V. Faič, poslanec: (2002-04-10):
Špecifické prejavy koncentrácie v odvetví obchodu, ako i dopady nových foriem protisúťažného správania obchádzajúce štandardné nástroje ochrany hospodárskej súťaže prinútili niektoré krajiny Európskej únie regulovať činnosť obchodných reťazcov normatívnym spôsobom. Viedli ich k tomu predovšetkým následky obchodných praktík vyvinutých reťazcami v rámci boja o trh a zákazníka. Kumulatívne použitie praktík malo za následok nerovnováhu v obchodných vzťahoch. V konečnom dôsledku reťazce stále menej predstavovali a predstavujú konkurenciu pre iný reťazec, ale skôr pre výrobcu ako dodávateľa tovarov alebo iného malopredajcu. Vzhľadom na svoju vyjednávaciu silu boli schopné stanoviť nákupné ceny tovarov pod súťažnú úroveň a zároveň vtlačiť dodávateľov tovarov do finančnej účasti na krytí nákladov súvisiacich s predajom. Pozícia reťazcov na trhu potom spôsobila, že výrobcovia nemali možnosť inej ekvivalentnej alternatívy umiestnenia svojich výrobkov, čím sa dostali do ekonomickej závislosti. Takáto relatívna závislosť mala rovnaké dôsledky ako závislosť vyplývajúca z reálnej dominancie subjektu na trhu. Z hospodárskeho hľadiska mala, samozrejme, neskôr i ďalšie následky ako útlm ekonomických aktivít v regióne, znižovanie daňovej výnosnosti regiónu, nárast nezamestnanosti najmä v potravinárskom a v spracovateľskom priemysle i v drobnom obchode a, samozrejme, aj v poľnohospodárstve a, samozrejme, aj isté umŕtvovanie života v prirodzených centrách a zníženie obchodnej obslužiteľnosti obcí. To už, samozrejme, nebol len obchodný problém niekoľkých podnikateľských subjektov, ale vyšších alebo väčších územných celkov hospodárskych, príp. i národohospodárskych v celoštátnom rozsahu. Toto viedlo zákonodarcov viacerých krajín k zakotveniu zákazu zneužívania ekonomickej sily, závislosti a používania likvidačných praktík buď v osobitnom zákone alebo zakomponovaním do zákona komplexne upravujúceho ochranu hospodárskej súťaže. Chcem tu pripomenúť, že podľa záverov konferencie OECD konanej 29. až 30. októbra 1998 ukazuje sa potrebným vytvárať v národnej legislatíve priestor na zachovanie princípov súťaže, a tým chrániť aj účastníkov súťaže, teda dodávateľov, obchodníkov aj spotrebiteľov. Predmetom doterajšej súťažnej legislatívy bola vlastne len ochrana hospodárskej súťaže, a nie aj ochrana subjektov. Je to istý nový prvok. Ako príklady, samozrejme, môžu poslúžiť zákony zo zahraničia, napr. aj taliansky osobitný zákon o ekonomickej závislosti. V Portugalsku pozostáva súťažná legislatíva z viacerých právnych predpisov, pričom ustanovenie o zákaze zneužitia ekonomickej sily normatívnym spôsobom prispieva k nastoleniu rovnováhy medzi výrobcami a distributérmi, a to hlavne sankcionovaním praktík uplatňovaných podnikateľskými subjektmi s veľkou ekonomickou silou, kde jedna strana má jasnú prevahu aj bez dominantného postavenia na trhu. Zakazuje zneužitie ekonomickej sily dodávateľom aj odberateľom v situácii, keď druhá strana nemá ekvivalentnú alternatívu svojich obchodných vzťahov. Španielsky zákon proti nekalému obchodu z 10. januára 1991 definuje ekonomickú závislosť ako stav, keď ekonomicky závislý subjekt nemá inú alternatívu než daného dodávateľa, resp. odberateľa. Samozrejme, je známe nariadenia prezidenta Francúzskej republiky platné od decembra 1986, ktoré zakazuje poskytovanie darov alebo služieb bezodplatných v súvislosti s dodávkami tovarov a služieb, čím sa dostávajú spomínané nekalé praktiky mimo zákona. Nemecká súťažná legislatíva používa termín „nadobudnutie významného postavenia“. Definuje ho ako jedinečný vzťah ku svojim konkurentom, pri posudzovaní ktorého sa berú do úvahy predovšetkým podiel na trhu, finančná sila, prístup na trhy, spojenie s inými podnikmi, existencia právnych alebo faktických prekážok zabraňujúcich vstupu na trh, schopnosť meniť dopyt alebo ponuku na iné produkty, možnosť druhej strany obrátiť sa na iné podniky a podobne. Zneužitie takéhoto postavenia na trhu najmä na zjednávanie podmienok bez opodstatneného zdôvodnenia je zakázané. V Spojených štátoch sa venuje veľká pozornosť diskriminačným cenovým praktikám a tzv. vstupným poplatkom. Ide o federálnu komisiu pre obchod, pričom jeden z jej predstaviteľov na rokovaní pred ústavným výborom senátu prehlásil, že termín „poplatky za vstup“ sa vzťahuje na veľmi rozsiahlu škálu konaní, niekedy jasne nelegálnych, niekedy legálnych, ale vo veľkej miere je tento typ aktivít na hrane zákona a je v tieňovej oblasti. Existujú aj právne úpravy špeciálneho povoľovacieho konania pri zriaďovaní nových obchodných prevádzok regulujúce ich počet a predajnú plochu a prevažne zahrnuté do zákonodarstva územného plánovania, krajinotvorby a stavebného poriadku, napr. v Belgicku, Francúzsku, Luxembursku, Nemecku, Poľsku, Portugalsku, Španielsku a Taliansku. Oneskorený, ale o to razantnejší nástup obchodných reťazcov na trhu Slovenskej republiky kladie väčší dôraz na súťažnú politiku a právnu úpravu zakazujúcu a postihujúcu nové formy protisúťažného správania, medzi ktoré patria aj praktiky obchodných reťazcov. Ich konkrétnu podobu a finančné vyjadrenie so stavom v roku 2000 uvádza v jednej analýze i Protimonopolný úrad Slovenskej republiky. Aj keď tie údaje považujem za neoficiálne, predsa len som aj pri príprave materiálov viackrát vyslovil obavu či nie je pravda, že sa vynucujú vstupné poplatky na zaradenie do evidencie dodávateľov vo výške od 10 000 do 100 000, resp. až 200 000 korún za jednu prevádzku, že sa vynucujú plnenia za zaradenie tovaru do predaja v rozmedzí 5 000 až 25 000 korún, že sa vynucujú plnenia za umiestnenie tovaru na výhodnom mieste od 5 000 až do 15 000 korún, že sa vynucujú neprimerané príspevky na úhradu nákladov na propagáciu, niekde vo výške až 25 000 až 50 000 korún, zliav vo fakturácii, akciových zliav a podobne, že sa vynucujú zľavy z dôvodu otvorenia prevádzky obchodného reťazca, napr. na prvú objednávku zdarma, prvé vyloženie regálu zdarma, a vynucujú i praktiky, podľa ktorých tovar zostáva vlastníctvom dodávateľa až do predaja tretej osobe. Samozrejme, spotrebiteľ ani netuší, že vlastne výrobca alebo dodávateľ akoby financoval aj činnosť obchodných reťazcov. Zo spomínanej analýzy si dovolím zacitovať jednu pasáž, ktorá sa dotýka možných dopadov praktík na hospodársku súťaž: „Praktiky, ktoré uplatňujú obchodné reťazce voči svojim dodávateľom, môžu vytvoriť asymetriu v hospodárskej súťaži na trhu dodávateľov tovarov. Napríklad výrobca, ktorý získa prístup do regálu obchodného reťazca, nemusí byť nevyhnutne ten najlepší, najefektívnejší, s najlepšou ponukou a preferovanými zákazníkmi, ale ten, kto je schopný, resp. ochotný platiť poplatky. Naviac, praktiky môžu pôsobiť pre dodávateľov aj ako vyššia bariéra vstupu do odvetvia, obmedzovať počet výrobcov, dodávateľov do obchodného reťazca, odčerpávať výrobcom zdroje na inovácie, vývoj nových produktov, budovanie značky, a tým vplývať na zníženie konkurencieschopnosti výrobcov.“ Iste si dáme do súvislosti aj našu východiskovú pozíciu našich výrobcov pri vstupe alebo pred vstupom do Európskej únie z hľadiska konkurencieschopnosti. Súťažná legislatíva neposkytuje teda dostatočnú ochranu výrobcom ako dodávateľom tovarov. Takmer vôbec nechráni malých a stredných podnikateľov, či už ide o výrobcov alebo obchodníkov. Preto sú reťazce schopné zlikvidovať v istom čase väčšiu časť dodávateľov a ostatných malopredajcov bez vykázania znakov doteraz zakázaného protisúťažného konania. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, takmer všetky politické subjekty zastúpené v parlamente sa hlásia k podpore rozvoja drobného a stredného podnikania. Vzhľadom na uvedené vidím priestor na diskusiu o súťažnej politike verejných inštitúcií vo vzťahu k ochrane spomenutého podnikateľského stavu. V konsolidovaných ekonomikách sa podieľajú malí a strední podnikatelia 25 %, silné národné firmy tiež 25 % a nadnárodné koncerny 50 %, pokiaľ sa týka exportu. V zmenených podmienkach koncentrujúceho sa maloobchodu samoregulačné trhové mechanizmy nie sú dostatočné, aby dokázali čeliť zvýhodneniu tých obchodných reťazcov, ktoré vzhľadom na svoje postavenie môžu zneužívať ekonomickú silu, používajú uvádzané praktiky proti ostatným maloobchodným podnikateľským subjektom. Rovnako nie sú dostatočné, aby praktikami neboli ohrození domáci výrobcovia a umiestnenie ich produkcie na slovenskom trhu. V nevyhnutnej miere preto existuje potreba právnej regulácie. Nové formy protisúťažného správania prinášajú i novú právnu terminológiu, spôsoby posudzovania a nástroje ochrany, i také, ktoré právny poriadok v Slovenskej republike doteraz neobsahoval, hoci v zahraničí sú už niekoľko rokov známe. Predložený návrh zákona preto predpokladá prijať úpravu podmienok predaja potravín a ostatného tovaru uvedeného, spôsob posudzovania a zamedzenia zneužívania ekonomickej sily, vedenia registra obchodných prevádzkarní aj dozoru nad dodržiavaním tohto zákona. Naopak, neobsahuje paragraf, ktorý by hovoril komplexne o povoľovacom konaní pri zriaďovaní nových prevádzok, ako i regulácii veľkosti podlahovej plochy. Navrhovaná právna úprava je založená na použití nasledovných nástrojov, právne zakotvených a vyskúšaných v niektorých krajinách Európskej únie, prispôsobených konkrétnym podmienkam trhu Slovenskej republiky, ako je obmedzenie monopolných praktík princípom rovnakého zaobchádzania, obmedzenie nekalých a neobvyklých obchodných praktík povinnej konkurencii vo vybraných tovaroch, skupinám s cieľom, aby nemohol obchod preferovať niektorých dodávateľov pred inými, ale naopak, aby o kúpe tovaru rozhodoval spotrebiteľ, ktorému je daná možnosť voľby, pričom minimálne 70 % týchto tovarov musí byť vyrobených v Slovenskej republike s výnimkou, ak sa tovar na Slovensku v tejto tovarovej skupine alebo v tovarových skupinách uvádzaných nevyrába, ďalej, vedenie registra obchodných prevádzkární a oznamovacia povinnosť prevádzkovateľov, samozrejme, dozor nad dodržiavaním zákona a sankcie za jeho porušovanie. Nebudem opakovať skutočnosti uvedené v paragrafovom znení i tie, ktoré sú uvedené v dôvodovej správe. Chcem však podotknúť, že je možné niektoré navrhované ustanovenia zákona po dosiahnutí zhody v parlamente riešiť aj iným alternatívnym spôsobom, napr. pri vymedzovaní pojmu „ekonomická sila“, nahradiť „percentuálny podiel“ „absolútnym číslom ročného obratu“, pri skladbe ponuky zmeniť alebo navrhnúť „alternatívne povinné percento tovarov vyrobených na Slovensku“. Samozrejme, takúto úpravu pozná zákonodarstvo napr. i vo Francúzsku. Predpokladám pre hodnotenie aktuálnej ponuky, ktorá je v § 5, že tiež môžu byť v alternatíve aj iné skutočnosti, ako sú napr. údaje registračnej pokladnice vedené podľa osobitného zákona, dodacie listy, príp. ďalšie veci. Samozrejme, môžu byť i vyššie pokuty, tak ako je to v § 10, nevyhýbame sa ako predkladatelia tomu. Zdá sa nám logická i požiadavka Jednoty na možnosť dohodnutia kratšej doby splatnosti faktúr za dodaný potravinársky tovar, ako je to v § 3 ods. 6, kde je 30-dňová zákonná lehota. Chcem uviesť, že predkladatelia sú v kontakte so Zväzom obchodu Slovenskej republiky, Jednotou, so Slovenskou poľnohospodárskou a potravinárskou komorou i Úniou potravinárov. Navrhované legislatívne riešenie je nástrojom na podporu konkurencie rozvoja všetkých foriem podnikania. Nesleduje len obchodné stránky pôsobenia reťazcov, ale aj národohospodárske, čo je v konečnom dôsledku hlavnou úlohou štátnych orgánov na centrálnej úrovni. V odborných kruhoch je dostatočný známy podiel obchodných reťazcov na negatívnych makroekonomických trendoch predovšetkým v oblasti zahraničnej platobnej bilancie a, samozrejme, aj s tým súvisiacej zamestnanosti. Iste sú nám známe postoje krajín Európskej únie i Spojených štátov amerických v záujme vlastných krajín. Ako nazvať opatrenie na zamedzenie dovozu ocele do Spojených štátov? Ako nazvať výmeru viníc pre Slovenskú republiku, ktorá je vyjednaná s Európskou úniou našimi vyjednávateľmi? Ako nazvať ochranu trhu práce zo strany krajín Európskej únie voči kandidátskym krajinám? Takéto postoje sú v týchto krajinách chápané doslova ako hrdinstvo pri obrane národnoštátnych záujmov. Nemalo by nám to byť cudzie ani v našom prípade. Prijatie návrhu zákona o obchodných reťazcoch podporí vytvorenie zdravších vzťahov medzi trhovými subjektmi, prispeje k vytvoreniu legislatívnych podmienok pre postupnú adaptáciu výrobcov potravín, poľnohospodárov i výrobcov spotrebného tovaru, obchodníkov, ale i hospodárstva Slovenskej republiky ako celku na trhové prostredie Európskej únie. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, naša skupina poslancov sa uchádza o vašu podporu a účasť pri prerokúvaní a prijímaní návrhu zákona o obchodných reťazcoch. Ďakujem pekne za vašu pozornosť.