E. Antošová, poslankyňa: (2003-12-10):
Predseda vlády Slovenskej republiky sa pri prosbe o podporu návrhu štátneho rozpočtu na rok 2004 okrem iného odvolával na Programové vyhlásenie vlády. Dokonca v jeho závere pozval všetkých, ktorí si želajú lepšiu budúcnosť Slovenskej republiky ku spolupráci na diele národnej obnovy. Ale ako má táto spolupráca podľa neho vyzerať v oblasti regionálneho rozvoja, dokazuje napríklad spôsob rokovania o rozpočtoch samosprávnych krajov. Dzurindova vláda vedome zvolila takú taktiku odporujúcu demokracii, že v skutočnosti nevytvorila pre diskusiu na túto tému žiaden priestor a fakticky postavila zástupcov vyšších územných celkov pred hotovú vec. Zopakovala sa tak situácia z minulého roka, hoci vtedy vláda sľúbila, že sa podobná situácia už nebude opakovať. Som presvedčená, že tento postup vlády nie je náhoda, ale je prejavom strachu vlády zúčastniť sa na otvorenej a objektívnej diskusii. Vláda sa bojí diskutovať s predstaviteľmi regiónov o rozpočte, pretože by preukázala, že nie je schopná efektívne pokračovať v reforme verejnej správy, ale že je schopná len populistických vyhlásení a v prípade, že sa vôbec odhodlá k rozhodnutiu, tak tieto činy sú zväčša zmätočné, či dokonca priamo chaotické. Napríklad už niekoľkokrát som tu pred zákonodarným zborom upozorňovala, že delimitácia nemovitostí sa vo viacerých prípadoch vykonala bez majetkovoprávneho vysporiadania a pod nátlakom. Vláda vyhlásila, že tieto nemovitosti oddlží, ale nepovedala ako a nepovedala kedy. Nehovoriac už o tom, že v práve platí základná premisa, že dlh sa viaže na majetok. Takýto postup vedie k odporu zo strany postihnutých a tak sa niet čo čudovať, že čoraz viac starostov a primátorov v zúfalstve hľadá spôsob, ako sa takýchto nechcených darov zbaviť. Takéto poznatky som nazbierala aj počas nedávnych stretnutí v krajoch Banská Bystrica, Trenčín a Nitra. Mám však informácie, že podobná situácie je aj v iných krajoch a okresoch na Slovensku. Navyše si v takejto situácii dovolí štátny tajomník ministerstva školstva presviedčať v spravodajstve Slovenskej televízie, ako sa vláda chystá zabezpečiť poukázanie peňazí na školy a v tom istom spravodajstve, v ktorom bol aj príspevok, že vo Vajnoroch už niekoľko dní žiaci nechodia do školy z dôvodu nedostatku peňazí. Nie je to zarážajúce? Pýtam sa preto, je ešte treba jasnejší dôkaz o neschopnosti tejto vlády zabezpečiť základné potreby pre občanov? Už len na doplnenie k tejto téme si dovolím prečítať tituly agentúrnych správ z posledných dní. Tu sú. „Na prevádzku škôl v Novom Meste chýbajú dokonca roka 2 mil. korún. V Prievidzi sa uskutočnili protestné zhromaždenie za dofinancovanie škôl. Michalovskému školstvu chýba 6,4 mil. korún. Odborári žiadajú na tohtoročnú prevádzku základných a stredných škôl 398 mil. korún. Odborári žiadajú navýšiť rozpočet škôl na budúci rok až na 1,5 mld. korún. Primátori krajských miest združení v klube K 8 vyjadrili vážne znepokojenie z doterajšieho prístupu vlády Slovenskej republiky k akceptovaniu požiadaviek samosprávy pri príprave štátneho rozpočtu na rok 2004. Takisto predsedovia samosprávnych krajov sú znepokojení negatívnymi javmi sprevádzajúcimi decentralizáciu štátnej správy. Potvrdením problémov sú aj závery z rokovania Výboru Národnej rady Slovenskej republiky o rozpočtoch vyšších územných celkov, v ktorých sa konštatuje finančné poddimenzovanie rozpočtov samosprávnych krajov jednotlivo od 200 po 700 mil. Sk. Podľa podpredsedu spomínaného výboru nedostatok financií pre „vúcky“ názorne preukazuje rozdiel medzi 6 miliardami korún, ktoré tvoria navrhovaný celkový objem financií pre VÚC v štátnom rozpočte na rok 2004 oproti očakávaniu štátneho splnomocnenca pre pokračovanie reformy verejnej správy Viktora Nižňanského, ktorý predpokladal, že najnižšou hranicou v návrhu štátneho rozpočtu na jeden samosprávny kraj by bolo 1,5 mld. korún. To znamená, že na 8 vyšších územných celkov predpokladal v návrhu štátneho rozpočtu minimálne 12 mld. Predsedovia vyšších územných celkov preto v spomínanom komuniké vyjadrujú skutočne vážne obavy, že nedokážu zabezpečiť všetky funkcie vyplývajúce z relevantných zákonov. Čiže sme svedkami vládou zamýšľaných reštrikčných opatrení namiesto deklarovaných rozvojových impulzov. Predsedovia vyšších územných celkov upozorňujú, že kroky v oblasti reformy verejnej správy sa dejú bez ich účasti. Najvyšší predstavitelia samosprávnych krajov majú vážne výhrady proti zaradeniu VÚC do systému štátnej pokladnice. Súčasný systém vytvára nerovné postavenie miestnej a regionálnej správy a samosprávy pred zákonom. V praxi to konkrétne znamená, že okrem iného prichádzajú zhruba o 15 mil. Sk ročne, ktoré by mohli získať na úrokoch za svoj majetok. Aj preto žiadajú, aby pre každý vyšší územný celok bol v štátnom rozpočte vytvorený osobitný vzťah medzi štátnym rozpočtom a ôsmimi rozpočtami vyšších územných celkov. V navrhovanom systéme v rámci návrhu štátneho rozpočtu na rok 2004 podľa rozhodnutia ministerstva financií sú priamo vyčíslené len originálne kompetencie regionálnych samospráv, ale prenesené kompetencie štátnej správy na vyššie územné celky sú súčasťou kapitol jednotlivých rezortov. Tento systém je preto veľmi neprehľadný a sťažuje prácu zástupcom vyšších územných celkov. Predsedovia VÚC dôrazne protestujú aj proti vytvoreniu krajských školských úradov s kompetenciami krajskej samosprávy. Takýto systém znemožňuje riadenie škôl v pôsobnosti VÚC a berie všetky možnosti na ich efektívne riadenie. V prípade schválenia tohto zákona v navrhovanej podobe nemôžu v plnom rozsahu garantovať chod stredných škôl. Zároveň žiadajú vládu Slovenskej republiky, aby uplatňovala princíp Európskej charty regionálnych samospráv. A ja už len pripomínam, že vláda sa k tomu zaviazala vo svojom programovom vyhlásení. A tento bod je obzvlášť citlivý krátko pred vstupom Slovenskej republiky do Európskej únie. Jasné definovanie financovania zdrojov a mechanizmov ich používania úplne absentuje v návrhu štátneho rozpočtu na rok 2004, čo je v príkrom rozpore s deklaráciami členov súčasnej vlády. Priama a aktívna účasť vyšších územných celkov na spomínaných procesoch je nevyhnutná aj pre ich kvalitnú prípravu na programovacie obdobie od roku 2007 až 2013, kedy budú hrať v regiónoch primárnu úlohu. Diskusia vo výbore pre verejnú správu však odhalila aj malú iniciatívu predstaviteľov vyšších územných celkov, z ktorých len dvaja predložili pozmeňujúce návrhy k limitom stanoveným ministerstvom financií. A to aj napriek tomu, že vo svojich vystúpeniach všetci zhodne skonštatovali poddimenzovanie limitov pre samosprávne kraje zo strany návrhu štátneho rozpočtu na rok 2004. Postup vlády pri zostavovaní rozpočtu odhalil aj jej nerešpektovanie nášho ústavného systému, a to jasné rozdelenie moci medzi prezidenta, zákonodarný zbor a exekutívu. Dôkazom toho je, že hoci zákon stanovuje, že o rozpočte Najvyššieho kontrolného úradu rozhodujú poslanci Národnej rady Slovenskej republiky, podľa mojich informácií získaných od predstaviteľov úradu, pán minister Mikloš so svojimi spolupracovníkmi to nerešpektuje a výborom schválený rozpočet NKÚ znížil. Vážení kolegovia, na začiatku predseda vlády vyzval na vecnú diskusiu. Ťažko si predstaviť čo pod tým myslel, pretože, keď sa ho vo faktickej poznámke kolegyňa profesorka spýtala, či má vláda spracovanú analýzu dôsledkov v prípade prijatia ich návrhu rozpočtu, jej odpovedal, že on sa potešil jej návratu, zatiaľ čo ona ho vyzýva k odstúpeniu. Naozaj, prítomných to rozveselilo, no ťažko povedať, čoho je v tejto odpovedi viac. Či vyhýbavosti, či arogancie. Podstatné je však to, že sa opäť dokázalo, že nie všetky krasoreči sú pravdivé a že náš premiér vodu káže a víno pije. Avšak víno je opojné, tak ako aj moc a mal by si dať pozor, aby za súčasného opojenia nestrácal súdnosť. Na základe uvedeného nebudem hlasovať za prijatie predloženého návrhu štátneho rozpočtu na rok 2004 a odporúčam takýto postup aj vám, vážení kolegovia. Ďakujem za pozornosť. Pán predsedajúci, skončila som takmer na sekundu. (Potlesk.)