P. Paška, poslanec: (2005-03-18):
Nebudem tajiť, že určitý pocit márnivosti, ktorý mám ako človek, ktorý sa považuje za pragmatika, z európskej rétoriky, ktorá má skôr proklamatívny charakter ako akčnosť, vo mne pretrváva, ale nie je to prejavom nedôvery v Európu a prejavom euroskepticizmu. Ale som presvedčený, že nakoniec funkčnosť tohto modelu overeného niekoľkými rokmi preukazuje, že sa, a ja určite hovorím teraz za seba, musíme naučiť analyzovať to, čo odznieva v tých veľkých vzletných rečiach, ktoré sa nám niekedy zdajú príliš málo konkrétne. Cez to všetko musím skonštatovať, že ten rámec, ktorý definuje otvorenie debaty, a to chcem podotknúť, otvorenie debaty a diskusie o tom, ako Lisabonský proces reštartovať alebo obnoviť do podoby, aby bol schopný naplniť ciele, ktoré boli zadefinované ešte v roku 2000, sa len začína. Preto mi tak trošku vadí, že pozícia, ktorú dnes máme v Národnej rade schváliť, ako sa tvári zo strany vlády, ako keby bolo všetko jasné, ako keby na Slovensku sme mali patent na rozum, ako keby sme vedeli, ako dospieť k prosperite. Nuž mňa to neprekvapuje, pretože už tretí rok nás táto vláda presviedča o tom, že iná alternatíva neexistuje, že jedine bezbrehý liberalizmus, nízke dane, lacná pracovná sila a k tomu, samozrejme, ústredná demontáž štátu a všetkých jeho atribútov, to je ten jediný spôsob, ktorým môžeme dospieť k prosperite, a tým dať návod všetkým tým silným, ktorí desaťročia budovali projekt demokracie, ale hlavne sociálneho modelu a sociálnej spoločnosti, ako byť bohatý aj naďalej pri všetkých negatívnych vývojoch, ktoré to sprevádza. Chcem to využiť aj preto, že postoje vysokých predstaviteľov Európskej únie, nech už prezentujú ktorúkoľvek z frakcií, zľava alebo doprava, to veľmi jasne zadefinovali. Proces sa začína. A ústredná kategória, tá dôvera, musí presiaknuť zhora až nadol. To stretnutie Európskeho parlamentu s národnými parlamentmi vôbec nebolo samoúčelné. Veľmi jasne tam odznelo, že bez úzkej komunikácie na úrovni Európa – európske národné parlamenty – národný parlament – vláda, vláda a občan, národný parlament a občan nebudeme schopní vybudovať ten princíp dôvery u každého občana k cieľom, ktoré táto Lisabonská stratégia definuje. Dovoľte preto zaujať aj postoj, ktorý zaujala frakcia európskych socialistov. A chcem dokumentovať, že existujú minimálne dva také základné pohľady na to, ako by Európa mohla prosperovať. Dovoľte zacitovať z materiálu, ktorý prijala naša frakcia: „Nemôžeme a nemali by sme napodobňovať našich konkurentov tým, že budeme hľadať najnižšie pracovné náklady, najposlušnejšie pracovné sily, najnižšie dane, najnedbalejšie štandardy v oblastiach životného prostredia, sociálnej, zdravotnej starostlivosti a bezpečnosti. Takáto stratégia nemôže fungovať, nemôže zachrániť našu ekonomiku tým, že zničíme našu spoločnosť.“ Mimochodom, z úst predstaviteľov Európskeho parlamentu aj národných parlamentov toto zaznievalo ako ústredný motív. Akýkoľvek efektívny, ekonomický alebo sociálny nástroj bez ohľadu na ekonomickú efektivitu jeho pôsobenia nemôže byť nástrojom na demontáže sociálneho štátu, ktorý definuje Európu ako ucelený priestor už niekoľko desiatok rokov. Ja si dovolím využiť príležitosť, že je tu aj pán podpredseda vlády a minister financií, pretože často práve tento liberálny model hlavne v oblasti daňovej je predstavovaný, ako som už spomenul, ako jediná cesta k efektívnosti. Nuž, dámy a páni, dnes najefektívnejším modelom, a to nikto nepoprie, je severský model. A severský model je postavený na úplne iných princípoch. Zdá sa nám až smiešne po 2,5 rokoch tvrdenia, že rovná daň je ten jediný účinný nástroj oživenia hospodárstva, keď sa vyjadrí 67 % švédskeho obyvateľstva, že je kľudne aj za zvýšenie daní, lebo, dámy a páni, to nie je o daniach, to je o štáte a o dôvere občana k štátu. U nás na Slovensku sme, bohužiaľ, historicky nikdy nemali možnosť vyskúšať si, čo je to naozaj fungujúci štát, a pred zmenou všetky atribúty skôr občana odtláčali od štátu. Dnes miesto toho, aby sme sa pokúsili vybudovať takúto dôveru, demontujeme štát vo všetkých jeho základných atribútoch. No a z takéhoto postoja potom, samozrejme, neprekvapia ani postoje napr., ktoré budem citovať opäť z materiálu: „Európska centrálna banka sleduje infláciu, cielenú infláciu prísnejšie, než centrálne banky členských štátov sledujú infláciu, cielenú infláciu iných mien.“ A teraz je veľmi dôležité toto: „Päť rokov po zavedení eura dozrel čas na prehodnotenie európskej monetárnej politiky zamerať sa na infláciu, cielenú infláciu a vypočuť si kritiku, že zmeny úrokových sadzieb Európskej centrálnej banky, či už stúpajú alebo klesajú, sú príliš malé a navyše oneskorené.“ V súvislosti s infraštrukturálnymi projektmi, a to sú väčšinou verejné investície, aj keď združujú, samozrejme, privátnych investorov, to je to, čo generuje rast dopytu. Mimochodom, 80 % produkcie Európskej únie sa spotrebováva v jej priestore. A chce mi niekto povedať, a teraz mi odpustí pán podpredseda vlády, že budem trošku pejoratívny, že toto je výsledok insitných ekonómov? Toto je postoj ekonómov a odborných tímov, ktorí reprezentujú desiatky miliónov občanov európskeho priestoru. Dámy a páni, som presvedčený, že pozícia, ktorú nám dnes vláda prezentuje, je len začiatok. Na záver včerajšieho stretnutia v Bruseli odznel práve zo strany vedenia Európskeho parlamentu aj vedenia Európskej komisie apel, ktorý som už naznačil, ak nedôjde k dôslednej debate, k diskusii, k výmene názorov, ktoré môžu byť ostré, ale ktoré musia byť akceptovateľné, jednoducho nedosiahneme primárne ciele. A tie nástroje musia byť výsledkom spoločenskej diskusie, musia byť výsledkom konsenzu na všetkých úrovniach. A ak to nedosiahneme ani v tomto parlamente, ak to nedosiahneme na úrovni vzťahu Národnej rady Slovenskej republiky a vlády, všetky tie vzletné ciele, ktoré stanovuje tento dokument, sa rozplynú tak ako niektoré reči, ktoré sa na úrovni Európskej únie vedú. Ďakujem pekne. (Potlesk.)