B. Zala, poslanec: (2007-03-27):
Treba predovšetkým povedať, že vytvoril sa postupne priestor na dohodu medzi jednotlivými poslaneckými klubmi Národnej rady, ktoré sú súčasťou vládnej koalície, a tento prienik, ktorý sa síce hľadal dlho, to treba povedať, našiel ten minimálny základ, na ktorom boli schopné sa pri mnohých bodoch skutočne s rozdielnymi názormi strany vládnej koalície a poslanecké kluby dohodnúť. Ten minimálny návrh spočíva predovšetkým v tom, že je neprijateľná pre všetky tri poslanecké kluby úplná a neobmedzená nezávislosť provincie Kosovo, pretože takáto nezávislosť skutočne nie je v záujme stability regiónu, ktorý bol skutočne aj vystavený dlhodobým tragédiám a už sa tu o nich dosť podrobne hovorilo. Takéto stanovisko celkom jasne hovorí o tom, že riešenie, ktoré by malo dospieť k úplnej nezávislosti Kosova, je neakceptovateľné, a teda celkom jasne a zreteľne hovorí o tom, že dezintegrácia alebo plná dezintegrácia Srbska, zdôrazňujem Srbska, nie Juhoslávie, ešte sa pri tom zastavím v reakcii na vystúpenie pána poslanca Dzurindu, je niečím, čo je z hľadiska medzinárodného práva veľmi ťažko narušiteľná. Zároveň toto vyhlásenie hovorí aj o tom, že riešenie budúceho štatútu srbskej provincie Kosovo musí vychádzať z rešpektovania Charty Organizácie Spojených národov a ďalších právnych noriem. Ale bod, ktorý pokladám za veľmi dôležitý a ktorý vyvolal veľkú diskusiu aj na zahraničnom výbore, je bod, ktorý hovorí o tom, že budúci štatút tejto provincie Kosovo sa nesmie stať alebo nezaloží precedens v medzinárodnom práve. O tom treba hovoriť celkom otvorene, pretože z hľadiska národných a štátnych záujmov Slovenskej republiky je toto rozhodujúci bod a rozhodujúci moment. Tu sú skutočne udalosti, ktoré viedli k nešťastnej a zlej situácii, ktorá sa vyvinula po vojne v roku 1999, k situácii, ktorá, samozrejme, ohrozuje mier v tejto oblasti, pretože ohrozuje integritu Srbska a zároveň sa veľmi ťažko hľadá riešenie, s ktorým by boli spokojní, 95-percentná väčšina v Kosove. Pre Slovensko je skutočne ale dôležité, aby sa akékoľvek riešenie, ktoré príde, aj keby to bola obmedzená suverenita, aj keby to bola tzv. nadautonómia, ako navrhujú samotní Srbi, sa nesmie stať skutočne v tomto prípade precedensom a nesmie sa prenášať na iné krajiny, čo je výzva pre slovenskú zahraničnú politiku, aby minimalizovala takúto možnosť, pretože takáto možnosť môže vzniknúť a v našich silách to nie je zlikvidovať, ale v našich silách je minimalizovať takúto aktivitu. A to by mala byť aktivita na pôde Európskej únie, na ktorú tu vyzýval pán poslanec Dzurinda vo veľmi neurčitej podobe, to by mala byť veľmi konkrétna aktivita, aby sa na úrovni najvyšších orgánov Európskej únie skutočne prijalo takéto stanovisko, ktoré by neumožňovalo a nepripúšťalo zmenu hraníc na základe etnických pohybov. To je to, k čomu by sme skutočne mali smerovať a k čomu toto vyhlásenie smeruje a k čomu smeruje aj aktivita vlády Slovenskej republiky. Je celkom zrejmé, a treba sa ešte pri tom probléme precedensu zastaviť, je to tak v právnom vyjadrení, ide o tzv. prípad sui generis, v ktorom sa proces štatútu určuje, pretože v Kosove ide o medzinárodný protektorát, to je rozdiel oproti iným riešeniam, čiže je Kosovo pod dočasnou správou Organizácie Spojených národov, čiže Kosovo je v túto chvíľu závislým územím a nie je de facto zatiaľ plnou súčasťou z hľadiska faktického, faktického Srbska samotného. Z uvedeného vyplýva, že precedens určenia štatútu Kosova nie je použiteľný v prípade územia, ktoré nie je medzinárodným protektorátom na základe rezolúcie OSN, ale je súčasťou suverénneho, medzinárodne uznaného štátu. Čiže takéto riešenie môže platiť len v prípade toho, že ide o medzinárodný protektorát. Navyše treba si uvedomiť, že v medzinárodnom práve menšiny nemajú právo na sebaurčenie. To súčasne znamená, že menšiny nemajú právo ani na secesiu, na odtrhnutie sa, na nezávislosť, prípadne na spojenie sa s nejakým iným štátom, s nejakou inou krajinou alebo s inými menšinovými skupinami v inom štáte. Skutočne vzhľadom na túto špecifickosť súčasného štatútu Kosova a aj nejednoznačnosť medzinárodných noriem, priznajme si to tak, ako to je, týkajúcich sa aplikácie práva národov na sebaurčenie, ale je celkom zrejmé, že nemožno akékoľvek budúce riešenie štatútu Kosova považovať za precedens, ktorý by sa dal vo všeobecnosti, ale aj partikulárne aplikovať na iniciatívy smerujúce k zmenám hraníc suverénnych štátov založených predovšetkým na etnickom princípe. Toľko k pozícii z hľadiska medzinárodného práva. Ale to, čo najviac vidím, vidím to tu na tej diskusii, tá rezolúcia navyše, ktorú my predkladáme, otvára priestor na hľadanie určitého riešenia. O toto hľadanie riešenia nám ide. My nevieme, ako sa vyvinie situácia v Bezpečnostnej rade Organizácie Spojených národov, my neviem ešte, aké bude skutočné stanovisko Európskej únie, môžeme ho iniciovať, ale paradoxné na tom je práve to a dôkazom toho je aj to, že sa tu poslanec Dzurinda opieral o Zahraničný výbor Európskeho parlamentu, ktorý z hľadiska mocenskej politiky Európskej únie samotnej nepredstavuje žiadnu autoritu a nemá z tohto pohľadu vplyv, pretože sa nemôže oprieť o žiadny iný dokument, o žiadne iné stanovisko Európskej únie, dokonca ani o žiadne stanovisko významného európskeho politika. A to je problém, prečo sa musel poslanec Dzurinda oprieť o materiál Európskeho parlamentu, o ktorom navyše musím povedať, že svojím obsahom tento materiál podporuje Ahtisaariho správu a Ahtisaariho plán. Pán poslanec Dzurinda si z neho vybral body, iba ktoré jemu vyhovovali do jeho koncepcie. A naše vyhlásenie nič nehovorí o podpore Ahtisaariho plánu. Hovorí o tom, že treba vytvoriť podmienky na rokovanie. Ak je Ahtisaariho plán, môže byť jeden zo základov, o ktorom sa bude diskutovať, lebo je to oficiálny vyslanec OSN, takže jeho materiál bude predložený, ale v ničom nás nezaväzuje, aby sme tento materiál brali za jediné východisko. A to toto vyhlásenie túto možnosť obsahuje. Potom si kladiem otázku: Čo je vlastne zámerom predloženia tej deklarácie, ktorú predložilo SDKÚ a ktorú poslanec Dzurinda tak vehementne obhajuje? Áno, ja chápem jeho smútok z toho, že sa mu nepodarilo strany vládnej koalície na základe jeho návrhu rozdeliť, vraziť medzi nich klin a poukazovať na to, že sú nejakým spôsobom rozdelené a že majú iné záujmy a že v zahraničnej politike nemajú jednoznačné stanovisko, čo by sa nadväzovalo na to, čo som tu už spomínal pri rečnení o zahraničnej politike Slovenskej republiky v tom rozpore, ktorý umelo vymysleli medzi politikou premiéra a medzi oficiálnymi dokumentmi ministerstva zahraničných vecí. Toto by bol cieľ. Paradoxné na tej prudkej zmene je to, pani poslankyňa Vášáryová, spomeňte si, tu na tomto koberci, keď som povedal, že sme za to, aby vznikla dohoda medzi Srbskom a kosovskými Albáncami o riešení situácie, až v prípade, že nenastane takáto dohoda, je možné začať diskutovať o Ahtisaariho pláne, tu ste mi povedali, že som poškodil záujmy Slovenskej republiky, že mi dáte lekciu z diplomacie, odvolávali ste sa na medzinárodné spoločenstvo, a keď som ja povedal, že to pre mňa veľa neznamená, lebo pojem medzinárodného spoločenstva je len taká „obezlička“, ja poznám len medzinárodné organizácie ako OSN, Európska únia alebo Severoatlantická aliancia, toto je len „obezlička“ vytvárania ad hoc koalícií, ktoré si môžu robiť, čo chcú mimo medzinárodného práva. Čiže pýtam sa, potom ste mi povedali, že ak teda mám takýto postoj, tak sa veľmi blížim k predstavám Jána Slotu a ja som vám na to povedal, ja nemám vnútornú potrebu sa od Jána Slotu dištancovať, ja mám svoj vlastný názor. Pýtam sa teraz, čo viedlo za pár dní k takejto prudkej zmene stanoviska, že ste naraz podporili úplne iné vyhlásenie, ktoré smeruje proti Ahtisaariho plánu, čo ste mne teda vyčítali, že som to urobil? Jednoducho ste naleteli na lep, povedal by som to celkom jednoducho, v ktorom ste sa nechali zaniesť do politických intríg, ktoré mali úplne iný cieľ, ako riešenie a seriózne riešenie problematiky Kosova. Pár slov ešte k problému rezolúcie, ktorá bola prijatá v roku 1999. Ja si myslím, že je úplne neadekvátne hovoriť o kontinuite a používať túto rezolúciu, pretože tá hovorí o integrite Juhoslávie, nie Srbska. Pýtam sa vás, pán poslanec Dzurinda, kde je tá Juhoslávia, za ktorú integritu ste vy zápasili? Výsledkom vašej politiky, aj toho, čo ste podporili v roku 1999, proti čomu som sa postavil, proti otvoreniu vzdušného priestoru a bombardovaniu práve tej Juhoslávie, viedla k likvidácii a rozpadu Juhoslávie a nie k tej integrite, o ktorej ste hovorili. A my dnes hovoríme o Srbsku a nie o Juhoslávii. (Potlesk a reakcie z pléna.) A teraz na záver celkom k vašim návrhom, ktoré ste predniesli a ktoré ste nám tu povedali skoro ako spásu. Bol som šokovaný obsahom toho celého a pochopil som váš zámer. Európske inštitúcie by podľa vás mali teda pôsobiť tak, aby neprišlo k násilnému odtrhnutiu Kosova od Srbska, ale aby kladením podmienok Srbsku donútili Srbsko súhlasiť s tým, aby sa dobrovoľne Kosova vzdalo a na základe toho by boli splnené podmienky, o ktorých vy hovoríte, že áno, obidve strany by súhlasili pod nátlakom Európskej únie, by Srbsko samo povedalo, áno, my súhlasíme a to by bol podľa vás dohovor, ktorý by mal viesť k usporiadaniu situácie. Myslím si, že je to veľmi neadekvátne, násilné a vo vzťahu k Srbsku je to pokrytecké stanovisko. Naše stanovisko z tohto hľadiska je oveľa úprimnejšie, viacej berie do úvahy reálnu situáciu, ktorá sa vyvinula v tejto oblasti, aj reálne možné riešenia a nie ilúzie a plány a symboly a špekulácie, o ktoré sa vy opierate. Ďakujem pekne. (Potlesk.)