Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-09-25):
Vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, kolegovia, ďakujem, že som sa dostal na rad po všetkých využitiach predností, ktoré ste si uplatnili, ale rešpektujem to. K tejto téme sa dá čo povedať, ona je zaujímavá aj politicky, ale aj tak akože ľudí zaujíma. Ja poviem iba také drobné poznámky k tomu, čo sa deje alebo nedeje a kto čo urobil alebo neurobil. Viete, ja milujem tie príbehy ľudí. U nás na Orave sa to hovorilo, že s holým zadkom prišiel, viete, že prišiel s holým zadkom do parlamentu a odchádza z neho ako veľkopodnikateľ. Viete, to sú naozaj príbehy štátneho úradníka, ktorý sa tu zjaví a po jednom-dvoch volebných obdobiach je z neho zrazu podnikateľ s liekmi alebo ja už ani neviem s čím, ani neviem podľa mňa, s čím obchoduje. Tak podľa mňa je čestnejší príbeh človeka, ktorý sem neprišiel s holým zadkom, hej, a niečo vytvoril. Nech sa na mňa niekto hnevá alebo nehnevá, ale z tejto akcie neustúpim, hej, lebo rozprávať o tom, čo by som urobil, dokáže každý. Ale ja sa rád stretnem s človekom, ktorý niečo urobil a to, čo urobil, sa dá chytiť, pozrieť. To je také, by som povedal, poctivejšie. Viete, niekedy sa zvyklo hovoriť, že kedysi vládol zákon, teraz vládnu právnici. Hej, naozaj mám pocit, že k tomu nejakým spôsobom smerujeme. A skúsim spraviť taký výpočet. Si zoberte ponovembrových premiérov. Mali sme pána Čiča, nech je mu zem ľahká. Mali sme pána Čarnogurského. Potom sme mali pána Mečiara. Potom sme mali pána Dzurindu, pána Fica, pani Radičovú. Ja nebudem komentovať ani jedného z nich, i keď ma svrbí jazyk, ale len poviem, že bolo ich šesť. Z toho štyria boli právnici. To znamená dve tretiny právnikov. A ja si myslím, ono aj sa nejako volá ten typ demokracie alebo ten typ toho zriadenia, kde vlastne vládnu právnici. Ja si nemyslím, že je to správne. Viete, právnici poväčšine sú na to, aby, keď rozprávajú alebo dohadujú sa ľudia, ktorí chcú niečo vytvoriť alebo vytvorili, alebo plánujú niečo, tak na tom bočnom stole sedeli. A to, čo oni dohodnú, potom opravujú, aby tam neboli chyby. V spoločnosti, ktorá právnikov nageneruje, čosi nie je správne. Čiže ja by som len z tohto, by som povedal, relatívne primitívneho výpočtu šiestich premiérov, z toho štyroch právnikov, usudzoval, že čosi nie je správne. A dôkazom toho je stav, v akom tá krajina sa nachádza. Tu, myslím, nič nie je rukolapnejšie než stav tej krajiny. Možno keby sme spravili nejakú komparáciu, kto bol kde premiér a koľkí z nich boli z právnického prostredia, možno by sme sa dozvedeli zaujímavé čísla, hej. Ale teraz ja viem, že som si z komory advokátov neurobil to, že ma nedajú za rámik, ale to nevadí. Právnici sú právnici, vždycky boli právnici. Právnika len pozdravíš, už si mu dlžný. Viete, to sa tak hovorí, hej, že to je, právnik keď vypisuje výkaz, tak deň má 25 hodín, nie 24, lebo on nejde na obed. Viete, to tak položartom hovorím, ale to asi k tomu stavu patrí. Otázka stojí, či je správne, že krajina sa oddá do rúk právnikom a právnici ju vedú. My sme naozaj v tej histórii 25-ročnej boli v dvojtretinovom pomere vedení právnikmi. A ja si myslím, že to nie je celkom správne. Takisto si myslím, že nie je celkom správne to, že si niečo vylobovali, lebo viete, oni majú takú tendenciu si pomôcť. A pomohli si napríklad aj s touto, by som povedal, absolútnou výnimkou. A to je absolútna logistická výnimka. Ja poviem otvorene, že napríklad ja tam, kde som niečo vytvoril, tak sa pomaly bojím upozorniť čašníka, že niečo robí zle, aby ma niekto neokríkol, že robím, som v konflikte záujmov, viete. Ale tuná sú ľudia, ktorí môžu úplne legálne zastupovať spory. To je fakt. Ale to je absolútne konflikt záujmov. Podľa mňa nič absolútnejšie z pohľadu konfliktu záujmov nie je ako to, že právnik tu môže sedieť, je poslanec a zároveň môže vykonávať svoju advokátsku agendu. Ja si myslím, že nič absolútnejšie nie je. Dokonca keby som to trošku prehnal, tak poviem, že vidím konflikt záujmov aj v tom, že by právnici mali prehlásiť ešte doplňujúcu prísahu poslancovi. Nemám to naformulované. Viete, v záujme právnika nie je, aby boli zákony dobré. Však bude inak sebadeštrukčný. Viete, to je proti jeho záujmom, aby zákony boli správne, boli dokonalé, boli jednoduché, hej. Však potom by nemal čo robiť. Čiže aj to je, v zásade keby sa nad tým niekto zamyslel, ten konflikt záujmov. Však my tu môžeme mať piatu kolónu z pohľadu toho, že tí právnici možno majú zámer v tom, aby nebol ten zákon dokonalý, lebo však koniec koncov im to poskytuje agendu. Ale trošku preháňam. Ja verím, že sú tu čestní právnici, ktorí to, čo tu sľubovali vtedy a mali ruku položenú na tej knihe, ktorá sa volá ústava, mysleli vážne. I keď nie všetci z nich sú takí. Naozaj je to konflikt záujmov. Je obrovský. A je to výnimka, každá výnimka vlastne len potvrdzuje pravidlo, že niečo nie je v poriadku. Prečo majú oni výnimku? To ja nechápem. A podľa mňa je to brutálny, ale naozaj brutálny konflikt záujmov. Takže ja by som sa stotožňoval s predloženým návrhom. Nech sa páči, chcete robiť poslanca, nech sa páči. Viete, robiť poslanca je rehoľa. Robiť poslanca je aj možno vrchol takej, by som povedal, spoločenskej kariéry, hej, okrem tuná niektorých typov ľudí, ktorí sem došli na začiatku svojej kariéry, ale o tom filozofovať nejdem. Čiže to by malo podľa mňa stačiť z toho pohľadu, že teda napĺňam to, som tu, vážim si to, pristupujem k tomu zodpovedne, a nie tak, že utekám z lavice, lebo mi volá klient, ktorý niekde ukradol autorádio a súd bude mať pozajtra, ja neprídem na rokovanie, lebo mám pojednávanie s nejakým Čorkárom v rádiu, viete, a jeho obhájim, lebo som poslanec a ten si ma objedná, lebo si objedná poslaneckého právnika, lebo však poslaneckí právnici majú asi kontakty. Ja si myslím, že to tak asi nejako aj plus-mínus funguje, hej. A to podľa mňa nie je správne. Takže dovoľte, aby som vyjadril podporu kolegom, ktorí doniesli tento návrh. Ďakujem veľmi pekne.