministerstvo školstva a odbornými publikáciami sú aj učebnice. Presne to hovorí aj dôvodová správa k výkladu zákona o geodézii a kartografii, ktorú si niektorí, bohužiaľ, ale preštudovali, je tam explicitne uvedené, áno, ide aj o učebnice. A o učebniciach dnes predovšetkým rokujeme. Čiže riešime štandardizované geografické názvy, ktoré sú záväzné v učebniciach ako odborných publikáciách, pokiaľ obsahujú kartografické údaje. Pred chvíľkou som si pozrel dva typy učebníc, tie staré, len s maďarskými názvami, a tie nové. A v texte čítam... (Hlasy z pléna.) Skonfrontujeme sa neskôr, nech sa páči.