M. Hort, podpredseda NR SR: (2007-06-20):
Takže na úvod snáď len toľko, všetci, ktorí tu sedíme,  máme akýsi vzťah k športu, všetci cítime, že naozaj tu existuje reálna spoločenská objednávka na to, aby sa v tejto oblasti tiež aj prostredníctvom legislatívy posunuli veci dopredu. Áno, vieme to všetci, že šport potrebuje moderný zákon. Ten, ktorý je platný a je zákonom o telesnej kultúre, je z roku 1997. A dnes už pre potreby nielen mládežníckeho športu, ale aj reprezentácie, ale aj potreby toho, čomu hovoríme akási osveta v športe, no predovšetkým v tej oblasti, ktorej sa hovorí financovanie, tento zákon, ktorý je platný, nevyhovuje. To, čo je vo vašich laviciach a čo je na stole, je akýsi spoločný prienik projektu, ktorý sa nazýva Viktória, ktorý vznikal 4 roky za predchádzajúceho pôsobenia našej vládnej koalície v prostredí na Úrade vlády v okolí premiéra Dzurindu, a návrhu zákona z Ministerstva školstva Slovenskej republiky z januára 2006, ktorý vznikal v prostredí pána vtedajšieho ministra Fronca. Čiže je možné konštatovať, že prvýkrát v histórii ide o akúsi kontinuitu návrhov. Tvorili sa doteraz koncepcie, robili sa národné programy, legislatívne zámery, určite s dobrým úmyslom. Ale to, čo máte dnes na stole, je prvá legislatívna norma týkajúca sa športu ako takého. Tento návrh zákona je normatívnym základom reformy športu s dôrazom na reformu financovania športu z centrálnych zdrojov. Hovorím o reforme financovania športu z centrálnych zdrojov, teda z našich, vašich daní a z daní všetkých občanov Slovenska. Čiže ak by niekto hľadal v tomto návrhu zákona, že sa v ňom definuje, aký má byť, dajme tomu, podiel na HDP, ktorý sa má zo štátneho rozpočtu dať do oblasti športu, tak to tam nenájde, pretože si myslíme, že to pre túto nadstavbu, ktorou šport je, ani nie je dosť dobre možné, vzhľadom na to, že každá vládna koalícia alebo každá vláda, ktorá príde k moci, by si mala na základe svojich priorít určovať vládny program a, samozrejme, aj vzťah k športu. Chcel by som v tomto úvode ešte upozorniť na to, že v tomto návrhu zákona nie je žiadny zásadný rozpor so zámermi súčasnej vlády v oblasti športu. Ja si dovolím odcitovať programové vyhlásenie vlády pána premiéra Roberta Fica z augusta 2006, šport sa v tomto dokumente spomína v časti 5. 3: „Vláda vypracuje nový zákon o podpore športu, ktorý v plnej miere prevezme komunitárnu úpravu športu v rámci Európskej únie s dôrazom na boj proti dopingu, zabránenie násilia na štadiónoch s cieľom podpory štátnej reprezentácie, regionálneho, mládežníckeho a akademického športu. Súčasne zákon o športe bude klásť dôraz na vytvorenie transparentného informačného systému ohľadom nakladania s finančnými prostriedkami v rôznych oblastiach športu vrátane určenia jednotnej metodiky pre rozdeľovanie finančných prostriedkov, vytvorenia viaczdrojového financovania športu, ako aj vytvorenia efektívneho systému pre rozhodovanie športových sporov v súlade s trendom Európskej únie.“ Ak ste si tí, ktorých to zaujíma, prečítali dôvodovú správu, ale aj jednotlivé paragrafy tohto zákona, tak asi mi dáte za pravdu, že so všetkými týmito oblasťami snáď okrem toho viaczdrojového financovania sa snažil tento návrh  zákona popasovať. Chcem tým povedať, že toto by snáď mohol byť návrh zákona, o ktorom by sme vedeli spolu v prípade jeho posunutia do druhého čítania cez prázdniny diskutovať nielen na úrovni výborov, ale aj na úrovni všetkých zainteresovaných, myslím tým zväzy, myslím tým ľudí, ktorí sa zaujímajú o šport, myslím tým tých, ktorí majú vplyv na šport, myslím tým aj tých, ktorí ten šport financujú z iných prostriedkov ako z prostriedkov štátneho rozpočtu. Čiže ak by som tento úvod mohol zhrnúť, tak snáď sú to 4 body. Je to prvýkrát, keď je v parlamente daný na diskusiu šport, šport a zákon o športe ako samostatný prvok, ako nadstavba spoločenského života. Je to prvýkrát, keď sa tento návrh zrodil ako prienik rôznych iných názorov, lebo však dobre vieme, že ten predchádzajúci návrh, ktorý, či už to bolo z dielne Úradu vlády alebo to bolo z dielne ministra školstva, nakoniec sa sem na rokovanie nedostal. A myslím si, že netreba sa do minulosti vracať. Dnes je to prvýkrát prienik názorov, ktorý by mohol stáť za zváženie, že by sme mohli o ňom diskutovať. Čiže je tu priestor pre vážnu diskusiu, vážnu preto, lebo aj keď je to iba nadstavba, tak všetci cítime, a sme ako mladá krajina a mladý národ, že by sme radi mali možno viac pocit hrdosti za výsledky našich športovcov na medzinárodných kolbištiach, ale predovšetkým všetci cítime, že do tohto problému treba vstúpiť, lebo je tam veľa vecí na riešenie. No a prvýkrát si myslím, že by to mohla byť súhra koalície a opozície, pretože akokoľvek by sme tento návrh chceli lámať politicky a nebodaj stranícky, tak všetci by sme pociťovali, že sme vedľa. Naozaj si myslím, že toto by mohla byť téma, kde by sme sa mohli zhodnúť aspoň na tom, že zavedieme na túto tému korektnú diskusiu. Čiže ak by som chcel zhrnúť tie hlavné ciele, ktoré tento návrh obsahuje, tak by som ich premietol do štyroch bodov. Prvým z nich je pritiahnuť čo najviac mladých ľudí k športovaniu. Áno, cítime to všetci, že je spoločenský problém, že mladí nám odchádzajú od športu niekam inam, nemyslím, že je to vždy len k drogám alebo teda k iným podobným zlým návykom alebo hriešnostiam. Ale šport akosi ako keby sa dostával na vedľajšiu koľaj. A cítime to, že národ nám stáva sa menej zdravým. A všetci cítime, že práve cez šport, tak ako to robia v iných demokratických rozvinutých krajinách, sa dá v tejto oblasti urobiť prielom. Čiže prvý cieľ je pritiahnuť mladých ľudí k športovaniu. Druhý cieľ je dosiahnuť čo najviac významných medzinárodných úspechov. Už som spomínal, že sme mladý národ, mladý štát. Áno, je tu hlad po úspechu v populárnych športoch, ale aj v tých možno menej populárnych, je tu hlad po tom, aby sa Slovensko aj v tejto oblasti ešte viac dokázalo pozitívne zviditeľniť. Tretím cieľom je osveta, osveta pokúsiť sa podporovať šport ako druh zábavy. Čo všetko sa tu dnes okolo nás propaguje ako druh zábavy? A mnohí na to máme. A verím, že je to pravdivý názor, že nie je všetko v poriadku s tým, čomu sa hovorí zábava. Tak práve šport cez rodinu a školu by sa mohol znova vrátiť do priestoru, ktorý mu patrí. No a to posledné, čo ja považujem osobne za najdôležitejšie, je pokus o vnesenie poriadku do športu, myslím, do financovania športu cez definovanie priorít, cez definovanie pravidiel, cez definovanie jasných normatívov. Určite sa nie vo všetkom, keď budeme na túto tému diskutovať, dokážeme zhodnúť. Ale tým, že tu je pokus o to, aby sa do toho, čomu sa hovorí financovanie, vniesol väčší poriadok, tak z pohľadu aj tých, ktorí v minulosti dávali návrhy pre Viktóriu, aj tých, ktorí navrhovali návrh zákona z dielne ministerstva školstva, je toto jeden z najdôležitejších momentov ich rozhodovania. Teraz by som si dovolil upriamiť vašu pozornosť na tie kľúčové oblasti, ktoré tento návrh zákona má ambíciu upraviť. Ide predovšetkým o pôsobnosť a úlohy orgánov verejnej správy v oblasti športu, ďalej, o financovanie športu z verejných zdrojov, a to podčiarkujem, z verejných zdrojov, ďalej, právne vzťahy vznikajúce v súvislosti so športom a právne postavenie profesionálneho športovca, ďalej, právne postavenie športového klubu, športového zväzu a organizovanie športových súťaží, športovej reprezentácie. Ďalšou oblasťou, ktorú má, myslím, tento zákon upraviť, je spôsob riešenia sporov, lebo navrhuje zriadiť rozhodcovský súd. A ďalej je to informačný systém v športe. Cieľom toho je, aby bola väčšia transparentnosť. Zákon sa nezaoberá témami, ktoré netreba upravovať. Myslíme tým amatérsky šport, definovanie Národného programu rozvoja športu. Vnútorná štruktúra organizácie je spolkovej sféry. Na to by som chcel upozorniť, že ak má niekto snahu očakávať, že je tu ambícia tieto veci upraviť, nie je to. Je to tak široký diapazón problémov, ktorý sa nedá v prvom kole proste vtesnať uspokojivo do takéhoto legislatívneho návrhu. Dve témy budú upravené v osobitnom právnom predpise. A to je boj proti dopingu a boj proti násiliu na štadiónoch. Naschvál to nazývam bojom, lebo myslím si, že sme už dneska v oblasti alebo v etape, keď sa to ani inak nazvať nedá. Zákon definuje verejný záujem v športe a určité priority financovania športu zo štátneho rozpočtu, ktoré odzrkadľujú tento verejný záujem. Po prvýkrát máme pocit, že sa to dá nazvať dobrým systémom financovania športu z centrálnych zdrojov, lebo zákon navrhuje a zakotvuje zásady. A po prijatí tohto zákona, ktorý vnímame ako reformu športu, a jeho implementácii je možné s pokojným svedomím navyšovať financie do športu minimálne v zmysle tom, ako sa vyvíja rast slovenskej ekonomiky, ako rastie HDP. Máme pocit, že poskytovanie a používanie štátnych dotácií v súčasnosti nie je vo všetkých prípadoch efektívne a transparentné. Čiže zákon mení podmienky financovania športu z centrálnych zdrojov z hľadiska obsahu, myslíme tým určenie priorít i formy. A ide v tomto prípade o viac transparentnosti a efektívnosti. Čiže zákon vytvára podmienky pre čo najširšie poskytovanie dotácií prostredníctvom súťaže, kritériá sú navrhnuté v zákone. Zakotvuje základ pre jasný spôsob výpočtu dotácií každého športu a jeho verejnú dostupnosť. Čo najviac sú objektívne kritériá, napr. športové výsledky, počet štartujúcich detí, počet divákov. Pri posudzovaní subjektívnych kritérií, t. j. takých, ktoré nemožno zmerať podľa objektívnych veličín, napr. spoľahlivosť poberateľa dotácie, etický a športový prínos projektov, domácu popularitu športov, sa zostaví komisia odborníkov, ktorých odporúčania budú podkladom pre konečné rozhodnutie ministra, myslí sa tým príslušný minister, ktorý má v svojej ingerencii šport, a to je minister školstva. Zakotvuje, že žiadosti o dotácie majú byť dôsledne orientované na ciele a výsledky, ktorých plnenie sa bude dať sledovať merateľnými kritériami, budú sa podporovať činnosti, nie subjekty. Tu by som chcel podčiarknuť, áno, tento zákon je o tom, že chceme, aby sa financovala činnosť, nie objekty, nie zväzy, ale činnosť, ktorá je zmysluplná a ktorá pritiahne ľudí k športovaniu. Tento zákon sa osobitne zameriava na športovanie detí a mládeže mimo vyučovania. Kritériá pre rozdeľovanie dotácií súťaží budú v tomto prípade nasledovné, počet športujúcich detí, športový prínos, t. j. kreativita, súťaživosť, vplyv na zdravie a spoľahlivosť organizátora súťaže. Jasne sa oddeľuje dotácia pre reprezentáciu a tzv. rozvoj odvetvia pri výpočte aj pri samotnom použití. Dotácie na rozvoj odvetvia sa zamerajú na podporu domácich súťaží, teda na konkrétnu činnosť, ktorú vykonávajú športové zväzy. A na záver. Tento zákon sa zameriava na sústredenú podporu významných športov. To, ako sa dopracujeme k tomu, čo by sme vedeli nazvať pre Slovenskú republiku významné športy, je tiež v zákone jasne definované, pretože štát dnes podporuje širokú paletu športov a podujatí vrátane tých menej alebo málo významných alebo tých, ktoré nepriťahujú mládež. Zákon vytvára podmienky pre sústredenú podporu významných športov z pohľadu reprezentácie a talentovanej mládeže. Čiže vytvorí sa rebríček športov, v ktorých reprezentáciu a talentovanú mládež bude štát podporovať prioritne. Rebríček bude zohľadňovať domácu a zahraničnú popularitu športov a dosiahnuté úspechy slovenskej reprezentácie a tak ďalej. Nebudem vás ďalej v tom úvode zabávať. Ak dovolíte, na záver si dovolím dať dôraz na to, čo tu v konečnom dôsledku povedal aj predrečník, spravodajca predchádzajúceho návrhu zákona, pán Mojmír Mamojka, že cítime to všetci, že je tu kontinuita aj politická, aj vzťahová. Chcem veriť, že tento návrh zákona, ktorý rieši oblasť, ktorá by naozaj nemusela byť vnímaná stranícky ani politicky, by mohol byť možno prvým signálom o tom, aby sa táto kontinuita nie vždy korektná a nie vždy spravodlivá a nie vždy pravdivá dokázala preklenúť. Samozrejme, ide o to, aby sme dokázali vytvoriť na to podmienky jeho posunutím do druhého čítania. Ďakujem veľmi pekne za vašu pozornosť.