Šeliga, Juraj, podpredseda NR SR (2021-02-03):
Ďakujem pekne. Pán podpredseda, pán navrhovateľ, pán spravodajca, budem právnicky, možno... Nie je tu pán Suja, lebo on na mňa zvykne reagovať, a potom to hneď vidím na Facebooku, tak možno mu napíšte, nech príde. A XII. hlava osobitnej časti Trestného zákona obsahuje tie trestné činy, ktoré vy chcete vypustiť, a argumentujete, že vo svete je sloboda slova chránená rôznymi spôsobmi, samozrejme, najširšia ochrana je poskytnutá v Spojených štátoch, kde aj tá judikatúra súdu, najvyššieho súdu je, je široká a tá tradícia je iná. Ja práve preto o tom chcem hovoriť, že z čoho vychádza táto úprava, ktorá bola vložená vo veľkej novele a ktorá bola sčasti obsiahnutá aj predtým do tej XII. hlavy Trestného zákona. Tá skúsenosť, ktorú zažila Európa či v začiatkoch 30.-40. rokov minulého storočia, alebo potom neskôr počas obdobia totalitného režimu, komunizmu, vplýva, samozrejme, aj na právne poriadky a na spoločnosť ako takú. A ten vplyv je spôsobený tým, že my sme sa naučili v Európe, že slovo má moc, že slovo môže spôsobiť to, že sa k moci na základe slova dostávajú ľudia, ktoré potom svoje slová a svoje názory realizujú brutálnym spôsobom. A ten brutálny spôsob je milióny a milióny ľudských obetí, ktoré boli spôsobené práve tým, že nikto sa poriadne nepostavil Hitlerovi, že mu ľudia ustupovali, že sa nikto poriadne nepostavil Tisovi, že mu ľudia ustupovali a na základe ich účasti na moci, na základe ich vládnutia boli zavraždení ľudia, ktorí mali inú rasu, boli iného náboženského vyznania, ktorí boli zdravotne postihnutí, ktorí mali inú sexuálnu orientáciu. Táto právna úprava nie je v našom právnom poriadku samoúčelne, ona je tam preto, aby bola schopná identifikovať pri určitej intenzite, a to treba zvýrazniť, lebo aj u nás je tá judikatúra jasná, pri určitej intenzite názory, ktoré vedú a podnecujú k tomu, aby ľudia začali páchať násilie na iných ľuďoch, na tých, ktorí nezdieľajú rovnakú vieru, nemajú rovnakú orientáciu alebo majú rôzne zdravotné postihnutie. A toto je veľmi dôležité a o tomto treba hovoriť, lebo ak celý kontext necháme iba na tom, čo hovorí pán predkladateľ alebo skupina predkladateľov, že my chceme obmedziť ľuďom slobodu slova, to nie je, to proste nie je pravda. To sú milióny, milióny obetí, ktoré boli zavraždené, a toto si treba pomenovať a toto treba povedať úplne jasne. A ten návrh, ktorý vy predkladáte, má za cieľ podľa môjho názoru ponechať spoločnosť napospas tomu, aby tu ktokoľvek mohol vykrikovať čokoľvek, a to proste nie je správne. Jedna vec je povedať nejaký názor a môže to byť aj hlúpy názor, to je úplne v poriadku, ale druhá vec je skúmať potom a mať možnosť skúmať intenzitu toho, čo ten názor, jeho šírenie a všetky okolnosti v súvislosti s tým, ako bol tento názor vyslovený, k čomu to môže smerovať. Pozrite, my všetci sme v tomto parlamente a dostali sme sa do tohto parlamentu na základe názoru. Pán Mazurek, ak ho môžem použiť ako príklad, je zdatný rétor a iste aj na základe svojho prejavu ho ľudia volia. Mňa takisto ľudia volili na základe toho, ako som ja vystupoval, ako som konal aj ako som hovoril. A takto by som mohol ísť týmto plénom. A vyslovovať názor je v poriadku, ale ten názor má určité mantinely, resp. jeho prednášanie má určité mantinely, pretože ľahko sa môžme dostať do dôb, kde aj posilnený dobou sociálnych médií skĺzneme k tomu, že začneme tak podprahovo pomaly, ale veľmi intenzívne hovoriť, že proste niektorí ľudia by nemali napríklad mať právo na život. To je tá najextrémnejšia forma. Alebo že by mali byť vyčlenení do nejakých osobitných giet, alebo že by mali cestovať niekde vzadu v autobusoch a nemali by cestovať v rovnakých autobusoch, ako cestujeme my. Hovorili ste o skúsenosti zo Spojených štátov a zdá sa mi, ak chceme byť féroví potom k tej skúsenosti a k prejavu, slobode slova, tak by sme mali ísť aj do tej judikatúry súdu, kde práve tá judikatúra sa vysporiadava s rasovou segregáciou, kde sa vysporiadava s tým, akým spôsobom aj Američania zlyhali v tom, že mali na svojom území určitý typ lágrov alebo táborov, kde počas 2. svetovej vojny koncentrovali obyvateľov, resp. príslušníkov japonskej menšiny v Spojených štátoch, alebo ázijských menšín, a s týmto sa oni vysporiadali, to je, nie je tak, že by vôbec toto neriešili, no my posilnení tou skúsenosťou, tou tragickou skúsenosťou, ktorú máme v Európe, zásahom, ktorý tu priniesla druhá svetová vojna a ktoré tu priniesli tie monsterprocesy v 50. rokoch, sa musíme voči tomuto chrániť. Viete, ja môžem položiť rétorickú otázku a pokojne môžete na to alebo nemusíte na to reagovať, pán Mazurek, je otázka, že či vy by ste sa ospravedlnili za to, čo sa udialo v minulosti, keby nad vami súd nevyniesol rozsudok. Ja neviem, možno na to viete odpovedať, možno nie, práve vo vašom prípade sa ukázala, že ten prostriedok ultima ratio, ten posledný prostriedok, ktorý je Trestný zákon, ktoré je trestné konanie, možno mal nejaký efekt, možno poviete, že nemal a že by ste to urobili tak či tak. Na to neviem odpovedať, ale pointa je, že je tu rámec, ktorý stanovuje zákon, a ten rámec, proste hovorí, že nie je možné vyzývať niekoho k nenávisti na niekom inom, na nenávisti, ktorá smeruje k jeho fyzickej likvidácii, k obmedzeniu jeho občianskych práv podobne. To je ako keby jedna skupina tých trestných činov, ktoré vy navrhujete vpustiť. A druhá skupina je zachovávanie si historickej pamäte. Proste táto spoločnosť a moderná spoločnosť nemôže dopustiť to, že budeme popierať holokaust v tom najširšom slova zmysle holokaust, lebo on sa netýka len židovského obyvateľstva, alebo že sa budeme tváriť, že v období od roku 1948 po rok 1989 tu proste neboli politickí väzni, neboli tu monsterprocesy a nebolo tu jachýmovské peklo, ak to môžem povedať. To je podľa mňa primárna úloha štátu – byť schopný vysloviť úctu k mŕtvym, ktorí boli zabití, ktorí boli zabití, ja to opakujem, politickým režimom. Práve preto štát ide tak ďaleko a hovorí, že popieranie týchto faktov, lebo to sú fakty, to nie sú žiadne dohady ani historické názory, ktoré musia byť preskúmané, to sú konkrétni ľudia, ktorí boli zavraždení totalitnými režimami, tak ich pamiatku chráni až na takejto úrovni. A preto si myslím, že nie je správne, aby boli tieto trestné činy vypustené. Ja som ochotný pripustiť akademickú debatu alebo debatu na úrovni aj sudcov, prokurátorov, odborníkov na Trestné právo, akým spôsobom sa má vyvíjať tá judikatúra, či je jasne stanovený ten mantinel, či je jasne stanovené to, kde tá intenzita, čo sú kvalifikačné kritériá tej intenzity pre posúdenie určitých trestných činov, či to máme dostatočné. To je úplne v poriadku, o tom sa rozprávajme, veď tak sa tá judikatúra aj vyvíja. Ale to, aby sme úplne vypustili tieto trestné činy alebo skutkové podstaty trestných činov, je podľa mňa nesprávne a bola by o cesta späť. Ja potom aj politicky by som vás mohol upodozrievať z toho, to, čo tu kolegovia naznačili, že či nechcete tieto trestné činy vypustiť práve preto, že váš jeden z vašich kolegov dnes čelí trestnému stíhaniu práve kvôli jeho výrokom, kvôli jeho konaniu a podobne. To je vec, na ktorej sa nezhodneme, ja sa domnievam, že to je asi súčasťou motivácie, vy, predpokladám, to budete popierať. A poviem aj jednu vec, kde si viem predstaviť s vami súhlasiť, a to je, ak by ste navrhovali vypustiť trestný čin ohovárania. Ja tam napríklad som ochotný držať slobodu prejavu, rozprávať o tom, či tá skutková podstata je napísaná správnym spôsobom, či naozaj nemôže byť nejakým spôsobom zneužívaná. Ale nikdy nemôžem súhlasiť s tým, aby sme za prvé nemali prostriedok, akým je možné zabrániť šíreniu a konaniu, ktoré smeruje k potláčaniu základných ľudských práv, národnostnej, rasovej alebo etnickej nenávisti. To proste nie je správne podľa mňa to, štát má držať. A rovnako nikdy nemôžem súhlasiť s tým, aby sme ako štát, lebo právo je nástrojom regulácie štátu, zabudli na milióny obetí, ktoré boli zavraždené v mene názoru Hitlera, Stalina a ďalších. Toto nie je správne, a preto nepodporím a nemôžem súhlasiť s vašou novelou. Ďakujem pekne za pozornosť.