E. Kukan, minister zahraničných vecí SR: (2005-05-11):
Ústavnej zmluve bolo venovaných do dnešného dňa množstvo diskusií. Chcem preto len v stručnosti pripomenúť, že väčšina z vás tu prítomných – či už na úrovni európskej alebo národnej, v rovine odbornej a politickej – sa do týchto rozhovorov aktívne zapojila. Určite si spomeniete aj na rokovania v Konvente o budúcnosti Európskej únie alebo počas Medzivládnej konferencie, kde aj Slovenská republika ako plnoprávny člen veľkej rodiny európskych národov prispela k formovaniu obrazu tohto dokumentu. Diskusia nebola jednoduchá. Jej výsledok je však vo väčšine akceptovaný a je považovaný za dobrý kompromis. Treba priznať, že nie všetky požiadavky Slovenska sme dokázali presadiť, ale rovnako tak to bolo aj v prípade ostatných 24 štátov. Na druhej strane musíme uznať, že naši takpovediac vyslanci zanechali v Ústavnej zmluve svoju pečať. Stopy, ktoré nik nemôže spochybniť. Konečný text zmluvy predstavuje dobrý a solídny, aj keď možno nie dokonalý priesečník názorov a predstáv všetkých členských štátov Európskej únie. Slovenská republika privítala vypracovanie textu Ústavnej zmluvy, ktorý je ďalším krokom na ceste zjednotenia Európy. To, že Európska únia bude mať vlastnú ústavu, Ústavnú zmluvu, určite prispeje k naplneniu ideí jednotnej Európy. Dovoľte mi teraz zmieniť sa o tom, čo bolo impulzom a cieľom reformy právneho základu Únie. Hnacím motorom iniciatívy bola rodiaca sa diskusia o budúcnosti Európskej únie. Tá sa rozprúdila v dôsledku masívneho prehlbovania európskej integrácie vrátane rozšírenia. Úniu však na začiatku nového milénia ťažili aj ďalšie hospodárske, bezpečnostné či zahraničnopolitické výzvy, s ktorými sa musela vysporiadať. Samotným cieľom reformy bolo vypracovať dokument, ktorý by dokázal posilniť demokraciu, transparentnosť a efektívnosť Európskej únie. Mal by občanom priblížiť európsky projekt a inštitúcie, zjednotiť rozhodovacie procesy a umožniť rozšírenej Únii zohrávať aktívnu úlohu v novom multipolárnom svete. Mimoriadne významným prvkom je potvrdenie trendu posilňovania národných parlamentov a Európskeho parlamentu. Aj to je dôkaz toho, že Únia nechce ísť cestou diktátu nadnárodných inštitúcií, ale cestou posilňovania demokratického rozhodovania. Prínos Ústavnej zmluvy vidím predovšetkým v zjednodušení a zoštíhlení existujúcej širokej matérie základných zmlúv Európskej únie, v zreteľnom rozdelení kompetencií medzi Úniou a členskými štátmi, v zefektívnení rozhodovacích procesov, v inštitucionálnej reforme zachovávajúcej rovnováhu medzi členskými štátmi a európskymi inštitúciami a v odstraňovaní problému tzv. demokratického deficitu Únie. Som presvedčený, že na Slovensku je Ústavná zmluva v odborných kruhoch aj v laickej spoločnosti vnímaná ako potrebný a dobrý dokument, ako dôležitý nástroj pre rozšírenú Európu. Demokracia si ctí pluralitu. Názory na aktuálne témy sú rôzne. Ani Ústavná zmluva nie je výnimkou. Každý občan má legitímny nárok na vyjadrenie svojich postojov. Podľa môjho názoru konštruktívna a kvalifikovaná kritika priamo prispela k dynamike diskusie o Ústavnej zmluve. Niekedy vznikajú informácie spochybňujúce potrebu schválenia Ústavnej zmluvy. Sú postavené na nekorektných argumentoch. Takéto problémy ťažia dnes viaceré staré alebo aj nové členské štáty. Vážený pán predseda, vážený pán predseda vlády, vážené panie poslankyne, páni poslanci, dovoľte mi, aby som sa v nasledujúcich minútach venoval niektorým z najfrekventovanejších argumentov odporcov zmluvy, ktoré – mierne povedané – nie sú vždy korektné. Prvý, azda najčastejšie prezentovaný argument znie, že Európska únia sa stane štátom, superštátom či federáciou, jednotlivé členské štáty budú jej provinciami, ktoré postupne prídu o svoju suverenitu. Bolo by to tak iba vtedy, ak by všetky členské štáty Európskej únie v Ústavnej zmluve explicitne vyjadrili svoj záujem o to, aby zmluva bola považovaná za právny základ ich nového spoločného spolunažívania. No Ústavná zmluva je len prostriedkom, ktorého hlavným cieľom je celková kodifikácia nekompaktného práva Európskych spoločenstiev a Európskej únie zloženého z viacerých dokumentov. V jej znení sa nenachádzajú konštitutívne prvky, ktoré by zmenili štátoprávny charakter Únie smerom k štátnemu zväzku. Naopak, zavádza prinajmenšom dva inštitúty, ktoré zdôrazňujú suverenitu členských štátov: možnosť vystúpenia z Únie a bezprostredné zaangažovanie národných parlamentov na rozhodovaní Európskej únie. Zmluva potvrdzuje, že Európska únia je a zostane Úniou národných štátov, nie centralizovaným superštátom. Mottom Európskej únie je: „Zjednotení v rozmanitosti.“ Zmluva jasne definuje, že členské štáty delegujú právomoci Únii, a nie opačne. Takto možno oponovať ďalšiemu tvrdeniu, ktoré znie, že členské štáty budú môcť vykonávať len tie kompetencie, ktoré im budú ponechané v Ústavnej zmluve. Nie je to pravda. Štáty budú vykonávať právomoci, ktoré samy konsenzom na Úniu nepreniesli. Tak ako v predchádzajúcej zmluve o Európskej únii, aj nová zmluva bola dohodnutá na úrovni vlád členských štátov. Po jej podpise koncom októbra minulého roka musí byť ratifikovaná každým členským štátom podľa jeho vnútroštátnych predpisov. To je podľa mňa znak suverenity. Brusel v nijakom prípade nemá dosah na vnútroštátne rozhodovanie o tejto záležitosti. Zmluva o Ústave pre Európu uzákoňuje silnejšie postavenie Európskeho parlamentu a národných parlamentov. V prípade Európskeho parlamentu je to predovšetkým vďaka jasnému priznaniu jeho postavenia. Rozhoduje totiž na rovnakej úrovni ako Rada. Procedúra spolupráce je povýšená na jedinú štandardnú legislatívnu procedúru. Pri posilnení postavenia národných parlamentov ide najmä o dôraz na včasnú a komplexnú informovanosť národných parlamentov o záležitostiach Európskej únie. Ústavná zmluva tiež spresňuje využívanie konceptov subsidiarity a proporcionality. Tieto ohraničujú právomoc Únie a umožňujú národným parlamentom, aby v odôvodnených prípadoch vzniesli námietky proti prípadnému pokračovaniu kompetencií zo strany Únie alebo zastavili prijímanie nekvalitných legislatívnych aktov. Ústavná zmluva takisto ponecháva možnosť veta v určitých citlivých oblastiach, ktorými sú dane, zahraničná politika a sčasti sociálna politika. Zmluva prináša v tomto smere viacero mechanizmov, od parlamentnej výhrady cez tzv. záchrannú brzdu až po možnosť nepripojenia sa. Na základe uvedeného možno konštatovať, že do praxe bude zavedený komplexný systém kontroly, aký pravdepodobne nemá obdobu v žiadnej inej medzinárodnej štruktúre. Ide o kontrolu na úrovni vlád doma a v Európskej rade, na úrovni národných parlamentov a Európskeho parlamentu a takisto ďalších orgánov Európskej únie. Ďalšie argumenty, ktorými operujú oponenti Ústavnej zmluvy, sú tie, že Ústavná zmluva znižuje váhu hlasu menších členských štátov. Nie je to tak. Spoločne sme predsa bojovali za to, aby bol rozhodovací mechanizmus nastavený takým spôsobom, aby aj hlasy najmenšieho členského štátu mali adekvátny vplyv. Medzi ďalšie tvrdenia, s ktorými treba polemizovať v záujme objektívnosti, je, že zmluva vytvára nový inštitút prezidenta analogického s hlavami národných štátov, že zavádza európske občianstvo nahradzujúce to národné, že zahraničná politika bude v rukách ministra zahraničných vecí Európskej únie, že sa vytvára spoločná armáda alebo oslabuje sociálna dimenzia. Pre poriadok mi dovoľte uviesť: - Ústavná zmluva nezakladá novú právnu subjektivitu, čl. I-6 Ústavnej zmluvy (Únia má právnu subjektivitu) je analogický s článkom 281 Zmluvy o Európskych spoločenstvách – verzia z 24. decembra 2002 (Spoločenstvá majú právnu subjektivitu). Zmluvu o Európskych spoločenstvách sme prijali pri vstupe do Európskej únie. - Ústavná zmluva nekreuje post prezidenta alebo superprezidenta. Upravuje len pozíciu predsedu Európskej rady. V angličtine sa mu hovorí „president“ a dáva mu rozsiahlejšie koordinačné právomoci (čl. I-22). - Európske občianstvo nenahrádza, ale dopĺňa inštitút občianstva národného. Poskytuje možnosť obrátiť sa na orgány Európskej únie, či jednoduchšie požiadať o pomoc v krízových situáciách. Dikcia čl. I-10 Ústavnej zmluvy je rovnaká ako v čl. 17 zmluvy o Európskych spoločenstvách. Občanmi Európskej únie sme sa teda stali už pri vstupe do Únie, nie teraz. - Zahraničná politika nebude v rukách ministra zahraničných vecí Európskej únie. Politické rozhodnutia budú naďalej prijímať ministri zahraničných vecí jednotlivých členských štátov. Ak sa dohodnú na spoločnom postupe k určitej téme, môžu ho prezentovať ako spoločnú pozíciu Európskej únie. - Minister zahraničných vecí bude zodpovedný za výkon spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky a vonkajších vzťahov. Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika zostáva oblasťou medzivládnej, a nie nadnárodnej spolupráce. Znamená to, že hlavnú zodpovednosť za jej uskutočňovanie naďalej nesú členské štáty Európskej únie. - Na základe Ústavnej zmluvy dôjde k sprehľadneniu zahraničných stykov Únie, pretože v poste ministra zahraničných vecí Európskej únie bude zlúčený Komisariát pre vonkajšie vzťahy s postom vysokého predstaviteľa pre zahraničnú politiku. - Nevznikne spoločná armáda. Každý štát sa individuálne rozhodne, či bude participovať na vojenských akciách Európskej únie. Formulácie obsiahnuté v Ústavnej zmluve vyhovujú aj neutrálnym členským štátom – Švédsku, Fínsku, Rakúsku. - Zmluva posilní sociálnu dimenziu Európskej únie. Charta základných práv Európskej únie zaväzuje, aby bola celá legislatíva Únie v súlade s dohodnutým štandardom práv vrátane práv sociálnych. Je na každom z nás, aby sme si vytvorili svoj vlastný názor. Diskusia by však mala byť vecná a korektná. Pri pozornom čítaní zistíme, že Ústavná zmluva dáva členským štátom, teda aj Slovenskej republike, dostatok nástrojov na konštruktívny dialóg a na dobré postavenie v rámci Európskej únie. Dovoľte iba niekoľko slov k ratifikácii Ústavnej zmluvy v jednotlivých členských štátoch. Členské štáty Európskej únie z hľadiska medzinárodného práva verejného, ako aj vnútroštátneho považujú Ústavnú zmluvu za medzinárodnú zmluvu uzavretú medzi suverénnymi štátmi, ktorá nemení charakter Únie. To znamená, že na jej základe nevzniká nový štátny zväzok ani federácia. Predstavuje novú kvalitu, resp. novú podobu Európskej únie. Nezávislé právne analýzy tiež hovoria, že Ústavnou zmluvou dochádza k presunu niektorých kompetencií na úroveň Únie, pretože v určitých oblastiach je jednoducho pre všetkých výhodnejšie robiť veci spoločne. Ale súčasne neexistuje nijaká možnosť na presúvanie ďalších kompetencií z krajín na Úniu, prípadne na zmenu Ústavnej zmluvy, ktoré by národné parlamenty nemohli ovplyvniť. Keďže Ústavnou zmluvou sa charakter Európskej únie nemení, len dolaďuje súčasný stav, takmer dve tretiny, teda 15 štátov Európskej únie sa rozhodli ratifikovať Zmluvu o Ústave pre Európu parlamentnou cestou. Ostatné krajiny zorganizujú referendum, keďže k takémuto kroku ich zaväzuje ich ústavný poriadok, tradícia a v niektorých prípadoch aj politická situácia v krajine. Ústavnú zmluvu k dnešnému dňu ratifikovali Litva, Maďarsko, Slovinsko, Španielsko formou referenda, Taliansko a Grécko, čiže šesť krajín. Takisto belgický Senát schválil Ústavnú zmluvu. Čaká sa na vyjadrenie Dolnej komory parlamentu, regionálnych parlamentov a jazykových komunít. V priebehu mája sa bude o Ústavnej zmluve rokovať v Nemecku, a to už zajtra 12. mája Nemecký spolkový snem a 27. mája Spolková rada. A takisto na Cypre, v Rakúsku a vo Francúzsku. Vláda na zasadnutí dňa 20. apríla 2005 schválila materiál Doplňujúca informácia pre Národnú radu Slovenskej republiky k Zmluve o Ústave pre Európu. Týmto rozhodnutím ešte raz potvrdila svoj predošlý názor, že Ústavná zmluva je medzinárodnou zmluvou, ktorú je vzhľadom na jej obsah potrebné považovať za prezidentskú medzinárodnú zmluvu podľa čl. 7 ods. 4 Ústavy Slovenskej republiky, keďže zapadá do viacerých kategórií spomenutých v uvedenom článku. Súčasne je nutné vnímať ju ako medzinárodnú zmluvu podľa čl. 7 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky. Dochádza ňou k prenosu výkonu časti práv Slovenskej republiky na Európsku úniu. Na schválenie zmluvy podľa čl. 7 ods. 2 sa v zmysle čl. 84 ods. 4 Ústavy Slovenskej republiky vyžaduje súhlas aspoň trojpätinovej väčšiny všetkých poslancov. Vláda Slovenskej republiky ďalej navrhla, aby Národná rada Slovenskej republiky svojím rozhodnutím v zmysle čl. 86 písm. d) označila Ústavnú zmluvu za medzinárodnú zmluvu podľa čl. 7 ods. 5 Ústavy Slovenskej republiky, pretože priamo zakladá viaceré práva a povinnosti fyzických alebo právnických osôb. Zároveň je potrebné Ústavnú zmluvu považovať za medzinárodnú zmluvu o ľudských právach a základných slobodách. Uvedené odporúčanie vlády Slovenskej republiky je analogické s postupom Národnej rady Slovenskej republiky pri schvaľovaní Zmluvy o pristúpení, keď Národná rada Slovenskej republiky Zmluvu o pristúpení označila za zmluvu podľa čl. 7 ods. 2 a podľa čl. 7 ods. 5 Ústavy Slovenskej republiky. Privítal som preto text spoločnej správy výborov Národnej rady Slovenskej republiky o prerokovaní návrhu na vyslovenie súhlasu so Zmluvou o Ústave pre Európu, ktorý sa stotožnil s odporúčaním vlády Slovenskej republiky. Chcem poďakovať všetkým, ktorí sa podieľali na kvalifikovanej diskusii o Ústavnej zmluve na pôde výborov Národnej rady Slovenskej republiky. Panie poslankyne, páni poslanci, obraciam sa na vás s presvedčením, že na základe všetkých dostupných faktov správne a kvalifikovane rozhodnete o Zmluve o Ústave pre Európu a potvrdíte ambíciu Slovenska patriť do skupiny progresívnych štátov Únie. Týmto prevezmete na svoje plecia spoluzodpovednosť za úspešné pokračovanie projektu európskej integrácie. Pán predseda, ďakujem, skončil som. (Potlesk.)