Krajniak, Milan, minister práce, sociálnych vecí a rodiny SR (2022-10-05):
Vážený pán podpredseda, vážené dámy a páni, v rozprave včera jeden z pánov poslancov, konkrétne pán poslanec Richter, povedal jednu vec, ktorá ma zaujala, ku ktorej by som sa chcel vyjadriť. On povedal, že možno je chybou, že dlhy budúcnosti chceme riešiť, ale zabúdame na dlhy minulosti. Dámy a páni, dôchodkový systém na Slovensku je totálne nespravodlivý. Nerieši krivdy minulosti, diskriminuje súčasných dôchodcov v prospech budúcich dôchodcov, ale napriek tomu je finančne neudržateľný. Mnou predložená reforma I. piliera všetky tieto problémy rieši a navyše rodičovský bonus úplne mení doterajšiu liberálnu paradigmu dôchodkového systému ako takého. Bismarckov dôchodkový systém, podľa ktorého štát prevzal úplnú zodpovednosť za človeka v starobe, ktorý funguje na celom svete vrátane Slovenska už viac ako sto rokov, totiž rozbíja súdržnosť rodiny a spôsobuje demografický pokles. Ak totiž zodpovednosť za človeka v starobe má výlučne štát, potom z ekonomického hľadiska dobre vychované deti nie sú pre človeka v produktívnom veku investíciou do budúcnosti na starobu, kde sa dobre vychované deti o svojich rodičov postarajú. Ak má zodpovednosť za starostlivosť o človeka na dôchodku štát a všetci v spoločnosti to takto vnímajú, potom sú z ekonomického hľadiska deti pre človeka v produktívnom veku zbytočným nákladom. Z čisto ekonomického hľadiska sú deti zbytočnou stratou peňazí a voľného času. Na Slovensku podľa prepočtov, ktoré sme robili zhruba pred tromi rokmi, výchova dieťaťa stojí rodičov do 20. roku života 50- až 70-tisíc eur jedno dieťa. Ak by rodič, rodičia toto dieťa nemali, týchto 50- až 70-tisíc eur by mohli použiť vo vlastný prospech. Tieto moje tvrdenia, žiaľ, nie sú iba mojimi úvahami, ale sú podopreté tvrdými faktami. Fakt č. 1. V každom štáte po zavedení Bismarckovho dôchodkového systému – on bol zavedený asi pred 150 rokmi necelými prvýkrát v Nemecku – došlo o jednu generáciu neskôr k radikálnemu demografickému poklesu. Československo a Slovensko sú veľmi dobrým príkladom toho, ako zavádzanie Bismarckovho systému pôsobilo na demografiu na našom území, pretože práve na území Slovenska a na území Československa bol dôchodkový systém zavádzaný postupne v etapách a vieme historicky zrekonštruovať, čo to v danej skupine obyvateľstva urobilo s demografickým vývojom o nasledujúcu generáciu. Ako prvý bol dôchodkový systém na Slovensku zavedený ešte v 18. storočí pre baníkov v okolí Banskej Štiavnice. V tom čase na Slovensku bol priemerný počet detí na jednu rodinu približne osem. Bolo to bežné všade. A iba v prostredí baníkov v Banskej Štiavnici, kde bol ako prvý zavedený dôchodkový systém na Slovensku, o generáciu neskôr bol zaznamenaný demografický pokles, to znamená, že počet detí klesol približne na polovicu. Neskôr bol zavedený dôchodkový systém pre štátnych zamestnancov v Československu. O generáciu neskôr došlo u týchto ľudí k výraznému demografickému poklesu. Potom bol zavádzaný postupne v celej spoločnosti. Naposledy bol zavedený dôchodkový systém aj pre samostatne zarábajúcich roľníkov, ktorí nevstúpili do družstva na Orave v 70. rokoch. Aj u týchto ľudí akonáhle bol zavedený tento typ dôchodkového systému, došlo k zhruba polovičnému demografickému poklesu. Alebo teda demografický, demografický, populačný rast, počet detí sa zmenšil na polovicu. Čiže toto je prvý fakt. Takto pôsobí takto nastavený demograficky, dôchodkový systém. Po druhé. Súčasný dôchodkový systém veľmi silným spôsobom diskriminuje na dôchodku matky s deťmi. Súčasný ekonomický systém je totiž nastavený tak a tak funguje na Slovensku, že podľa posledných prepočtov, a toto je dôležité, tento fakt č. 2, príjem matky ešte šesť rokov po narodení prvého dieťaťa je o 55 % nižší, než by mala, keby toto dieťa, toto prvé dieťa nemala. Nie je to len kvôli tomu, že dajme tomu jej kolegyňa, ktorá pôsobí v rovnakej pozícii, obe sú dajme tomu účtovníčky v rovnakom veku, vykonávajú rovnakú prácu, boli rovnako ohodnotené, za tých šesť rokov urobí nejaký kariérny postup. Je to aj kvôli tomu, samozrejme, že takáto mamička v zvýšenej miere aj po tom, čo nastúpi do zamestnania, má pokles príjmu z toho, že dieťa je občas choré, občas s ním treba ísť na nejakú preventívnu prehliadku, čokoľvek ďalšie. A tento fakt, že mamička má takýto pokles príjmov v porovnaní so svojou rovesníčkou, ktorá dieťa nemá, spôsobuje, že matky sú na Slovensku trestané za lásku, s ktorou vychovávali svoje deti, na dôchodku. Znova podľa prepočtov, ktoré sme robili zhruba pred dvomi rokmi, by som vás chcel informovať, že pri nástupe na dôchodok, teraz hovorím o budúcich dôchodcoch, o takých mamičkách, ktorých sa to teraz týka alebo v budúcom, v ďalších rokoch bude týkať. Mamička s jedným dieťaťom v porovnaní so svojou kolegyňou, ktorá pracovala na rovnakej pozícii, vykonávala tú istú prácu, ale nemala dieťa, je to 47 eur mesačne, táto diskriminácia, 564 eur ročne. Mamička s dvomi deťmi na dôchodku pri nástupe na dôchodok mínus 80 mesačne, 960 eur ročne. Deväťsto šesťdesiat eur ročne. Uvedomme si, že vlastne najvyšší 13. dôchodok, ktorý aktuálne vyplácame, je tristo eur. Diskriminácia mamičky s dvomi deťmi na dôchodku je 960 eur ročne. Mamička s tromi deťmi ročne 2 200 eur, mamička so štyrmi deťmi na dôchodku diskriminácia 2 952 eur na dôchodku ročne. V čom je táto nespravodlivosť a diskriminácia matiek do neba volajúca? Pretože v našom systéme dôchodkovom deti financujú, pracujúce deti financujú dôchodok súčasných dôchodcov. Solidárne všetky. Bez ohľadu na to, či súčasní dôchodcovia majú deti, nemajú deti, či sa rozhodli nemať deti, či nemohli mať deti, či došlo k nejakej nehode, solidárne financujú dôchodky všetkých, a tak je to správne! Tak je to správne, že sme v tom solidárni. Čo ale nie je správne, je to, že ten, kto prišiel o príjmy a výrazné príjmy počas svojho života, je navyše ešte za to, že vychoval pracujúce deti, ktoré financujú dôchodkový systém, brutálne diskriminovaný. Toto nie je fér. To je obrovský dlh z minulosti, ktorý sa rodičovským bonusom aspoň čiastočne, čiastočne a vysvetlím, prečo je to potom čiastočne, snažíme riešiť. Táto diskriminácia je veľmi reálna, popísaná, štatisticky dokázaná, ale nikto z kritikov rodičovského bonusu sa ju nesnaží nijako riešiť. To ponechávame faktom. Ponechávame faktom, že státisíce a státisíce matiek na dôchodku sú diskriminované. Nám sa už podarilo aj vďaka vám, poslancom Národnej rady, odstrániť jednu diskrimináciu matiek pri nástupe na dôchodok, to boli tie ročníky 57 až 64, 65, za čo som vám vďačný, ale myslím si, že treba niečo urobiť, to bolo, do 100-tisíc žien sa to týkalo. Toto sa týka vysokých státisícov žien na dôchodku. Teraz by som chcel urobiť to porovnanie, ako som povedal. Predstavme si mamičku na dôchodku, ktorá má dve deti, ktoré pracujú za priemernú mzdu. Priemerná mzda bola minulý rok 1 133 eur. V takom prípade tieto dve deti by mamičke prostredníctvom rodičovského bonusu bez toho, aby sa im akokoľvek zvýšili odvody alebo dane, prispeli plus 408 eur. Ale diskriminácia tejto mamičky je 960 eur. Čiže de facto zavedením rodičovského bonusu iba čiastočne, výrazne, ale nie úplne, zmenšujeme diskrimináciu matiek na dôchodku. Táto reforma, ktorú predkladám, je navyše dlhodobo udržateľná. Nikomu sa dôchodky neznížia, každému budú stúpať, ale je faktom neskrývaným a deklarovaným vopred, že rodičom s deťmi budú dôchodky stúpať viac ako tým, ktorí deti nemajú alebo ktorých deti nepracujú. To je verejne pomenovaný fakt, takto je tá reforma urobená, napísaná. Toto nezamlčiavam, toto je takto. Čiže rodičom s deťmi pomôže tento návrh dôchodkovej reformy najviac. Podstatné pre mňa je, že nikomu ďalšiemu neuškodí. Aj všetkým ostatným budú dôchodky stúpať, akurát v nižšej miere a v nižšom pomere ako rodičom s deťmi na dôchodku. Pán poslanec Richter správne povedal, že táto reforma pomôže 80 % dôchodcov a 20 % dôchodcov neuškodí. Námietky, ktoré vznášajú kritici môjho návrhu dôchodkovej reformy, stoja väčšinou na vode a nie na faktoch. Tie základné fakty v čom spočíva tá diskriminácia a neférovosť súčasného dôchodkového systému a k čomu vedie, som pomenoval na úvod. Liberálni ekonómovia a analytici, progresívni analytici tvrdia, že rodičovský bonus zhoršuje dlhodobú udržateľnosť dôchodkového systému. Samotný rodičovský bonus, nie moja reforma. Teraz hovorím o rodičovskom bonuse. To je pre mňa vyznamenanie, že to hovoria. To totiž znamená a je to dôkaz proti tvrdeniam pána poslanca Tomáša, vážim si, že ste si prišli vypočuť aj záverečné slovo, aj keď už nebudete mať možnosť reakcie, ktorý tvrdil, že vlastne sa tie dôchodky znižujú. Nie. Rodičovský bonus navyšuje od budúceho roka o 200 až 250 mil. objem peňazí, ktoré sú v dôchodkovom systéme. Ak navyšuje rodičovský bonus 200 až 250 mil. do dôchodkového systému, nemôže súčasne platiť, že znižujeme dôchodky. Nejde to dokopy. Akurát platí to, čo potvrdzujem, že rodičom s deťmi zvyšujeme viac ako rodičom na dôchodku bez detí. A považujem to za fér. Naspäť k liberálnym kritikom. Liberálni kritici zabúdajú povedať ešte jeden fakt, že, samozrejme, rodičovský bonus sú peniaze navyše. To znamená, keby bol presadený sám osebe, zhoršuje dlhodobú udržateľnosť verejných financií. Ale moja reforma ako celok zlepšuje udržateľnosť verejných financií v najbližších 50 rokoch o 3 % HDP. A keď liberálni kritici kritizujú, že by som mal „zarezať do živého“ viacej a šetriť v horizonte 50 rokov finančné prostriedky štátu a riešiť udržateľnosť verejných financií, tak sa chcem opýtať, náš rezort pripravil reformu, ktorá šetrí alebo rieši dlhodobú udržateľnosť verejných financií o 3 % HDP. Ktorý rezort alebo ktorá reforma z ktoréhokoľvek iného rezortu urobila aspoň kúsoček. Tí, čo ma kritizujú, prečo nekritizujú zdravotníctvo. A v zdravotníctve nemáme výpadky vo verejných financiách? Farmafirmy sa nám tam nenabaľujú? To neni nič proti zdravotníctvu, iba sa snažím poukázať na to, veď tu máme veľké žrúty peňazí v iných rezortoch. Tam sa reformy nemusia robiť? Progresívni a liberálni kritici môjho návrhu reformy však zamlčiavajú, a to ja nenechám bez povšimnutia, jeden zásadný fakt. Automatickým vstupom do II. piliera, ktorý presadzujú súčasne v tejto reforme dôchodkového systému, spôsobujú z hľadiska dlhodobého, dlhodobej udržateľnosti verejných financií rovnaký výpadok, ako je rodičovský bonus. Keď porovnávame iba dva kúsky z tej dôchodkovej reformy, automatický vstup a rodičovský bonus, výpadky sú rovnaké. Ale rodičovský bonus kritizujú, lebo vraj zhoršuje dlhodobú udržateľnosť verejných financií a automatický vstup presadzujú, lebo je to vraj fajn. Tam už neriešime dlhodobú udržateľnosť verejných financií. Tam tí obhajcovia dlhodobej udržateľnosti, tam im stačí ten fakt, že no, ale to je v poriadku, to oni považujú za dobrú vec. A ja žiadam iba reciprocitu a vyváženosť. Porovnajme si navrhované dobré veci, spočítajme si, koľko stoja. A žiadam aj liberálnych a progresívnych kritikov môjho návrhu dôchodkovej reformy, nech si urobia poctivo domáce úlohy, tak ako som si ich urobil ja a nech teda nájdu úspory vo verejných financiách. Ja som ich našiel alebo zrealizoval prostredníctvom tohto návrhu v celkovej výške 3 % HDP. A čo navrhujú oni? Okrem teda toho, že máme znížiť dôchodky, lebo to teda ja neakceptujem. Navyše liberálni a progresívni kritici môjho návrhu dôchodkovej reformy sa snažia neustále zamlčať jeden podstatný fakt. A keď tu pán poslanec Richter včera uvažoval nad tým, že pred tými 9 rokmi, keď sa zvažovalo ako ďalej v dôchodkovom systéme, že či náhodou neurobili chybu, tak si myslím, že ju urobili. Urobili ju konkrétne v tom, že to nastavenie II. piliera v súčasnom dôchodkovom systéme je také, že budúci rok viac ako 1,1 mld., to je každoročné, ale budúci rok to bude viac ako 1,1 mld., odíde zo súčasných peňazí, ktoré odvádzajú pracujúce deti na Slovensku do II. piliera na budúce dôchodky. Viete, ako bola robená reforma II. piliera, keď sa to vtedy pred vyše 20 alebo pred 20 rokmi začínalo? Tam sa hovorilo, že, samozrejme, že bude treba peniaze na vykrytie II. piliera. Povedalo sa, že na to sa minú peniaze z privatizácie. Aj sa minuli peniaze z privatizácie SPP a po dvoch rokoch, po troch, keď sa minuli, čo sa dialo? Akosi sa zamlčalo súčasným dôchodcom, vážení dôchodcovia, budete mať nižšie dôchodky preto, aby v budúcnosti mali vyššie dôchodky ľudia z II. piliera. Toto akosi tým súčasným dôchodcom nikto nehovorí, že sú obetovaní II. pilierom. A to konkrétne tak, že ak by neboli povinné odvody do II. piliera, tak každý dôchodca s priemerným dôchodkom by mal o 50 eur vyšší dôchodok. Len tak. A keď sa pýtame, prečo v Českej republike majú vyššie dôchodky ako my, to je presne pre to. Lebo oni pred 10 rokmi opravili ten II. pilier tak, aby nežral až toľko peňazí. Prepáčte za ten výraz, ale tak to je. Ale o tom nikto nehovorí. To sa akosi zamlčiava. A to, čo mi je zvlášť nechutné zo strany niektorých liberálnych a progresívnych kritikov tohto dôchodkového systému, je, tohto návrhu reformy je, že zamlčiavajú ďalší podstatný fakt, ktorý v tejto rozprave odznel veľakrát. Vážení občania, z 1,7 mil. ľudí, ktorí sú v II. pilieri, s istotou vieme povedať, že ak sa veci budú vyvíjať tak, ako ich dnes vieme predvídať, polovica z týchto ľudí bude mať oveľa horšie dôchodky, ako keby zostali v I. pilieri. A to nikoho netrápi. A ja sa domnievam, že to nikoho netrápi preto, lebo tí liberálni a progresívni analytici a kritici s nadštandardnými príjmami, áno, ľudia s príjmom vyšším ako priemerná mzda, tí budú mať z II. piliera lepšie dôchodky ako ľudia z I. piliera. A čo tie státisíce a státisíce ľudí, ktorí si už ani nepamätajú, že sú v II. pilieri, a budú mať o polovicu nižšie dôchodky kvôli tomu. Tí akosi nikoho nezaujímajú. Viem, že sa to ťažko počúva a vždy som za to hejtovaný a kritizovaný, keď to pripomeniem. Ale ja som povinný sa starať o každého budúceho dôchodcu, nielen o tých, ktorí nadštandardne zarábajú a II. pilier je pre nich výhodný. Ja sa musím starať aj o dôchodky, ktoré o 5, 10 rokov, 15, 20 rokov dostanú tí ľudia, ktorí nemajú vyššie príjmy, ako je priemerná mzda. Aj takí u nás žijú, dokonca takých je väčšina. A na nich sa zabúda, o nich sa nehovorí. Ani sa nehovorí o tom, že aký vývoj na kapitálových trhoch môžme v najbližších rokoch očakávať. To bude limonádka? To budú pripisované rasty a historické stúpania indexov. A ako to vieme na základe vývoja v posledných rokoch? Je naozaj najvýhodnejšie pre všetkých sporiteľov čo najviac ich nahádzať do akcií? To je veľká otázka. Veľká otázka na odbornú diskusiu. Považujem za úplne zvrátené, že matky, ktoré vychovali deti, ktoré na Slovensku pracujú, financujú solidárne, a tak je to správne, dôchodkový systém pre všetkých, aj pre tých, ktoré deti nemajú. Tak je to správne, je to solidárne. Ale súčasne nielenže za to dostávajú diskrimináciu pri dôchodkoch, ale ešte navyše, keďže tie deti majú pravdepodobnosť, že budú mať výrazne vyššie príjmy ako minimálna mzda, ako priemerná mzda, z ktorých sa im potom budú počítať dôchodky, je veľmi malá. Oni teda na II. pilieri nezarobia. A namiesto toho, aby sme mali v sebe aspoň toľko slušnosti, že aspoň čiastočne im skompenzujeme túto diskrimináciu, toto vôbec neriešime, necháme to tak. Nikdy neprestanem na toto poukazovať a nikdy sa nevzdám toho, aby sme matky, ktoré vychovali deti, ktoré pracujú na Slovensku, aspoň čiastočne odškodnili za tú diskrimináciu, ktorej už desaťročia na Slovensku čelia. Rodičovský bonus výrazne pomáha 80 % dôchodcom. Presnejšie približne 820-tisícom. Niektorí namietajú, že tých zvyšných 25, 20 % dôchodcov starobných nebude mať rodičovský bonus. Tomuto argumentu aj rozumiem, ale priznám sa, že aj sa mi nezmestí do hlavy, keď môžem pomôcť 80 % dôchodcov k zvýšeným dôchodkom a 20 % dôchodcom musím pomôcť inak, znamená to, že to neurobím? V štáte takmer neexistujú rozhodnutia, ktoré by sme ako politici dokázali urobiť, ktoré by pomohli 100 % občanov. Také rozhodnutia takmer neexistujú. Vždy je to tak, že sa snažíme nejakej skupine ľudí, nejakému čo najvyššiemu percentu pomôcť a iným neublížiť. Ako príklad by som uviedol napríklad zrušenie doplatkov na lieky pre deti do šesť rokov. To znamená od nula do päť rokov. To je iba 20 % všetkých nezaopatrených detí na Slovensku. Ale urobili sme to a možno o tri roky budeme vedieť urobiť aj to, že to budú deti do sedem rokov. Proste postupne robíme tie kroky, ktoré ľuďom pomáhajú aj s vedomím, že nepomôžeme naraz úplne všetkým, keď to môžme urobiť, tak to urobme, keď môžme niečo urobiť, tak pomôžme. Predstavte si situáciu, že myslím, minulý týždeň vláda prijala nariadenia, kde sa rozhodneme pomôcť poľnohospodárom, ktorí mali problém so suchom tento rok. Bude argumentom proti tomu, aby sme im pomohli to, že dajme tomu aj akvaparky mali problém. Veď pomôžme aj akvaparkom, ale to neznamená, že kým nepomôžeme akvaparkom, nepomôžeme ani poľnohospodárom. Na záver by som sa chcel vyjadriť k otázke, ktorú považujem za veľmi citlivú a relevantnú. Máme v spoločnosti niekoľko desiatok tisíc ľudí s ŤZP, medzi nimi niekoľko desiatok tisíc detí. Argumentom, ktorý je vznášaný voči rodičovskému bonusu, je, že takéto dieťa väčšinou, máme aj ľudí s ŤZP, ktorí pracujú, a tým pádom odvádzajú odvody, ale takéto dieťa, je veľa takých, ktorí nemôžu odvádzať odvody, to znamená, nevedeli by ich rodičia dostávať rodičovský bonus sprostredkovane od týchto svojich detí. Vždy som na túto námietku reagoval s tým, že toto si uvedomujem, ale nie všetky problémy, ktoré v spoločnosti máme, sa dajú riešiť v rámci dôchodkového systému a hovoril som o tom, že týmto ľuďom štát musí pomôcť a musí pomôcť inými prostriedkami a nie prostredníctvom dôchodkového systému. Chcel by som teraz urobiť taký malý finančný odpočet, že som sa na to nevykašľal, ale myslel som to vážne, keď som to hovoril. V roku 2019 Slovenská republika vyplatila na kompenzácie, všetky kompenzácie osôb s ŤZP 396 mil. eur. Sú to také tri kategórie – príspevok na asistenciu, opatrováky a všetky ostatné kompenzačné príspevky. Skúste si tipnúť, koľko vyplatí Slovenská republika v roku 2023, na základe tých zmien a valorizácie a ďalších vecí, ktoré sme už urobili, a navýšením, samozrejme, 564 mil. eur. To znamená nárast od roku 2019 do roku 2023 od 168 mil. eur. Takýto nárast nebol v žiadnom segmente obyvateľstva, v žiadnom segmente pomoci, ktorý štát nejakej skupine obyvateľstva pomáha. 168 mil. eur pre 85-tisíc ľudí s ŤZP, to sú najmä poberatelia opatrovákov a príspevku na asistenciu. To znamená navýšenie, porovnanie roka 2019 a 2023, 1 976 eur v priemere na jedného človeka s ŤZP. Navýšenie, to čo štát dáva na pomoc ľuďom s ŤZP, na jedného človeka, hovorím o ročnom samozrejme, 1976 eur. Teraz si to porovnajme s dôchodcami. Priemerný dôchodok bol v roku 2019, na konci roka približne 470 eur. Dnes je približne čosi menej ako 520 eur, započítajme aj januárovú valorizáciu, 580 eur. To je rozdiel 110 eur. Ročne je to 1 320 eur. Aby sme si predstavili, že takýto dôchodca by dostal ešte aj rodičovský bonus a dajme tomu, že má dve deti, ktoré zarábajú približne priemernú mzdu, tak by to bolo plus 400 eur v tomto roku. Dostávame sa na sumu 1 720 eur, navýšenie príspevku takémuto dôchodcovi. Ešte stále je to o 250 eur nižšie navýšenie na pomoc dôchodcovi v porovnaní s osobou, ktorá má ťažké zdravotné postihnutie. To znamená výrazne viac pomáhame osobám s ŤZP. Navyše ešte som veľmi rád, že do druhého čítania prešiel návrh pani poslankyne Žitňanskej, ktorý vlastne dorovnáva opatrováky pre ľudí, ktorí doteraz poberali tú nižšiu sumu opatrovateľského príspevku, ak by som započítal iba časť tejto sumy, tak ako je doteraz napísaná, tak by to bolo plus ďalších 500 eur zvýšenie ročné pomoci na jedného človeka, ktorý potrebuje pomoc od štátu. Na záver by som povedal už iba posledný argument v prospech rodičovského bonusu. Aj rodiny, ktoré majú dieťa s ŤZP, majú častokrát dieťa, deti, ktoré pracujú, ktoré nie sú ŤZP. Má zmysel vyliať s vaničkou aj dieťa a nezaviesť rodičovský bonus, dajme tomu, matke s tromi deťmi, z ktorých jedno je ŤZP, to znamená nebude môcť poberať rodičovský bonus, ak to dieťa nepracuje? Ale súčasne jej vezmeme aj rodičovský bonus na dve deti, ktoré pracujú? To je naozaj to, čo by mamička, ktorá má dieťa s ŤZP, od nás chcela? Ja si myslím, že veľkej väčšine rodín, ktoré majú aj dieťa s ŤZP, pomôže aj rodičovský bonus. Ďakujem vám veľmi pekne. (Potlesk.)