M. Vášáryová, poslankyňa: (2008-11-27):
Vážení priatelia, teraz dovoľte, aby som vystúpila ako jedna z posledných v mene Platformy mimovládnych rozvojových organizácií, ktoré ma poprosili, aby som v ich mene zdvihla hlas. Budem sprevádzať moje krátke vystúpenie pár fotografiami z Etiópie. V októbri na pozvanie Európskej komisie spolu s kolegami z Vyšehradskej štvorky som sa zúčastnila na dvanásťdennej ceste po  jednej z 15 najchudobnejších krajín sveta. A pretože v stanovisku Platformy rozvojových mimovládnych organizácií sa uvádza, že vláda v tomto rozpočte nesplnila tie sľuby, ktoré im dávala o navýšení finančných prostriedkov pre rozvojovú pomoc, chcem vám tlmočiť  ich prosbu. Nebudem dávať pozmeňujúci návrh, pán poslanec, natoľko naivná nie som, viem, že ho odmietnete. Ja idem poprosiť pána ministra financií, ktorý tu nie je, prosím pána ministra Rašiho, aby to povedal, idem poprosiť, aby nekrátil v momente, keď budú problémy s rozpočtom, príspevok pre rozvojovú pomoc. Pretože ako na to upozornil môj kolega pán Kukan, pán poslanec, vy, čo ste sa smiali, rozpočet ministerstva zahraničných vecí je závislý od predaja budovy slovenského veľvyslanectva v Moskve. Dovoľujem si vás upozorniť, že v tom veľvyslanectve ešte slovenskí veľvyslanci sú a každý, kto predával niečo v zahraničí, vie, že to, aby sa dostali do rozpočtu v roku 2009 finančné prostriedky pre ministerstvo zahraničných vecí, bude mimoriadne obtiažne. Takže chcem v mene mimovládnych organizácií pre rozvojovú pomoc požiadať, aby tých 0,0 %, ktoré tu máme, tých 7,5 mil. eur na rozvojovú pomoc, aby neboli krátené. Je nesporné, že Slovensko v niekoľkých rokoch ukázalo jasne, že sa dokáže dostať do vedúcej pozície v zahraničnopolitických témach, kam patrí aj rozvojová pomoc. Boli sme jedným z prvých nových členských štátov Európskej únie, ktorý prijal veľmi solídny zákon o rozvojovej pomoci a založil Slovenskú agentúru pre medzinárodnú rozvojovú pomoc. Zároveň treba podotknúť, že aj proces prípravy a navrhovaný obsah novej strednodobej stratégie slovenskej ODA bude pravdepodobne zárukou cieleného a premysleného používania prostriedkov v zmysle jasne stanovených kritérií pre tieto mimovládne organizácie. My by sme si nemali zahodiť túto vytvorenú šancu byť medzi špičkou v tejto sledovanej a hodnotenej oblasti. Tento obrázok je v škole, ktorá má štyri triedy. Školu postavila poľská charita. Je to jediná murovaná budova s podlahou a oknami v okolí 45 kilometrov. Všetci ostatní bývajú, ako to bolo na tom prvom obrázku, v hlinou vymazaných domoch. Tieto deti chodia do štyroch tried. V každej triede je vyše 100 žiakov, chodia na dve zmeny, sedia po 4 – 5 detí v jednej lavici a chodia do školy väčšinou len štyri roky. Naučia sa čítať, písať a počítať a učia sa tri jazyky. Svoj vlastný jazyk, pretože v Etiópii žije 54 národov, učia sa oficiálny jazyk, ktorý sa snaží vláda presadiť, amharštinu a učia sa angličtinu. Nemajú učebnice, ale majú 2, 3 zošity a jedno večné pero a považujú to za svoj veľký výdobytok. Máme medzinárodné záväzky a zaviazali sme sa, že ich budeme plniť a to ako pri napĺňaní miléniovej deklarácie OSN a pri dosahovaní dohodnutých miléniových rozvojových cieľov spolu s ďalšími záväzkami, ktoré sme prijali naším členstvom v Európskej únii, to znamená, že Slovensko by malo razantne zvyšovať svoj potenciál pri poskytovaní rozvojovej pomoci. Ale myslím si, že dnes je naozaj reálne len požiadať, aby sa tých 225 miliónov nekrátilo. V momente, keď sa Slovenská republika v polovici roka dostane do problémov a všetci, ktorí tu sedíme, vieme, že sa do týchto problémov dostane, my by sme mali dosiahnuť v roku 2010, a k tomu sme sa zaviazali, ako cieľ 0,17 % podielu z hrubého domáceho produktu a 0,33 % v roku 2015. Ale tá suma, ktorá je v štátnom rozpočte na rok 2009, je, samozrejme, veľmi nízka, ale ako vravím, nedávam pozmeňujúci návrh, viem, že neprejde, len žiadam, aby sa táto pomoc aspoň neznižovala. Lebo chýba reálna vôľa k naplneniu vyššie uvedených záväzkov v momente,  chýba, keď má Slovensko 10,4-percentný rast a keďže už takýto rast dlho nebude mať, tak apelujem na vaše city aj týmito fotografiami. Toto, čo vidíte, je kobka vymazaná hlinou, v ktorej býva učiteľ, učiteľ, ktorý má 19 rokov, býva v horách bez svojej rodiny a tá kobka má rozmery 1,8 m na 1,5 m. On je veľmi bohatý, pretože, ak si všimnete, má tam takú oranžovú nepremokavú plachtu, ktorá je zošitá z vriec, v ktorých prichádza rozvojová pomoc. Na tom má ako bohatší človek jeden matrac a tá taška, ten kúsok tašky, ktorý tam vidíte, to je jeho jediný majetok, ktorý má. Ale je bohatý, pretože táto kobka má dvere a na dverách je dokonca aj zámka. A zámku má aj 16-ročná učiteľka matematiky, ktorá žije vo výške 2 800 m, vysoko v horách a toto je tiež tam, kde býva. Takto vyzerajú deti. Napriek tomu všetkému, že nemajú vodu, pijú znečistenú a fluoridom naplnenú vodu, ktorá spôsobuje, že ich zúbky majú čierne alebo tmavohnedé škvrny. Ale rodičia posielajú deti do školy, aj keď to znamená, že idú peši 10 alebo 15 km. A to, čo majú ako školskú tašku, kde si nosia zošity, to je tiež ušité z vriec pre rozvojovú pomoc, tam dodávame kukuricu alebo ryžu, aby nezomreli od hladu. Ale deti sa chcú učiť a  chcú niečo v živote dosiahnuť. Pominúc fakt, že každý druhý dospelý človek, s ktorým sa mi podarilo rozprávať v Etiópii, pretože potrebujete na to dvoch prekladateľov, jedného z angličtiny do amharčiny a jedného z amharčiny do miestneho jazyka, mi povedal, že by veľmi rád odišiel zo svojej zeme a chcel by, lebo počul, že v Európe je dostatok vody a dostatok potravín a ľudia si žijú oveľa lepšie ako oni, takže by chcel odísť. Ale v Etiópii žije 80 miliónov ľudí. Keby hneď len 2 milióny sa okamžite vydali na pochod, je našou povinnosťou pomôcť im zlepšiť ich sociálnu a zdravotnú situáciu doma. Toto je dievčatko, ktoré je veľmi pyšné, že môže chodiť do školy. Toto je 26-ročná žena, ktorá štyrikrát denne znáša na svojom chrbte 50-kilový balík dreva, eukalyptového dreva z výšky 3 300 m do výšky 2 500 m a ide štyrikrát do roka. Toto nie sú ľudia, ktorí nepracujú a flákajú sa. Toto sú ľudia, ktorí ťažko pracujú a my by sme si mali uvedomiť, čo sú naše problémy a čo sú ich problémy. A nakoniec, malý chlapček, ktorý sa ma držal za nohu a nechcel ma pustiť. Na fotografii nevidíte, že je špinavý a plný múch, ale on chce tiež chodiť do školy a hoci nemá ešte štyri roky, chodí sám desať kilometrov a sedáva s ostatnými spolužiakmi v triede. Preto chcem, pán minister, aby ste tlmočili pánu ministrovi financií moju prosbu, aby to malé množstvo prostriedkov, ktoré  niektorých bohatých kolegov možno nezdvihne ani zo sedadla, sa neskrátilo, pretože od neho sú závislí tí niekoľkí ľudia, aj tí niekoľkí ľudia, ktorých ste teraz osobne videli. Musíme si uvedomiť, že finančná a potravinová kríza, ktorá doľahne aj na nás, najviac doľahne na týchto ľudí, pretože nielenže nebudú žiť v dostatku, v akom žijeme my, to nikdy nebudú, ale zomrú od hladu. Ich priemerná dĺžka života je štyridsaťtri rokov, ale kým doteraz mohli možno mať jedno jedlo za deň, vysoké ceny potravín spôsobia, že nebudú mať ani to. Ďakujem veľmi pekne za vašu pozornosť. (Potlesk.)