L. Žitňanská, poslankyňa: (2007-09-11):
Vopred chcem povedať, že s niektorými časťami návrhu nemám zásadný problém, napríklad s časťou, ktorá sa týka dobrovoľných dražieb alebo niektorých iných častí. Vo vzťahu k dobrovoľným dražbám môžem povedať, že táto právna úprava sa principiálne osvedčila, ale je pochopiteľné, že treba reagovať na niektoré problémy, ktoré sa prejavili v praxi. Možno budem mať nejaké pozmeňujúce návrhy v ústavnoprávnom výbore, určite to bude predmetom vecnej debaty. V prvom čítaní sa chcem však vyjadriť k časti, ktorá bola najviac medializovaná, a to je problematika odplaty za poskytované peniaze, to znamená problematika úrokov a úverov, pretože to považujem za otázku zásadnú. Zákon chce riešiť problém rôznych obchodných spoločností, upozorňujem, že asi nie bánk, ktoré na základe rôznych právnych titulov, rôznych právnych zmlúv požičiavajú peniaze, často bez zabezpečenia, za rôznych podmienok a, áno, za úroky často niekoľkonásobne prevyšujúce úroky v bankách. Aké je to problematické, svedčí už genéza tohto návrhu, najskôr tu bol návrh pána poslanca Lipšica, ktorý chcel riešiť tento problém, potom bol, áno, v minulom období aj návrh pána poslanca Ondriaša a v tomto období potom to bol prvý návrh zo strany ministerstva v pripomienkovom konaní, potom nasledoval druhý návrh úplne iný v pripomienkovom konaní, potom bol tretí návrh predložený do vlády v dvoch alternatívach, výsledkom je táto verzia, ktorá vlastne s tou pôvodnou nemá príliš veľa spoločné. A v kľúčovej otázke bol zvolený iný prístup, ako bol ten pôvodne navrhovaný. Je to, pokiaľ som správne z médií pochopila, kompromis medzi ministerstvom spravodlivosti a ministerstvom financií. Myslím si, že aj toto svedčí o tom, že tu problém existuje. A podľa mňa je to problém, ktorý máme, aké riešenie nájsť alebo ako vyriešiť tento problém, ak chceme cez súkromné právo, ktoré je postavené na princípoch zmluvnej slobody, riešiť prípady, keď zmluvu uzatvárajú osoby, ktoré nie sú celkom v rovnocennom postavení, či už materiálne, intelektuálne, alebo inak. Naše právo pozná také situácie, snaží sa na ne reagovať, snaží sa chrániť slabšieho účastníka zmluvného vzťahu. Koniec koncov na tomto princípe je postavené celé spotrebiteľské právo, dnes už skoro odvetvie práva. To najťažšie je zvoliť taký nástroj, ktorý problém naozaj rieši a nestane sa súčasne byrokratickou alebo administratívnou prekážkou riadneho podnikania. Takými boli podľa mojej mienky prvé návrhy zo strany ministerstva, najmä pokiaľ išlo o administratívne určený strop úrokov. Podľa mňa tie prvé návrhy nie sú, neboli úspešnou cestou a som rada, že takáto predloha nebola predložená. Výsledkom je návrh, kde v čl. 2 v novele Občianskeho zákonníka okrem novoformulovanej úpravy spotrebiteľských zmlúv sa zavádza nóvum v § 53 ods. 6, citujem: „Ak je v spotrebiteľskej zmluve predmetom záväzku poskytnutie peňažných prostriedkov za neprimeranú odplatu, súd môže odplatu znížiť, prihliadne pritom najmä na odplaty poskytované bankami pri spotrebných úveroch.“ Táto veta a obdobná veta v zákone o spotrebných úveroch je výsledkom vyššie uvedeného kompromisu, ktoré urobilo ministerstvo spravodlivosti s ministerstvom financií, kompromisom, ktoré má zachrániť česť ministerstva spravodlivosti v boji proti úžere. Tak to vidím ja. Podľa môjho názoru je to ale zlý kompromis, pretože je to prvýkrát v slovenskom právnom poriadku, keď sa súdom dáva právomoc rozhodovať o primeranosti zmluvnej ceny. Odplata je cena aj úroky sú cena a naozaj je to prvýkrát v našom právnom poriadku po osemdesiatom deviatom a podľa mňa je to systémovo zlé riešenie. Pretože keď raz pripustíme možnosť, aby súdy rozhodovali o primeranosti ceny, v tomto prípade za peniaze, tak aký je potom v tom rozdiel? Prečo by v budúcnosti nemohli rozhodovať o primeranosti ceny za nehnuteľnosť, za auto, za žemľu? To je jedno. V trhovom hospodárstve aj v sociálne a ekologicky orientovanom trhovom hospodárstve, ako hovorí naša ústava, cena je a musí zostať predovšetkým vecou dohody. Náš právny poriadok ale pozná kategóriu slušnosti v práve. Je to inštitút dobrých mravov a je to inštitút poctivého obchodného styku v obchodnom práve. Akékoľvek zmluvné dojednanie, ktoré prekračuje tieto hranice, ktoré prekračuje hranice slušnosti, v úvodzovkách, tak ako ich vnímame, hranice dobrých mravov a poctivého obchodného styku, sú aj podľa nášho právneho poriadku neplatné. Je rozvinutá judikatúra na tému dobrých mravov a aj vo vzťahu k úrokom a úrokom omeškania. Koniec koncov o tom svedčí aj dôvodová správa k tomuto návrhu, ktorá mimochodom je, nie so všetkým súhlasím, ale dôvodová správa je veľmi kvalitne spracovaná, to musím uznať, ale aj tam sa citujú rozhodnutia o tom, ako súdy judikujú dobré mravy aj vo vzťahu k úrokom. To znamená, to je problém, ktorý je dnes riešený a riešiteľný. Podľa môjho názoru návrh zákona je tým v niektorých častiach nadbytočný a hlavne v trhovom hospodárstve, opakujem, aj v ekologicky a sociálne orientovanom trhovom hospodárstve systémovo zlý, pretože to je principiálna otázka, že cena je vecou dohody. A opakujem, je to prvýkrát v našom právnom poriadku, keď o primeranosti alebo neprimeranosti má rozhodovať súd. O primeranosti alebo neprimeranosti zmluvnej ceny. Na záver by som chcela povedať, že, ja viem, že tu je problém a že treba hľadať riešenia na tento problém, ale chcela by som tiež povedať, že kriminálne aktivity treba riešiť cestou trestného práva a skúsenosti nasvedčujú, že snaha o riešenie takýchto aktivít cestou súkromného práva zavádzaním obmedzení, reštrikcií v zásade nevedie k úspechu, títo kvázipodnikatelia si potom volia iný nástroj, zvolia inú právnu formu, inú zmluvu, možno komplikovanejšiu cestu, ale problém zostáva. Ja naozaj chcem povedať, že v tomto návrhu zákona sú časti, o ktorých treba vecne diskutovať, a nemám s nimi zásadný problém, ale toto považujem za systémovú otázku a v tejto časti určite nemôžem s návrhom zákona súhlasiť. Ďakujem pekne. (Potlesk.)