P. Paška, predseda NR SR: (2009-02-03):
Pôvodne som chcel začať úplne ináč, ale aj dnešné grémium a spôsob, akým si parlamentná opozícia opäť začala otvárať otvorené dvere do politického priestoru, ma núti, aby som napriek naozaj najzávažnejšej problematike, ktorou bezpochyby hospodárska kríza je, tak trošku hovoril aj o inej dôveryhodnosti. Opäť sme svedkami čohosi, čo sledujeme už viac ako dva a pol roka. Opäť sme svedkami toho, že paradoxne čím viac sa vraví a čím viac sa to zdá racionálne a pragmatické, tým je to viac politické a účelové a cieľ je jediný – čím horšie, tým lepšie a ukázať, ako to niekto nevie a ako to niekto vie. A ja som dva a pol roka takýto spôsob myslenia odmietal, a preto som sa rozhodol aj dnes vystúpiť a odmietnuť to aj dnes. A aj preto budem hovoriť o dôveryhodnosti. Nuž len aby ste vedeli, čo opäť zaznelo. Po dva a pol roku toho, ako aj na pôde Národnej rady sme svedkami programovej vágnosti, prázdnoty, dnes zrazu sú tí, ktorí sa priamo aj osobne a v exekutívnych funkciách podieľali na dopadoch, ktoré dnes musíme riešiť, tí, ktorí chcú prichádzať... (Reakcie z pléna.) Tí, ktorí chcú prichádzať s riešeniami, ale nie s riešeniami, ktoré majú konkrétny, reálny dopad, ale s riešeniami, ktoré majú výrazne politický kontext. (Potlesk.) Dám jeden príklad. Dnes sme na poslaneckom grémiu hovorili o tom, aby Národná rada, pretože vraj je to účelné a vraj sa tak deje všade, hovorila o tom, ako riešiť dopady hospodárskej krízy, ako riešiť dopady plynárenskej krízy, ako diverzifikovať energetické zdroje Slovenska a, čuduj sa svete, tento návrh takzvane realistický a pragmatický nezaznel na grémiu, on zaznel už včera a všetky médiá vďačne začali šíriť takzvane apolitický prístup, ktorý mal nasledujúce kontúry: „Však len s nami nediskutujte, však vtedy budete s nami diskutovať, keď budú tisíce ľudí na ulici, lebo keď s nami nebudete diskutovať, tak sa to nedá.“ Toto je vraj ten objektívny, racionálny, nie politický, racionálny prístup k riešeniu dopadov hospodárskej krízy. A keď sme povedali, ale veď fajn, však máte program a ten program obsahuje nie reči, ale konkrétne riešenia vlády, ktorá dostala od ľudí mieru zodpovednosti, a konkrétne riešenia, ktoré sú výsledkom širokého konsenzu a dohody zamestnávateľov, sociálnych partnerov, finančných inštitúcií, priemyselníkov, proste všetkých tých, ktorí majú čo do toho povedať, tak títo ľudia povedia: „Nie, nie, nie, nie, nie.“ (Potlesk.) „My chceme diskusiu, my musíme predstaviť svoje názory.“ Nuž ale tieto názory sa ukázali ako neefektívne, pretože tí istí ľudia, ktorí roky mali zodpovednosť a exekutívu v ruke, robili niečo úplne iné – a je to o dôveryhodnosti. A znovu upozorňujem, že sa to bude vinúť ako niť celým mojím vystúpením. Viete, Slovensko počas svojich dejín zažilo mnoho experimentov, veľmi mnoho experimentov, ani neviem, či si to taký malý národ zaslúži, a dnes dopadajú na nás alebo dobiehajú nás niektoré dôsledky a následky určitých experimentov. Predchádzajúce dve vlády, ale najmä tá ostatná počas štyroch rokov takýto experiment realizovala. Treba objektívne povedať, že vychádzal z kontextu, ktorý dnes trápi celý svet, a že bol prejavom toho, čomu sa hovorí globalizácia, a že bol teoreticky a hodnotovo postavený na neoliberalizme a na predstave slobody a rastu a trhu, ktorý svojimi mechanizmami zabezpečí prosperitu a sociálny blahobyt pre každého. Dnes aj na plecia ľudí na Slovensku dopadajú tvrdé následky týchto nielen teoretických, ale aj praktických omylov. (Ruch v sále.) Čo je ale horšie, dámy a páni, na tento experiment existovala aspoň aká-taká miera legitimity. Tí ľudia dostali vo voľbách mandát od ľudí a realizovali čosi, o čom si mysleli, že to je ten zázrak, ktorý tejto krajine pomôže. Čo je ale najhoršie, čo je najhoršie, dnes nás, dámy a páni, dobiehajú aj následky iného experimentu. Experimentu, s ktorým sa pravdepodobne tak ľahko nevysporiadame. Experimentu, ktorý demokratický svet až tak veľmi nepozná. Pretože aj v inštitúciách, ako sú parlamenty, má proti tomu dôsledne postavené hranice a bariéry. A tým experimentom bývalej vlády a jej predstaviteľov, ktorí aj dnes sedia v tejto Národnej rade, bol zvláštny spôsob výkonu moci. A ten zvláštny spôsob výkonu moci, ako to už v parlamentných demokraciách je nevyhnutné, bol postavený na kupovaní a korumpovaní členov národného parlamentu. A rovnako... (Potlesk.) A rovnako, ako sa musíme vysporiadať s následkami hospodárskej krízy, dámy a páni z opozície, a mrzí ma to, že to poviem tak otvorene, budeme sa musieť vysporiadať aj s následkami tohto experimentu a tejto krízy. A to mám obavy, že bude asi bolestnejšie ako vysporiadanie sa s dopadmi hospodárskej krízy, do ktorej dnes hovorí každý a do riešení ktorých je prizvaný každý, kto tomu rozumie, kto chce a kto pozitívne prispieva k tomu, aby Slovensko napredovalo ďalej a neznášalo čo najviac negatívnych dopadov. Viete, pred niekoľkými dňami, a opäť je to o dôveryhodnosti, aby sme nezabudli, pamätajme si tento termín, dámy a páni, pred niekoľkými dňami zrazu pán poslanec Lipšic teatrálne priznal, že počas bývalej vlády došlo ku korupcii poslancov. Ja zhodou okolností som tu sedel počas toho minulého volebného obdobia v opozícii a čosi človek videl, čosi človek tušil, ale jednoducho, ako to v opozícii býva, musel to brať aj na vedomie. Čuduj sa svete, pánovi Lipšicovi trvalo tri roky, kým sa pán exminister spravodlivosti rozhodol povedať pravdu, vyliať si srdce. Trvalo mu viac ako 1 250 dní, kým si položil otázku, citujem: „Keď dvaja takí tvrdí HZDS-áci, pán Džupa a Kolesár, zvečera do rána začnú hlasovať s vládnou koalíciou, tak čo je to?“ Pán poslanec, tá odpoveď je veľmi jasná – korupcia. To je kupovanie poslancov, takto vládol Dzurinda. (Potlesk.) A kým sme to dlhé tri roky, ale aj predtým počas toho volebného obdobia mohli len tušiť, domnievať sa, dnes je to pravda, ktorú potvrdil člen vládnej koalície, člen vlády, ktorá vládla takzvanou väčšinou, demokratickou väčšinou, ktorú tvorili ľudia, ktorí zvečera do rána z neznámych príčin zmenili zásadne svoj postoj. Viete, vtedy Slovensko tušilo, že došlo ku gigantickému podvodu a že každý, kto len trošku tú politiku sledoval, nerozumel, čo sa deje, a iba my, keď sme boli v opozícii, stále sme tvrdili niečo iné. Nikto to nebral vážne. A trvalo roky, kým sa našiel jeden z bývalých najvyšších činiteľov štátu, aby povedal pravdu. Možno si naivne myslel, že sa tým očistí. Lenže, pán Lipšic, takto to asi nefunguje. Lebo tak, ako som povedal, a zas je to o dôveryhodnosti, narušili ste dôveryhodnosť nie vašu a vašej vlády a ľudí, ktorí ju reprezentovali – Dzurinda, Mikloš, vy, predseda parlamentu Hrušovský –, ale vy ste narušili dôveryhodnosť voči nám všetkým. Voči všetkým tým slušným, ktorí sú tu preto, aby realizovali to, na čo dostali od ľudí v slobodných voľbách mandát. (Potlesk). Čo je ale najhoršie, a zas je to o dôveryhodnosti, pretože sa oblúkom budeme vracať k tomuto termínu a jednoducho neexistuje spôsob, ako sa z toho vyviniť. Súčasná opozícia, ktorá vtedy vládla týmto spôsobom, predviedla, že je jej všetko úplne jedno a že pred pocitom moci a realizáciou moci ju nič nezastaví. Prečo dnes mám, a hovorím to preto, veriť týmto ľuďom, ako to úprimne myslia so Slovenskom? Ako je to s tými excelentnými, geniálnymi nápadmi, s ktorými prichádzajú, a budeme svedkami aj na tejto schôdzi v podobe viac ako dvadsiatich poslaneckých návrhov zákonov, ktoré predkladajú tí, ktorí to vtedy robili tak a dnes to robia inak. Ako naplniť kategóriu dôveryhodnosti? A ja sa spýtam, viete, aký je rozdiel, a použijem tú vašu rečnícku otázku, pán Lipšic, medzi zvečera do rána záhadne sa zmeniaceho hodnotového postoja vtedy poslancov pána Kolesára a Džupu a vašou hodnotovou zmenou, páni – pán Dzurinda, pán Mikloš, páni z KDH, pani Radičová? Aký je v tom rozdiel? Veci, ktoré – keď ste mali moc v rukách – ste realizovali tak, že ste doviedli Slovensko na pokraj sociálneho krachu. Dnes zrazu máme my... (Potlesk a reakcie z pléna.) Dnes zrazu máme my prijímať opatrenia v podobe zákonov, ktoré majú ale diametrálne odlišný hodnotový rozmer. (Reakcie z pléna.) Je to o dôveryhodnosti. Je to o dôveryhodnosti. Kto a prečo by mal takýmto návrhom dôverovať? Viete, dva a pol roka počúvam od týchto dám a pánov o tom, ako tento parlament nedemokraticky vediem, ako je nedemokratický, ako tu je tyrania väčšiny, ako nemôžu presadiť nič, čo je rozumné. Dôveryhodnosť, nič iné. Ako dôverovať návrhom, ktoré sa zdajú čudné, ak nie pokrytecké. Tieto dámy a páni nás obviňujú z prehreškov voči demokracii, ale kto kupoval tých poslancov, kto vládol, kto ich korumpoval? A kto to priznal? Vy kolegyne a kolegovia z koalície alebo vy pán Lipšic a vy, ktorí ste vtedy vládli. A preto je pre mňa nepochopiteľné, s akou ľahkosťou ste schopní sa vyrovnať s čímsi, čo pošpinilo celý slovenský parlament. S akou ľahkosťou hovoríte o tom, že to je akýsi morálny dlh, a ešte ho povyšujete na cnosť, aby ste pomohli niekomu, kto sa na tom priamo podieľal, kto z toho priamo profitoval a ktorý sa dnes tvári, že je ten, ktorý je jediný správny, ktorý tejto krajine môže pomôcť. A hovorím o určitej kandidátke, ktorá sa bude uchádzať o najvýznamnejší post na Slovensku. Viete, poďme sa vrátiť k dôveryhodnosti. Neviem, kto z vás a kedy niekedy mal nejaký obchodný vzťah, lebo to, čo predviedol pán Lipšic a vy, ktorí ste vládli a nezastavili ste sa pred ničím, mi pripomínate, ako keď dvaja idú urobiť obchod, jeden druhého okradne, totálne ho oklame a po čase príde za ním znovu a povie mu, že, no vieš čo, poďme urobiť zase nejaký ten obchod. A ten mu povie, ale prečo ja by som s tebou mal, ja ti nedôverujem, ty si nedôveryhodný, ty už si ma raz oklamal a ja mám o tebe svoju mienku. A on zrazu povie, tak vieš čo, ja mám riešenie, áno, ja to tak cítim morálne, mňa to tak mrzí veľmi, vieš, ale ja mám jednu takú známu, tá známa, no ale áno, ona bola vtedy pritom tiež, vedela o tom, ale čušala. Z toho mala svoj profit, takže skúsme urobiť ten náš vzťah týmto spôsobom. Viete, znovu, je to dôveryhodnosť, nič iné. Mali by sme vedieť v demokracii akceptovať iný názor. Mali by sme byť pripravení hovoriť a počúvať sa navzájom a mali by sme rešpektovať aj chyby. Ale čo sa nedá v demokracii nikde na svete, ani na Slovensku, ani v Amerike, akceptovať, to je klamstvo (potlesk) a podvod na občanoch a spôsoby, ktoré do demokratických štandardov nepatria. A dva a pol roka sa celým týmto parlamentom ako tieň vinie kauza s kupovaním poslancov. A trvá roky, kým sa dôvera občanov v parlament opäť zdvíha. Trvalo dlhé roky, kým sa z tohto parlamentu, Národnej rady Slovenskej republiky, podarilo opäť vybudovať inštitúciu, ktorá nie je automaticky spájaná s mechanizmami a s technikami, ktoré ste, dámy a páni, predvádzali, keď ste vládli. Áno, a čísla sú jednoducho kruté, ale pravdivé. Dôveryhodnosť slovenského parlamentu je dnes dvojnásobná proti tomu, aká bola za vašej vlády. A viete prečo? Lebo v tomto parlamente nikto nekupuje poslancov, v tomto parlamente na to, aby presadil svoju vôľu, nikto nepotrebuje nikoho korumpovať. V tomto parlamente vládnu tvrdé pravidlá hodnôt a tvrdé pravidlá zhody. Zhody na programe, ktorý dostal mandát od ľudí, a zhody na tom, ako má vyzerať budúcnosť tejto krajiny – a to je zásadný rozdiel medzi tým, ako to bolo a ako to je dnes. A nezakrývajme si, dámy a páni, oči pred tým, že politická kultúra na Slovensku má svoje limity a obmedzenia. Ja si totižto neviem predstaviť, že by sa niečo podobné stalo v Spojených štátoch alebo v Nemecku. Nakoniec Spojené štáty priniesli príklad, žiaľ, pána senátora, ktorý musel odstúpiť. Tento človek sa nedostane nikdy viac do svojej funkcie. Páni, ktorí ste boli zodpovední za to, čo sa tu dialo a o čom hovoril pán Lipšic, vy, ktorí máte radi také štandardné demokratické západné vzory, čo tak ten morálny dlh splatiť ľuďom na Slovensku tým, že konečne odídete, že sa vzdáte mandátu a že poviete, áno, urobili sme chybu, ale nemáme čo (potlesk) v Národnej rade, ktorú sme mimochodom pošpinili, všetkých, a budem to opakovať, aj všetkých tých, ktorí si čestne a poctivo zastávajú svoju pozíciu. Čo vy na to? Samozrejme, je to, a uvedomujem si, právne a ústavne irelevantná výzva, ale ste to vy, ktorí máte plné ústa morálky, a ste to vy, ktorí ste korumpovali slovenský parlament a kupovali poslancov, a ste to vy, ktorí hovoríte o morálnom dlhu a považujete to za vyriešenie všetkého tak, ako keby ste povedali ľuďom na Slovensku, nuž tak fajn, my sme to urobili, áno, mňa to tak bolí, je to morálne veľmi zlé, ale my už odteraz budeme všetci dobrí, voľte nás. Ani zmienka o tom, aké konzekvencie chcete alebo ste schopní z týchto svojich postojov vyvodiť. A, dámy a páni, vrátim sa opäť k dôveryhodnosti, pretože o tomto bude táto schôdza. Už to začalo pri stretnutí grémia, začalo to dávno predtým mediálnou expozíciou za vďačnej podpory médií a bude to tu pokračovať – miera obštrukcie, snaha dokázať ľuďom, že jednoducho čím horšie, tým lepšie, a bude snaha hovoriť o tom, aké geniálne riešenia. Mimochodom, väčšina z nich mala možnosť sa uplatniť počas vlády a o dopadoch sme už hovorili. Je mi ľúto, ale ja nemôžem dôverovať ľuďom, ktorí keď mali moc v rukách, čosi robili a dnes hovoria niečo iné. Ktorí manipulujú neustále s verejnou mienkou. Ktorých zámer nie je reálna politická debata, mimochodom, dnes Slovensko potrebuje exekutívne akty a rozhodnutia tam, kde majú reálnu možnosť výkonu. My, samozrejme, môžeme hovoriť o politických dôsledkoch, aj o nich budeme hovoriť, sú tu desiatky bodov programu, vládnych návrhov, poslaneckých návrhov, rozprávajte, dámy a páni aj z opozície, máte priestor vyjadriť sa k energetike, k dopadom hospodárskej krízy, ku všetkému, len nezabúdajte – miera dôveryhodnosti. Kto to hovorí? A ako títo ľudia konali a čo tým sledujú? A je to naozaj tak úprimné, ako sa o to snažia? Viete, len niekoľko príkladov a pomôžem si, sledoval som niektoré televízne debaty. Pán Mikloš, vy tak klamete, že to je až niečo nehorázne. Ako môže niekto zobrať vážne od vás akýkoľvek návrh? Použijem znovu to, čo používate ako základ vašej argumentácie o tom, ako táto vláda a aj tento parlament zle používa prostriedky. Štyri miliardy na Bratislavský hrad! Pán Mikloš, kde ste to zobrali, vy ste boli minister financií? Však sa pozrite na tú rozpočtovú kapitolu, 300 miliónov, tu sme to schvaľovali. Tu som to povedal. Premiér vás na to upozornil, minister financií vás na to upozornil, ja vás na to upozorním, požiadame, nepoužívajte klamstvá, neklamte ľudí, hovorte reálne. Nie, bác! Na druhý deň to isté! (Potlesk.) Toto má byť spôsob, ako sa buduje dôveryhodnosť? (Potlesk.) A toto je spôsob, aby ja som vám veril, že zníženie daní a zrušenie alebo zníženie odvodov, to je ten geniálny liek, ktorý spasí Slovensko a celé hospodárstvo? Áno, tam, kde sú reálne možnosti a kde široké spektrum podnikateľskej sféry, reprezentantov sociálnej sféry, odborov povedali áno, toto sú reálne nástroje, tam to vláda realizuje. Viete prečo? Lebo tí ľudia sú dôveryhodní. Lebo niečo v živote dokázali. Ale nevládli za pomoci skorumpovaných a kúpených poslancov za každú cenu, aby realizovali zmeny (potlesk), ktoré drvivá väčšina ľudí na Slovensku odmietala. A preto, dámy a páni, sa teším na 32. schôdzu, pretože bude o dôveryhodnosti, a nepochybujem, že napriek tomu, a už to vidím, ako zase tyrania väčšiny zmietla zo stola všetkých tých, ktorí mali pripravené tie najlepšie riešenia pre Slovensko, ako sa budú v médiách prezentovať, ako trpia, ako nemôžu pomôcť tomu Slovensku. Vy ste, dámy a páni, mohli pomôcť Slovensku, mali ste na to osem a minimálne štyri posledné alebo ostatné roky. A ako to dopadlo, ľudia cítia aj dnes. Chvalabohu, že táto koalícia a táto vláda bola schopná a bude schopná realizovať bez zvyšku svoj program – program solidarity, sociálnych istôt, a to aj v čase, kedy sa celý svet naozaj musí vysporadúvať s veľmi nepríjemnými dopadmi hospodárskej krízy. A preto dovoľte, dámy a páni, aby som na záver vyzval všetkých tých, ktorí nechcú robiť politiku samu pre seba len preto, aby sa za každú cenu zviditeľnili, a preto, aby dokazovali, ako to tí, čo to chcú robiť úprimne, nevedia, ale tí, čo chcú naozaj pomôcť, aby aj na tejto schôdzi využili akýkoľvek priestor pri akýchkoľvek návrhoch v rozpravách, ktoré nech trvajú nekonečné hodiny, a nech každý, kto to myslí úprimne, a použijem teraz výraz, ktorý som si osvojil od pána Dzurindu, poctivo, nech majú priestor aj na 32. schôdzi Národnej rady. Ďakujem pekne. (Potlesk.)