R. Rafaj, poslanec: (2007-07-03):
Ja si cením aj tie pripomienky, ktoré dáva opozícia. Len nadviažem na moju predrečníčku. Aj keď sme už po obede, niečo si pamätám z toho. No neviem si dosť dobre predstaviť, ako môže legislatíva zabezpečiť kvalitu. My môžeme len nastaviť systém, vytvoriť podmienky. A v rámci tých podmienok a akademických slobôd už v rámci konkurencie medzi vysokými školami sa ony samé musia zasadiť o kvalitu na trhu s vedomosťami. Tento zákon má akútnu spoločenskú i systémovú a rezortnú naliehavosť, adresnú presnosť a prináša reformnú zmenu. Preto nepoznám inú cestu, než ho schváliť. Kým sa tak stane, dovolím si položiť niekoľko na úvod zásadných otázok. Všetci si kladieme tú podstatnú otázku, ktorú musíme vyriešiť. Ak chceme, aby Slovensko a Slováci boli konkurencieschopní nielen na trhu ekonomiky, ale aj v jej logickej predsieni, vzdelávaní, teda otázka znie, ako zvýšiť kvalitu vzdelávania a prioritne vysokoškolského. Dúfam, že všetci si uvedomujeme, že zákony pripravujeme pre objekty a pre subjekty práva. Chcem zdôrazniť a oceniť, že novela dáva veľký priestor pre subjekt práva, teda pre vysokoškolákov. Podľa prieskumu GfK Slovakia, ktorý agentúra vypracovala pre akademickú ratingovú agentúru asi pred dvomi rokmi, sa zistilo, že takmer tretina, presne 28 %, vysokoškolákov navštevuje svoju školu najmä preto, že hľadá kvalitu. To je jasná odpoveď, je to tretina študentov, ktorí chcú hľadať a nájsť kvalitu. Malé národy sa môžu presadiť najmä tým, čo majú v hlave, a nie pod nohami, dovolím si tvrdiť. V slovenskom národe bola vzdelanosť historicky komparatívnou výhodou snáď už od čias Veľkej Moravy, keď z nášho územia sa šírila kultúra, vzdelanosť a písmo. Na vzdelanosť sú, samozrejme, rozdielne kritériá. Rovnako je to pri kvantite či ekonomickom progrese. Napr. v Spojených štátoch je síce najvyšší príjem na jedného obyvateľa, ale vzdelanosťou sú Spojené štáty až na 12. miestom mieste na svete. Aj to ukazuje, že peniaze všetko nevyriešia. To, že práve vysokoškolské vzdelanie a jeho kvalita sú strategické veličiny s vysokou pridanou hodnotou, dokazuje porovnanie Česka a Rakúska. V Česku je síce nižší počet ľudí so základným vzdelaním, je to niečo cez 21 %, ako v Rakúsku, kde je to viac ako 30 %, a dokonca sú Česi lepší aj v počtoch stredoškolsky vzdelaných, pomer je 69 : 56, ale Rakúšania majú vyšší index vzdelanosti, pretože sa zohľadňuje index pomeru vysokoškolsky vzdelaných 13,3 : 9,6. Takže tu vidíme tú spoločenskú naliehavosť riešenia novely päťročného zákona o vysokých školách. Rozhodujúce pre budúcnosť však nie sú len počty študentov a kvalita vzdelania, ale aj systém celoživotného vzdelávania. Máme alarmujúce čísla pre ďalšie vzdelávanie, pretože touto cestou doteraz kráča len 5 % našej populácie vo veku 25 až 64 rokov. Navyše ani jedna, opakujem to, čo už tu zaznelo, bohužiaľ, vysoká škola nie je v rebríčku top 500 najlepších univerzít sveta, ktorý robil prieskum Šanghajskej univerzity. Opýtam sa, načo nám je 1 700 vedcov akademikov, ktorí nie sú činní na vysokých školách. Práve novela zákona o vysokých školách rieši nevyhnutnú prepojenosť na vedu a spätne vedcov na vysoké školy. Pýtam sa, dokedy budeme tolerovať tento stav, na čom je založená vnútorná súťaživosť našich vysokých škôl, kedy sa konečne posunieme od téz, že Európska únia i OECD považujú vzdelanie za základ rozvoja každej spoločnosti. Je tu čas, aby sme konečne začali aj implementovať a realizovať Bolonskú a Lisabonskú stratégiu. Podľa mňa táto novela je dobrým nástrojom na jej implementáciu. V priebehu prípravy zákona som sa stretol s nevôľou nielen politickej či názorovej opozície, čo je prirodzené, ale, bohužiaľ, aj akademickej obce alebo jej časti meniť niektorý status quo, čo je ďalším typickým javom na Slovensku držať sa úporne svojho subjektívneho či aspoň svojho zúženého uhla pohľadu a nevedieť nadradiť všeobecné nad svoje súkromné. Preto musím povedať aspoň dva negatívne javy v školstve, ktoré ťaháme ako dlhodobé dedičstvo. Je to absentujúca diverzita vysokých škôl, ktorá spočíva v sústredení sa vysokých škôl takmer výhradne na poskytovanie druhého stupňa vysokoškolského štúdia. A to sa odráža v nízkej schopnosti vysokých škôl potom reflektovať potreby trhu práce vysokoškolskými inštitúciami. Táto novela sa práve o to snaží a zohľadňuje prepojenosť a adresnosť medzi vysokými školami a trhom a spätne medzi trhom a tým, čo sa bude vyučovať na vysokých školách. Druhým takýmto negatívnym dlhodobým trendom je vysoký priemerný vek vysokoškolských pedagógov, ktorý vzniká kvôli nízkej finančnej motivácii začínajúcich vedcov a pedagógov, ktorí sú potom absorbovaní súkromnou sférou, ale aj tým, že keď už konečne kariérne dosiahne prednášajúci na vysokých školách ten najvyšší stupeň, tak sa snaží potom, samozrejme, čo najviac a čo najdlhšie uplatniť, aj keď je to možné len do veku 65 rokov. In medias res skočím teraz, a to k tej nie podstatnej, aj keď relatívne dôležitej systémovej zmene v novele zákona. A to je mechanizmus spoplatnenia externistov. Práve na tejto argumentácii v časti opozície vidieť metódu pars pro toto. Kvôli maličkej nepodstatnej časti sa odmieta celý celok. Kde je však pamäť, kde sú hodnoty, o ktorých mnohí z nás tak často hovoríme? Ak tu niekto pochybuje o tom, že legalizácia spoplatnenia sa prejaví v zdravom konkurenčnom prostredí vzdelávacích inštitúcií, o čom to potom je? Alebo sa niekto bojí súťaže o vnútorné finančné zdroje? Alebo má to byť snáď lobing proti verejným vysokým školám v prospech súkromných vysokých škôl? Sme kritizovaní o. i. z vonkajšieho prostredia, že na Slovensku je vraj oproti Česku alebo Maďarsku veľmi málo súkromných škôl. Môžem to vnímať ako lobing, ako lobing útoku proti verejným vysokým školám, ktoré sú nosnou, pilierovou časťou nášho vysokoškolského vzdelávania. Ale tým nechcem povedať, že niekto bráni vzniku súkromných vysokých škôl. Určite tomu nebráni. Len nechajme vnútorné konkurenčné prostredie medzi verejným a súkromným sektorom. Ak chceme riešiť veci koncepčne, musíme teda vychádzať z aktuálnej a pravdivej analýzy. Otvorene poviem kriticky, že vo výchovno-vzdelávacom procese na vysokých školách sme zdedili a zvykli sme si na systém oceňovania extenzie namiesto kvality. Na ilustráciu poviem, systémovým financovaním našich vysokých škôl, keď si pozrieme jeho celý prierez od rozpočtu ministerstva školstva cez granty Európskej únie až po diskutabilné platby externistov, evokujú sa len Pavlovove reflexy, že sa odmeňuje iba extenzívna kvantita bez ohľadu na kvalitu. Ak hovoríme o konkurencieschopnosti a voláme po nej, neznamená to len byť porovnateľný so svetom, ale aj zapojenie sa do sveta vedy, techniky, inovácie, výskumu. O tomto všetkom hovorí práve aj novela vysokoškolského zákona. Zriaďujú sa centrá excelentnosti, inkubátory, na to, na čo sme doteraz pozabúdali. Dámy a páni, systémovou odbornou odpoveďou, ktorá sleduje takýto primárny cieľ, je novela, ktorá sa snaží zabezpečiť práve túto kvalitu vzdelávania, ale, opakujem, nie nejakým nadiktovaním, lebo neviem, kto by to vyriešil, ale vytváraním podmienok a nastavovaním systému. Novela prešla dlhým pripomienkovým konaním, odbornou oponentúrou za účasti laickej, odbornej verejnosti a širokej publicity médií, čo považujem za prínos k jej akceptovaniu aj zlepšeniu, pretože v procese niekoľkomesačného cizelovania došlo zo strany predkladateľa a tvorcov k akceptovaniu viacerých pozitívnych vylepšení. Aj toto môže byť predpremiérový náznak nového trendu, že pripravovaná novela zabezpečí prepojenie vysokoškolského vzdelávania so spoločenskou praxou, aby sme nevyrábali len počty ľudí s vysokoškolským vzdelaním a potom to dávali niekde do tabuliek OECD alebo Európskej únie a hovorili, my sme niekde na takomto a na takomto mieste, bez toho, že by sme zohľadňovali, aká kvalita vysokoškolsky vzdelaných ľudí nám vychádza a ako sú oni konkurencieschopní voči svojim pendantom zo zahraničia. Ďalším kľúčovým slovom je flexibilita tejto normy. Návrh podporuje aj viaczdrojové financovanie. Po súhlase správnej rady si vysoké školy budú môcť vziať bankový úver, čo je určite progres. Je tu, samozrejme, aj zavádzaný poriadok takmer vo všetkých opatreniach, pretože konkrétne v tomto prípade to myslím 60 % hodnoty. Takže musia sa vysoké školy správať zodpovedne. Dáva sa im sloboda, ale na druhej strane aj zodpovednosť pre úkony čiže takýmto spôsobom. Toto je moja predstava, ako sa nastavuje systém na to, aby sme ponechali aj slobodu a zároveň aj zohľadnili zodpovednosť za verejné zdroje a takto prispeli k zdravšiemu konkurenčnému prostrediu na Slovensku. Snahou tejto legislatívnej iniciatívy je podstatne zvýšiť počet doktorandov na vysokých školách. Aj z toho dôvodu je vypísaný a pripravuje sa ďalší grant z Agentúry na podporu vedy a výskumu. Čiže je to komplexný prístup rezortného ministerstva. Snahou je zapojiť viaczdrojové financovanie vysokých škôl práve do doktorandského štúdia. Pristavím sa ešte pri ďalšom kľúčovom slove, ktoré som už spomenul. Je to poriadok čiže ako systémové a štrukturálne opatrenie. Spomeniem, po registri študentov a garantov študijných programov návrh zavádza aj centrálny register zamestnancov štátnych a súkromných vysokých škôl a pobočiek zahraničných vysokých škôl na Slovensku. Predsa len bol tento prístup tu kritizovaný. Ale jednoducho ja nepoznám ani slobodný prístup a nepoznám ani invenčný prístup k prostrediu, kde je chaos a kde je neporiadok. Poriadok je jednoducho vstupnou bránou toho, aby sme mohli hovoriť o nadstavbe, o ktorú sa usilujeme. Podľa návrhu vlády štátny súhlas na pôsobenie verejnej alebo súkromnej školy bude udeľovať vláda. Čiže zrovnoprávňuje sa postavenie súkromných a verejných vysokých škôl. V súlade s pravidlami Európskej únie budú môcť pobočky zahraničných škôl poskytovať na území Slovenska vlastné študijné programy. Na svoje pôsobenie však budú musieť získať, prirodzene, súhlas, pretože púšťame si sem cudzí prvok. A bez toho, aby sme vedeli, v akej kvalite bude vzdelávať, je asi nie šťastný. Oproti súčasnosti sa za dennú formu štúdia bude považovať najmenej 18 hodín priameho kontaktu učiteľa a študenta týždenne. Čiže opäť zavádzame poriadok na to, na čo je vlastne vysoká škola, na kontakt študenta a profesora či docenta, odborného asistenta vzájomne, na výučbu, inak potom môžeme zaviesť inreadingové vysoké školy, bez priameho kontaktu. Ďalej a už len na okraj. Z registra garanta vyplývajú zaujímavé a súčasne závažné skutočnosti. Štát vynakladá veľké prostriedky zbytočne na neexistujúcich študentov a neexistujúce študijné programy. To nikoho doteraz netrápilo? Preto registre nie sú len systémovým riešením, ale nastolia poriadok a zvýšia aj finančnú disciplínu a najmä efektivitu vynakladaných verejných prostriedkov štátu. Vysoké školy budú môcť požadovať školné od študentov študujúcich externou formou, ale počet týchto študentov sa zohľadní oproti pôvodnej. Aspoň na záver dám, pán minister, pozmeňujúci návrh, aby sa oproti pôvodnej kvóte 50 % uvažovalo o pomere 1 : 1, čiže počet externých študentov aby mohol maximálne dosiahnuť výšku denných študentov, čo je tiež v rámci istej flexibility, ale zase aj istej zodpovednosti, pretože nosným by naozaj malo byť denné vysokoškolské štúdium. Týchto prostriedkov a opatrení v novele je, samozrejme, podstatne viac. Rieši to úpravu kritérií pre dotačné financovanie vysokých škôl, pretože, áno, nielen peniaze sú podstatné, ale sú podstatné. Chcem však, dámy a páni, zdôrazniť to podstatné, čo zaniká v našej diskusii. A to je, že štát uhrádza školné na denné vysokoškolské štúdium na verejných vysokých školách a aj na tú časť riadneho externého štúdia. Čiže toto je to podstatné oproti minulosti. A tá filozofia je rozdielna v tom, že sa vôbec ani neuvažuje o spoplatnení denného štúdia, nech už by to bolo zmierňované študentskými pôžičkami alebo bez nich. Jednoducho v tomto smere táto vládna koalícia rešpektuje plne ústavu, kde sa o tomto práve na vzdelanie hovorí. Dovolím si pokračovať teda, v akom stave sa vlastne nachádzame. Skutočne v diferencovanom školstve bude treba okrem zabezpečenia prístupnosti so zohľadnením kvantitatívne v masovosti štúdia myslieť aj na výchovu intelektuálnej a profesijnej špičky na univerzitách, ktoré sa vo vyspelom svete spájajú predovšetkým s výskumom a vedou. Myslím, že už to gro, čo som chcel povedať, som povedal, a preto to flešovo zhrniem, čo teda prináša novela zákona č. 131/2002 Z. z. Zvyšuje sa úroveň vysokoškolského vzdelávania, kvalita vysokých škôl, lebo v súčasnosti, či sa nám to páči alebo nie, tento trend a súčasne aj úroveň klesá. Cieľom je vytvoriť rovnaké a korektné podmienky pre všetky typy vysokých škôl, štátne, verejné, súkromné, čo je predpoklad súťaživosti a slobody prostredia. Tým získava, samozrejme, aj študent, lebo bude mať možnosť získať kvalitné vzdelanie, bude sa môcť slobodnejšie rozhodovať. A získa tým aj spoločnosť, pretože predpokladáme stav, aspoň filozofiou Slovenskej národnej strany to je, aby sme nemali únik mozgov do zahraničia, ale aby naša mladá generácia, pokiaľ získa kvalitné vzdelanie, tú pridanú spoločenskú a národnú hodnotu odovzdávala tu doma na Slovensku a tým bolo naše prostredie konkurencieschopné voči okolitým štátom. Zavádza sa nová kategorizácia vysokých škôl, čo tiež na jednej strane sprehľadňuje súčasne systém a na druhej aj posilňuje vedeckú činnosť na vysokých školách, pretože práve, myslím, najviac zaostávame v tomto, naozaj v tej vedeckej činnosti. Nebudem tu hovoriť o tých štatistikách, ktoré všetci dobre poznáte, je to počet citácií v našich publikáciách a tak ďalej a tak ďalej. A to už nehovorím o tom smutnom trende písania diplomoviek cez internet. Zavádza sa poriadok do školského systému. Mám na mysli nezákonné vyberanie poplatkov prostredníctvom pochybných spoločností, aj keď mnohí o tom pochybujú. Ale verím, že pokiaľ bude nastavený systém a on sa dostane do realizácie prirodzenou formou v rámci konkurenčného prostredia, už budúce najbližšie možno 3 ročníky, 3 generácie, ktoré budú vstupovať na vysokú školu, si veľmi rýchlo zohľadnia a rozhodnú sa, aký systém využijú. Samozrejme, nemôžeme používať retroaktivitu aj spätne. A, bohužiaľ, tí, ktorí sú už v tomto starom systéme, pravdepodobne to budú musieť aj dokončiť. Vytvárajú sa registre študentov, zamestnancov, garantov, čím sa bráni neefektívnemu plytvaniu finančnými prostriedkami, alebo aj študentov, ktorí študujú na viacerých vysokých školách, fakultách. Sú to aj lietajúci profesori a garanti. Môžem vám povedať z vlastnej skúsenosti, v ročníku, keď som ja začínal, tak sme mali asi 4 kolegov, ktorí súbežne študovali na dvoch vysokých školách, a ani jeden ju nedokončil, skončili len tú materskú. Aj to o niečom... (Hlas zo sály.) Bola to žurnalistika, pán kolega, keď môžem povedať, tá materská, áno, nie dovolenka, ale materská teda katedra. Som si ju tak dovolil nazvať. Ďalej, upravujú sa kompetencie verejných vysokých škôl, čím sa vlastne sprehľadňuje duálny systém a posilnenie verejnej kontroly cestou správnych rád. Veď dajme tomu priestor, čo je cisárovo, dajme cisárovi, čo patrí Bohu, dajme Bohu. Áno? Minule som čítal niekde, aká je nízka úroveň na jednej národohospodárskej fakulte, aké bludy sa tam prednášajú, koľko nekvalitných ľudí odtiaľ odišlo. Ďalej, otvárajú sa nové možnosti podnikateľských aktivít a financovania pre verejné vysoké školy. Tým chcem povedať, že summa summarum v ekonomicko-sociálnych opatreniach má novela rozvojový, a nie reštriktívny charakter. Prináša do systému viac peňazí, väčší poriadok, transparentnosť, adresnosť. Teda výsledkom by mala byť zvýšená kvalita vzdelávania na našich vysokých školách, a preto vás prosím aj o jej podporu. Pani predsedajúca, dovolím si predniesť v rámci rozpravy tri pozmeňujúce návrhy, ktoré by už mali byť aj rozmnožené. Sú uvedené ako pozmeňujúci návrh skupiny poslancov Rafaja, Muškovej a Nachtmannovej. Prvý sa týka úpravy režimu spoplatnenia, z ktorého vyplýva, že spoplatnenie bude dodatočnou formou k štátom dotovanému štúdiu. Druhý sa týka kompenzácií, keď pôžičkový fond budú môcť používať aj externisti, čím sa otvára aj novela zákona o pôžičkách. A tretí sa týka úpravy pôvodnej päťdesiatpercentnej kvóty pre externistov, keď sa upravuje na pomerný pomer maxima 1 : 1. Čiže prečítam pozmeňujúci návrh 1. A. V čl. I sa za bod 31 vkladá nový bod 32, ktorý znie: „V § 16a ods. 6 sa slová „§ 89 ods. 7“ nahrádzajú slovami „§ 89 ods. 8“.“ To je legislatívnotechnická úprava. B. V čl. I bode 147 ods. 2 a 4 sa slová „§ 89 ods. 4 písm. e)“ nahrádzajú slovami „§ 84 ods. 4 písm. e)“. Opäť ide o legislatívnotechnickú úpravu. C. V čl. I sa za bod 148 vkladá nový bod 149, ktorý znie: „V § 89 sa za odsek 4 vkladá nový odsek 5, ktorý znie: „Ministerstvo určí podľa počtu študentov, kvality, ekonomickej náročnosti uskutočňovaných študijných programov a uplatniteľnosti absolventov v praxi limity súm finančných prostriedkov pre jednotlivé verejné vysoké školy, počnúc prvým rokom štúdia na zabezpečenie štúdia v študijných programoch v externej forme, ktoré určí vláda nariadením. Verejná vysoká škola v rámci určeného limitu a v jeho plnej výške určí v termíne do 31. októbra príslušného kalendárneho roka, ktoré študijné programy bude zabezpečovať bezplatne (ďalej len „bezplatný študijný program v externej forme“), a predpokladaný počet študentov, ktorí sa zapíšu na štúdium od príslušného akademického roka, tak, že zohľadní ekonomickú náročnosť uskutočňovaných študijných programov podľa odseku 4. V ďalších rokoch štúdia budú študenti zapísaní na bezplatných študijných programoch v externej forme zohľadnení v počte študentov podľa odseku 4. Pokiaľ vysoká škola prijíma na štúdium nad možnosti štátu alebo právnických osôb, s ktorými vysoká škola uzatvorila zmluvu, prijímanie ďalších študentov môže spoplatniť s oznámením pred začatím akademického roka. Právnické osoby môžu uzatvárať zmluvy s vysokými školami na študijné programy v externej forme štúdia na predpokladaný počet študentov a študijné programy. Fyzické a právnické osoby môžu uzatvárať so študentmi zmluvy o úhrade nákladov spojených so štúdiom súčasne so zmluvami o budúcom pracovnom pomere.“.“ Doterajšie odseky 5 až 11 sa označujú teda ako odseky 6 až 12. Ďalšie body sa prečíslujú a primerane sa upravia aj pôvodné body 149 a 150 návrhu. Tu chcem poznamenať pre pána spravodajcu, že žiadam vyňať bod 68 na osobitné hlasovanie, pretože to s týmto súvisí. Druhý pozmeňujúci návrh skupiny poslancov sa týka možnosti prijímania na externú formu štúdia. 1. V čl. I bod 102 znie: „V § 55 ods. 7 sa vypúšťa odkaz 36 nad slovom „schopnosti“ a na konci sa pripájajú tieto vety: „Na štúdium v jednom akademickom roku môže vysoká škola prijať na externú formu štúdia najviac taký počet uchádzačov o štúdium, ako prijme v príslušnom akademickom roku na dennú formu štúdia. V počte uchádzačov o štúdium prijatých na externú formu štúdia sa nezohľadňujú uchádzači o štúdium, ktorí v čase podania prihlášky na štúdium vykonávajú prácu vo verejnom záujme podľa osobitného predpisu alebo sú v štátnozamestnaneckom pomere alebo v služobnom pomere podľa osobitných predpisov. Toto obmedzenie sa nevzťahuje na odborné vysoké školy.“.“ Poznámka pod čiarou k odkazu 36 potom znie: „36) Napr. zákon č. 312/2001 Z. z. o štátnej službe a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, zákon č. 73/1998 Z. z. o štátnej službe príslušníkov Policajného zboru, Slovenskej informačnej služby, Zboru väzenskej a justičnej stráže Slovenskej republiky a Železničnej polície v znení neskorších predpisov, zákon č. 346/2005 Z. z. o štátnej službe profesionálnych vojakov ozbrojených síl Slovenskej republiky a o zmene a doplnení niektorých zákonov.“ To odôvodnenie som v podstate povedal už na začiatku. Umožňuje sa, aby vysoká škola mohla prijať na externú formu štúdia najviac rovnaký počet uchádzačov ako na svoju riadnu dennú formu štúdia. Pán spravodajca, poprosím vyňať bod 49 na osobitné hlasovanie pri tomto druhom pozmeňujúcom návrhu. Teraz by som si vám dovolil, dámy a páni, predniesť tretí pozmeňujúci návrh. Za čl. I sa vkladá nový čl. II, ktorý znie: „Zákon č. 200/1997 Z. z. o Študentskom pôžičkovom fonde v znení zákona č. 231/2000 Z. z. a zákona č. 528/2003 Z. z. sa mení takto: „V § 8 odsek 1 znie: „O pôžičku z prostriedkov fondu môže požiadať študent vysokej školy alebo občan, ktorého štúdium v zahraničí je podľa rozhodnutia Ministerstva školstva Slovenskej republiky svojím rozsahom a úrovňou postavené na úroveň štúdia na vysokej škole v Slovenskej republike (ďalej len „žiadateľ“). Žiadateľ musí mať trvalý pobyt v Slovenskej republike alebo musí byť v postavení zahraničného Slováka. Pôžička z prostriedkov fondu sa neposkytne žiadateľovi, ktorý je študentom doktorandského študijného programu alebo rovnocenného štúdia v zahraničí alebo ak nejde o prvé štúdium žiadateľa v príslušnom stupni vysokoškolského vzdelávania.“.“.“ Poznámky pod čiarou k odkazom 4b a 4c znejú: „4b) § 69 zákona č. 131/2002 Z. z. o vysokých školách a o zmene a doplnení niektorých zákonov, 4c) § 4 ods. 5 písm. a) zákona č. 600/2003 Z. z. o prídavku na dieťa a o zmene a doplnení zákona č. 461/2003 Z. z. o sociálnom poistení.“ Dovolím si to odôvodniť. Sprístupňujú sa pôžičky zo Študentského pôžičkového fondu aj pre študentov v externej forme štúdia, čo zároveň zabezpečí možnosť, aby pokryli školné z pôžičky. Bod 2. V § 10 ods. 1 sa slová „študentov, ktorí študujú na zahraničnej vysokej škole“ nahrádzajú slovami „žiadateľov, ktorí študujú v zahraničí. Osobitne sa schvaľujú prostriedky pre žiadateľov dennej formy štúdia a v externej forme štúdia“. Odôvodnenie. Právna úprava optimalizuje postup schvaľovania prostriedkov na pôžičky v novom členení na denných a externých študentov a študentov študujúcich na zahraničných vysokých školách. Ďalšia zmena je v bode 3. V § 12 ods. 1 sa slová „študujúci na zahraničnej vysokej škole“ nahrádzajú čiarkou a slovami „ktorý študuje v zahraničí“. Odôvodnenie. Ide o legislatívnotechnickú úpravu v súvislosti s vypustením označenia zahraničná vysoká škola zo zákona. Posledný bod je bod 4. V § 12 ods. 6 sa za slová „na zahraničných vysokých školách“ nahrádzajú slovami „v zahraničí“. Odôvodnenie. Opäť ide o legislatívnotechnickú úpravu v súvislosti s vypustením označenia zahraničná vysoká škola. Číslovanie ďalších článkov sa primerane upraví. Toto sú tri pozmeňujúce návrhy, kde vás prosím takisto o ich podporu. A ďakujem vám za vypočutie.