V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-02-02):
E. Černá, poslankyňa: Ďakujem veľmi pekne za slovo, ja by som rovno teda nadviazala na pána predsedu sociálneho výboru Brocku a povedala mu, že teda pani Martináková v tomto neostane osamotená, v tomto názore, ani kolegyňa z nášho sociálneho výboru za Smer pani Angyalová, pretože zdieľam ten istý názor a myslím si, že nás bude podstatne viacej v našom výbore aj v parlamente, ktorí si myslia, že Centrum pre medzinárodnoprávnu ochranu detí a mládeže, ktorý funguje na Slovensku na ministerstve a ako samostatná inštitúcia od roku 1993 urobila kus užitočnej roboty v rámci vymáhania medzinárodného výživného, len za posledné tri roky, pán predseda, sa podarilo vybojovať okolo 30 miliónov korún pre rodičov na Slovensku, ktorí ostali bez akýchkoľvek finančných prostriedkov, kde druhý partner neplatil po tom, čo opustil našu krajinu, navyše za posledné tri roky toto centrum eviduje okolo 8 000 prípadov špeciálne tohto náhradného výživného, okrem tých peňazí. Navyše chcem povedať, že teda naozaj sme išli pomerne s dosť veľkým humbugom pred dvoma rokmi ako poslankyne za sociálny výbor na prieskum do tohto centra, ktoré bolo naozaj veľkým predmetom našej kritiky, ale najmä preto, že sme najmä z vonkajších radov počúvali úžasne veľa kritiky, že okrem toho, že robili vymáhanie, okrem toho, že robili medzinárodné únosy, tak im v roku 2001 pribudla táto agenda medzinárodných osvojení a musím povedať, že keď sme tam prišli, tak toto fungovalo rok, musím povedať, že sme to naozaj veľmi kritizovali, ale museli sme si nechať vysvetliť a uznať, že len porovnávanie právnych poriadkov medzi krajinami s ktorými sme podpísali dohovor aj my, trvá do 6 do 8 mesiacov, museli sme uznať, že to bol začiatok, že to bola ťažká práca s 15 ľuďmi, s finančne poddimenzovaným centrom, a k dnešnému dňu sa táto skutočnosť javí asi v 129 deťoch, ktoré opustili našu krajinu a našli domov v zahraničí. Treba však povedať jednu veľmi vážnu vec. Že v každom prípade si myslím, že iste máme všetci spoločný záujem jeden, aby tie deti, ktoré sa von dostanú, pretože treba povedať, že centrum registruje deti, ktoré už nikto na Slovensku nechcel, tak treba povedať, že asi tým záujmom nás všetkých, ktorí sme tu, je, aby tie deti našli tú správnu rodinu. Teda nie je to súťaž o tom, ktorá krajina vyvezie za hranice čo najviac detí, ale v prvom rade o tom, aby sa ocitli v skvelej rodine, v skvelej a milujúcej rodine. A teda aj ja zastávam ten názor, že je veľkou chybou akokoľvek „škrabať“ centrum, ktoré funguje 13 rokov, ktoré vykonáva dobre svoju prácu s 15 ľuďmi, čo nie je bohviečo, ale si myslím, že teda majú dôvod na oslavu. Majú „dobré úspechy“, treba im pomôcť, poprípade im treba dať naviac niekoľko zamestnancov, ak sa to dá, ale v každom prípade by som chcela, aby sme si uvedomili jeden veľmi dôležitý fakt, že aj zahraničie, a navyše keď vidím kolegov z SMK, chcem povedať, že práve Edit Bauerová, naša kolegyňa, ktorá je už v europarlamente a nemôže tu predniesť svoju reč, bola jednou z tých, ktorá stála pri zrode centra. Takže chcem povedať, že najmä aj z tej zahraničnej oblasti je veľmi citlivé akokoľvek „škrabať“ existenciu tohto centra, kdekoľvek ho posúvať, presúvať, meniť čísla, kontakty, faxy, ľudí a podobne. Je to citlivé. Viem si predstaviť, že by sme menili centrum za iný názov, inú adresu, iných ľudí v prípade, že prejde tadiaľto cunami, si viem predstaviť, že je to dôvod. V prípade, že sme tesne po druhej svetovej vojne a dávame dohromady inštitúcie takéhoto charakteru, si viem predstaviť, že by sme to menili, ale za daných okolností fakt nevidím, a nielenže ja, ja tu nie som pani Múdra, sú to iní múdrejší odo mňa, experti na rodinnú politiku, ktorí vedia, ktorí vedia presne pomenovať dôvody, prečo by sa nemalo s centrom hýbať a že musí ostať samostatným orgánom, samostatným ústredným orgánom, ktorý zastrešuje samozrejme štát. Pretože ani „mimovládky“, ani krajské úrady ani nikto iný než náš štát je zodpovedný za to, čo sa stane s týmito deťmi. A musím povedať jednu vec, prečo si vážim prácu centra, ešte, je skutočnosť, že do roku 2001, pokiaľ sme nepristúpili k dohovoru, áno, naše deti cestovali kdekoľvek do sveta, ale nemáme na nich žiadnu spätnú väzbu a to, si myslím, je dosť vážna vec. Nemáme kontakty na deti, ktoré našu krajinu opustili do roku 2001, ale chcem povedať a veľmi zdôrazniť a obhájiť existenciu centra ako takého, že o každom jednom dieťati, ktoré dali do zahraničia, to je približne tých 129 detí, máme informácie. To je veľmi dôležité. Veľmi dôležité. Ja chcem povedať, že je veľmi veľa dobrých momentov v tomto novom zákone o sociálnoprávnej ochrane detí a o sociálnej kuratele, navyše, samozrejme, je tam ešte niekoľko momentov, s ktorým by som bola veľmi rada, keby sme sa pohrali v druhom čítaní, či to bude výkon sociálnej kurately alebo to budú výchovné opatrenia a v každom prípade si myslím, že vás nechcem už teraz zdržiavať, pretože po mne idú ďalší, ale toto je asi ten ústredný moment, ktorý som chcela povedať okrem tých ostatných, že som za to, aby centrum existovalo a nikam nebolo posúvané, aby ostalo zachované. Ďakujem!