I. Gašparovič, poslanec: (2002-05-15):
J. Migaš, predseda NR SR: Ďakujem, pán spravodajca. Prerušujem rozpravu o tomto bode programu. Nasleduje prvé čítanie o vládnom návrhu zákona o vyšších súdnych úradníkoch a o zmene a doplnení zákona č. 335/1991 Zb. o súdoch a sudcoch v znení neskorších predpisov. Vládny návrh zákona ste dostali ako tlač 1435. Návrh na pridelenie vládneho návrhu zákona a prerokovanie výborom máte v mojom rozhodnutí pod č. 1618. Vládny návrh uvedie opäť pán minister Ján Čarnogurský. Žiadam poslancov, aby prišli do rokovacej miestnosti. Po prerokovaní tohto bodu budeme hlasovať, panie poslankyne, páni poslanci. J. Čarnogurský, minister spravodlivosti SR: Vážený pán predseda, vážená Národná rada, po krátkom extempore z oblasti trestného práva sa vraciame opäť do sféry civilného práva a predpokladám preto, že to bude ďaleko harmonickejšie. Predkladám návrh zákona o vyšších súdnych úradníkoch. V súčasnosti dochádza v Slovenskej republike k preťaženosti súdov. Súdy nestačia plynulo vybavovať občianskoprávnu a trestnoprávnu agendu, čím dochádza k častým prieťahom v konaní. Základným zámerom predkladaného návrhu zákona je zrýchlenie a zefektívnenie súdneho konania tak, aby ústavnosť a zákonnosť v priebehu tohto konania zostala zachovaná. Zriadením uvedeného inštitútu sa sudcovia budú môcť viac sústrediť na rozhodovanie vo veci samej ako na technickú a formálnu stránku veci. V zmysle čl. 142 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky má zákon ustanoviť, v ktorých veciach môže rozhodovať aj zamestnanec súdu poverený sudcom, t. j. vyšší súdny úradník. Vychádzajúc z tohto ustanovenia bude vyšší súdny úradník na základe predloženého návrhu oprávnený vykonávať niektoré rozhodovacie činnosti súdu na základe poverenia predsedom senátu, prípadne samosudcom. Vyšší súdny úradník bude ďalej v taxatívne vymedzených prípadoch oprávnený vykonávať samostatne úkony súdu prvého stupňa v občianskom súdnom konaní a v trestnom konaní. Tieto úkony bude vykonávať priamo na základe rozvrhu práce bez predchádzajúceho poverenia sudcom. V týchto prípadoch nie je zverená vyššiemu súdnemu úradníkovi žiadna rozhodovacia právomoc. V súvislosti s predloženým návrhom zákona je potrebné novelizovať v ustanoveniach, týkajúcich sa najmä rozvrhu práce, aj zákon č. 335/91 Zb. o súdoch a sudcoch. Navrhujem schváliť tento návrh zákona. Ďakujem. J. Migaš, predseda NR SR: Ďakujem pánu ministrovi. Teraz prosím spoločného spravodajcu, ktorého určil ústavnoprávny výbor, pána poslanca Petra Brňáka, aby predniesol stanovisko výboru. Nech sa páči. P. Brňák, poslanec: Ďakujem pekne. Vážený pán predseda, vážený pán minister, vážená Národná rada. Dovoľte mi, aby som v súlade s ustanovením § 73 ods. 1 zákona Národnej rady Slovenskej republiky o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov vystúpil na rokovaní Národnej rady Slovenskej republiky v prvom čítaní o vládnom návrhu zákona o vyšších súdnych úradníkoch a o zmene a doplnení zákona č. 335 o súdoch a sudcoch v znení neskorších predpisov. Konštatujem, že predmetný návrh spĺňa po formálno-právnej stránke všetky náležitosti, ktoré sú uvedené v ustanovení § 67 a 68 zákona Národnej rady Slovenskej republiky o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky. Vzhľadom na oprávnenia, ktoré pre mňa ako pre spravodajcu výboru vyplývajú z ustanovenia § 73 zákona Národnej rady Slovenskej republiky o rokovacom poriadku, odporúčam, aby sa Národná rada Slovenskej republiky uzniesla v zmysle ustanovenia § 73 ods. 3 písm. c) rokovacieho poriadku v znení neskorších predpisov na tom, že po rozprave odporučí predmetný návrh prerokovať v druhom čítaní. V zmysle ustanovenia § 74 ods. 1 citovaného zákona odporúčam prideliť tento vládny návrh zákona trom výborom Národnej rady Slovenskej republiky - Ústavnoprávnemu výboru Národnej rady Slovenskej republiky, výboru pre obranu a bezpečnosť a Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre ľudské práva a národnosti. Zároveň odporúčam, aby za gestorský výbor bol určený ústavnoprávny výbor, pričom zároveň odporúčam výborom, ktorým bol vládny návrh zákona pridelený, aby ho prerokovali v lehote do 30. dní a v gestorskom výbore do 32 dní od ich prerokovania v prvom čítaní na schôdzi Národnej rady Slovenskej republiky. Pán predseda ďakujem, to je všetko. A hlásim sa do rozpravy. J. Migaš, predseda NR SR: Ďakujem, pán spravodajca. Nech sa páči, zaujmite svoje miesto. Otváram rozpravu o tomto bode programu. Písomne sa neprihlásil nikto. Ústne sa hlási pán poslanec Brňák. Pýtam sa, kto sa ešte hlási do rozpravy ústne. Nikto. Uzatváram možnosť prihlásiť sa do rozpravy ústne. Nech sa páni, jediný prihlásený pán poslanec. P. Brňák, poslanec: Ďakujem pekne. Vážený pán predseda, vážený pán minister, vážená Národná rada Slovenskej republiky. Myslím si, že v rámci tohto prvého čítania je potrebné povedať, že uvedený návrh zákona je návrhom zákona, ktorý je potrebný a potrebný pre súdnu moc a aj pre občanov tohto štátu, pretože je jedným z viacerých návrhov zákona, ktorý môže prispieť k zlepšeniu situácie v rámci súdnej moci. Nedá mi však, aby som v tejto súvislosti v rámci tohto prvého čítania nepovedal niekoľko poznámok k celkovému časovému priebehu tohto návrhu zákona ako aj k niektorým veciam, ktoré sú tam uvedené. Myslím si, že tento návrh zákona ako aj niektoré podobné, ktoré sú dnes predkladané ministerstvom spravodlivosti, majú veľmi úzky súvis s takzvaným, nazvime ho veľkým upratovaním v rámci ministerstva spravodlivosti, keď sa vlastne na poslednú chvíľu, tesne pred voľbami predkladajú zákony, ktoré podľa môjho názoru mali byť v parlamente oveľa skôr a oveľa skôr mali byť aj prerokované. Myslím si, že aj tento zákon o vyšších súdnych úradníkoch, na to, aby bola naplnená tá základná téza, o ktorej hovorila SDK už v rámci svojich predvolebných sľubov, ale koniec koncov o inštitúte, o ktorom hovorí aj Programové vyhlásenie vlády Slovenskej republiky, tak tento návrh zákona mal byť nielenže predložený tesne pred skončením druhého volebného obdobia, ale mal byť už v tomto čase účinný a súdni úradníci, tak ako sú konštruovaní podľa tohto návrhu zákona, mali už napomáhať činnosť súdov. Toto by bolo v súlade aj s tým, čo si stanovila za cieľ táto vláda, vláda pána Dzurindu, a vtedy by nebolo čo namietať voči tomuto zákonu. Pravda je však taká, že tento návrh zákona, ktorého účinnosť sa navrhuje, myslím od júla tohto roku s tým, že samotné náklady, ktoré vzniknú z pôsobenia tohto zákona, prídu zrejme na vrub už činnosti budúcej vlády. Čiže v tomto smere nie je to vcelku korektné, že takýmito návrhmi zákonov bez ďalšieho zakladáme nové finančné záležitosti, nové finančné nároky práve vo väzbe na novú vládu a dáva sa im to do akéhosi vienka. Toto chcem zdôrazniť predovšetkým preto, pretože tento návrh zákona, tak ako je uvedené aj v samotnej dôvodovej správe, nazvem to jemne, bol silne inšpirovaný podobnou právnou úpravou, ktorá už pôsobí a je platná v Českej republike, kde pôsobí od roku 1995. A podľa môjho názoru nebol až taký problém z hľadiska vypracovania alebo tvorby tohto návrhu zákona, keďže tá silná inšpirácia je čitateľná a cítiť ju z tohto návrhu zákona, čiže myslím si, že bolo možné o tomto návrhu zákona rokovať omnoho skôr a tento návrh zákona mohol byť a mal byť pripravený v oveľa skoršom termíne. Pokiaľ ide k samotnému textu v rámci tohto prvého čítania, mám dve pripomienky všeobecného charakteru. Myslím si, že pokiaľ budeme rokovať o tomto návrhu zákona v druhom čítaní vo výboroch, budú zrejme predmetom hlbšieho rozboru a bude možné k nim zaujať bližšie stanovisko. Prvá poznámka a v zásade aj možno otázka na pána ministra sa týka toho, že na základe akých pohnútok ministerstvo spravodlivosti volilo ten orgán výchovno-vzdelávací, ktorému majú podliehať vyšší súdni úradníci, tak ako je to konštruované v tomto návrhu zákona, teda že títo vyšší súdni úradníci asi budú musieť v istých lehotách, počnúc rokom 2005 respektíve 2010 zlepšiť svoju odbornú kvalifikáciu štúdiom na vysokej škole právnického charakteru. Myslím si, či práve ten problém nemôže vzniknúť z toho dôvodu, že kladieme možno, podľa môjho názoru a chcel by som počuť aj názor pána ministra, príliš neúmerné požiadavky na kvalifikáciu a kvalitu týchto súdnych úradníkov, zvlášť aj k tomu, čo majú robiť a či bude tým pádom táto funkcia takou žiadúcou, lukratívnou a obsadenou, ak sa kladie ako nevyhnutný kvalifikačný predpoklad pre výkon tejto funkcie, ak budú teda podobné kritériá, aké sú stanovené pre samotných sudcov, vyjmúc samotnú sudcovskú skúšku. V Českej republike išli troška tŕnistejšou cestou, tam vznikla a už pôsobí dlhšiu dobu takzvaná Justičná akadémia, ktorej zmyslom je okrem iného aj dbať na výchovu a vzdelávanie týchto vyšších súdnych úradníkov a taktiež robia aj mnohé iné projekty, ktoré sú potrebné v rámci rezortu alebo v rámci súdnej moci z hľadiska celoživotného vzdelávania, z hľadiska rozličných výučbových programov, dokonca pre iné rezorty a práve z toho dôvodu mohli v rámci tejto Justičnej akadémie v Čechách získať aj mnohé prostriedky finančného charakteru priamo z projektov Európskej únie, z projektov Phare. Tu sa mi zdá, ako keby si ministerstvo spravodlivosti vzalo k srdcu akúsi ľahšiu cestu, bezproblémovú cestu, a vlastne to, čo by bolo treba nejakým spôsobom inštitucionalizovať, zriaďovať, alebo aby vzniklo so širším zámerom a širšou pôsobnosťou, nielen možno vo vzťahu k vyšším súdnym úradníkom, akási justičná akadémia v rámci pomerov Slovenskej republiky s tým, že by mohla byť spravovaná alebo zastrešovaná či už Súdnou radou alebo ministerstvom spravodlivosti, tak zvolila si cestu menšieho odporu a vlastne stanovuje všeobecné kritériá pre kvalifikáciu týchto vyšších súdnych úradníkov akýmsi príkazom, že musíte si doplniť vzdelanie v rámci vysokej školy právnického charakteru. Samozrejme, že akceptujem to, čo je v dôvodovej správe uvedené, kde sa hovorí o tom, že súdni úradníci zväčša nespĺňajú charakteristiku vysokoškolského vzdelania a že ide vlastne o doplnenie, myslím celkom 26 alebo koľko percent vyšších súdnych úradníkov v rámci tohto štúdia na vysokej škole právnického charakteru, ale práve pre akési vyššie ambície samotnej, jednej moci v štáte, súdnej moci, myslím si, že stálo za to, aby sa v rámci aj tohto zákona o vyšších súdnych úradníkoch ministerstvo zásadnejším spôsobom vysporiadalo práve s otázkou vzniku nejakého špecifického výchovno-vzdelávacieho úradu, inštitúcie, ktorá by pomáhala nielen v oblasti vyšších súdnych úradníkov, ale aj v oblasti, povedzme, mediátorov, v oblasti pracovníkov, ktorí sa budú snažiť riešiť problematiku prieťahov v súdnych konaniach aj inými formami ako rozhodnutiami súdov. Mám na mysli rozličné mimosúdne formy, mimosúdne pokonávky a podobne. Čiže v tomto smere, aj vo vzťahu k samotným sudcom, ktorí budú musieť podliehať tiež akémusi kritériu celoživotného vzdelávania a preskúšavania ich vedomostí, v tomto smere si myslím, že stálo za to tento projekt rozšíriť a neuspokojiť sa len s mechanickým príkazom pre vyšších súdnych úradníkov z hľadiska toho, aby nadobudli kvalifikáciu v rámci samotného vysokoškolského vzdelania. Druhá poznámka a tou končím, tá sa týka časti II., kde zase tak ako aj v minulých prípadoch dochádza k novelizácii zákona 335/1991 Zb. respektíve 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich, ktorých postup považujem za legislatívne nesprávny, pretože už samotné znenie tohto návrhu zákona vlastne dokumentuje istú schizofréniu v tom smere, že ešte ani posledné číslo poslednej novely zákona alebo novelizácie zákona 385/2000 Z. z. ešte ani je nepoznané, hoci dnes už poznané je a je v Zbierke zákonov, ale v čase, keď sa rokovalo o tomto návrhu, ani nie je zaznamenané. Čiže toto ukazuje, že dochádza k veľmi častým, k veľmi rýchlym a k veľmi nekoordinovaným zásahom do ostatných právnych predpisov, týkajúcich sa organizácie a súdnictva, myslím, ďalší návrh je dnes na pôde parlamentu, čiže tento postup nie je správny a nie je žiadúci. Navyše nie je mi celkom jasný formálny postup, ktorý hovorí aj v samotnom názve zákona iba o novelizácii zákona 335/1991 Zb. v znení neskorších predpisov, pretože podľa môjho názoru za neskorší predpis nemožno považovať zákon č. 385/2000 Z. z., ktorý je samostatným, nazvime ho kódexom, riešiacim problematiku sudcov a prísediacich. Takže v tomto smere ide aj o akýsi nedostatok samotného pojmoslovia tohto návrhu zákona, pretože zákon 385 je minimálne rovnocenný tristotridsaťpäťke a mám dojem, že malo byť ambíciou ministerstva spravodlivosti urobiť akúsi syntézu medzi uvedenými, doteraz existujúcimi a len v akýchsi jednotlivostiach veľakrát existujúcimi zákonmi, týkajúcimi sa súdnej moci. Nič nebránilo tomu, aby došlo k zosúladeniu zákona 335 so zákonom 385/2000 Z. z. a aby sme tu stále nemali takýto rozháraný stav. To je všetko, pán predsedajúci, ďakujem.