Spišiak, Jaroslav, poslanec NR SR (2024-01-26):
Prvýkrát čo v celej novele je niečo v prospech poškodeného. Väčšinou je to v jeho neprospech, lebo zníženie trestu, všetko to je v neprospech poškodených. Tu je jediné jedno slovo, že záujem poškodeného a spoločnosti musí byť nižší, ako záujem spoločnosti stíhať toho, koho ten kajúcnik svedčí. Čiže tu záujem toho poškodeného postavili na roveň záujmu celej spoločnosti, celej spoločnosti. Napríklad, poviem vám môj konkrétny prípad. Mňa krivo obvinili nejakí mafiáni, potom po desiatich rokoch horko-ťažko to bolo objasnené v rámci zločineckej skupiny šátorovci a boli stíhaní za trestný čin krivého obvinenia mojej osoby, čiže ja som tam bol poškodený. A jeden z nich, čo na mňa to krivé obvinenie dal, sa mal stať tým kajúcnikom. A podľa novely by som ja mal dať súhlas, že súhlasím s tým, aby tento bol kajúcnik. Ak by som ten súhlas nedal, že ja trvám na tom, tento človek nemôže byť kajúcnik, lebo je to v rozpore s mojím záujmom ako poškodeného. Poviem iný príklad, aby ste vedeli nejaký iný príklad. Počúvajte ma, prosím vás. Štátny úradník je obvinený, že vypaľoval nejakého podnikateľa, pol mili... milión zobral od neho. Je obvinený, rozmýšľa, že hádam by sa mohol stať kajúcnikom. Prizná sa a svedčí povedzme o riaditeľovi SIS, že dvadsaťtisíc. No a teraz, čo je vyšší, ten jednoznačný a preukázateľný záujem? Pol milióna, to je preuká... pol milióna – dvadsaťtisíc, to je neporovnateľne. Však ja som zobral pol milióna či milión a idem usvedčiť niekoho, kto zobral dvadsaťtisíc? Lenže, spoloče... neviem, kto to potom určí, čo je spoločensky teda významnejšie, či stíhať riaditeľa SIS, alebo štátneho úradníka, hoc je tam nepomer tých škôd alebo hodnôt. Toto, toto podľa nového má rozhodnúť súd, sudca, on má rozhodnúť či to pozastaví, alebo nepo... prokurátor to môže navrhnúť. Podľa terajšej právnej úpravy to môže urobiť prokurátor, podľa terajšej. Rozhodnúť, že čo je tá spoločenská nebezpečnosť väčšia alebo menšia. Podľa mňa prokuratúra je na to, aby kontrolovala zákonnosť, správnosť postupu vyšetrovacích alebo v predprípravnom konaní. Súd, súd môže rozhodovať potom o vine alebo fakt o zásahoch do základných ľudských práv a slobôd, ako napríklad pri uvalení väzby, domovej prehliadke, odpočúvaní. Ale o tom, že čo je spoločensky významnejšie, či stíhať vysokopostaveného nejakého človeka na úkor menej postaveného, hoc s vyšším úplatkom, to má rozhodnúť podľa mňa prokurátor, lebo do budúcna, polícia je ten, ešte to stihnem povedať, polícia je ten útvar, ktorý tu slúži na boj proti organizovanej alebo akejkoľvek kriminalite, polícia. Proti nim sú zločinci, páchatelia trestnej činnosti. Boj, to je boj. Pravidlá tohto boja, pravidlá tohto boja určuje trestná politika, Trestný zákon, čo je trestný čin a ako postupovať, ak je preukázaný. To sú pravidlá tohto boja. Prokuratúra má dozrieť na to, aby ten boj zo strany polície bol v zmysle toho, v zmysle tých pravidiel. Tí zločinci nikdy nepoužívajú pravidlá, sem-tam, nikdy viac-menej, im je to jedno. Preto, aby to mohlo byť vyvážené, tá polícia potrebuje mať právne nástroje, aby mala vyvážený ten boj. Jeden z takýchto nástrojov je spolupracujúci obvinený. Bez tohto nástroja sa tam nikdy nedostane. Oni sú za hranou zákona a my sme na strane zákona. Jednoducho niekedy tam musí polícia prejsť. Záleží to na spoločnosti, spoločnosti ako celej, do akej miery je schopná vzdať sa určitých svojich práv v záujme tom, aby tá polícia mohla proti tým najzávažnejším zločincom, tým organizátorom toho celého efektívne bojovať. Spoločnosť potom, tá spoločnosť volí politiku a tá politika by mala byť taká, aby to vyvážene garant... Čiže prokurátor má garantovať zákonnosť postupu. A keď prokurátor zváži, že tento postup je korektný, lebo potom ešte z ďalšieho postupu, ďalším vyšetrovaním môžme sa dopracovať ešte k iným, k ešte závažnejším trestným činnostiam, vidí tú korektnosť, spoločenskú nebezpečnosť významnejšiu. Sudca to nemusí vedieť pri tom jednom rozhodovaní o tom jednom kajúcnikovi, lebo v tom momente možno naozaj tá spoločenská nebezpečnosť kajúcnika je väčšia jak toho, proti komu svedčí. Lenže keď tento bude obvinený vďaka tejto výpovedi, tak sa polícia môže dopracovať k ďalším nejakým skutočnostiam, o ktorých možno dovtedy nemá vedomosť. Preto tento postup všade na svete je akceptovaný. Nehovorím, že by sa nedal nejakým spôsobom tak napísať, aby nemohlo dôjsť k prípadnému zneužitiu. Áno, tie zoznamy, aby sudca, sudca mohol vedieť pri rozhodovaní, dôležité je vlastne toto, aby ten prokurátor a ten obhajca každý obhájil svoju pravdu pred súdom. Obhajca tvrdí, že ten kajúcnik preto svedčí, lebo je to kúpené, lebo je, lebo dostal oveľa väčšie benefity, jak by si zaslúžil, prokurátor tvrdí, že nie. Ja mu verím, napriek tomu všetkému podľa mňa hovorí pravdu. Tu sú iné dôkazy, kvôli ktorým to ešte fakt môže byť pravda. A je teraz na tom sudcovi, ako, či uverí, alebo neuverí. To je na ňom. Ale keď sa nejak preukáže niečo iné, tak tomu sudcovi zoberú to právo, lebo ten dôkaz nebude môcť použiť, nebude ho môcť použiť. A ešte niečo chcem povedať, kým mám čas. Argumentuje sa, že Imrecze dostal malý trest. Iný kajúcnik ešte menší trest, hoc tu rozkradli milióny, ja neviem čo všetko. Dostal v zmysle zákona, v zmysle toho, že pomohol alebo usvedčil, súdy to v niektorých prípadoch uznali, asi vo všetkých, kde to prebehlo, a odsúdili. Na druhej strane v tejto novele sa predkladajú nové trestné sadzby, nové premlčacie lehoty, nové úrovne spoločenskej nebezpečnosti. Pre ten istý čin, čo ten kajúcnik teraz dostane za to, že niekoho významnejšieho usvedčil, je väčší, ako keby mu hrozil teraz bez toho usvedčenia. Čiže v čom je rozdiel? Rozdiel je v tej pokute, že si svedčil. Iba kvôli tomu, to je ten rozdiel, že v podstate to, že sa rozhodol. Dobre, sú to kriví ľudia, páchali trestnú činnosť, niečo sa podarilo preukázať, oni sa priznali, usvedčili a je na tých súdoch, aby uznali, ak sa to tam dostane. Lenže ak sa nedostane, nedostať sa to môže tak, že teraz podľa novej právnej úpravy, ktorá, ak bude schválená, tak bude účinná a podľa nej sa bude postupovať po novom k tým spolupracujúcim osobám, po novom skúmať tie spoločenské hladiny úrovne nebezpečnosti, zákonnosť ich postupu, nezákonnosť, primeranosť, neprimeranosť. A okrem toho tá spolupracujúca osoba zistí, že ak sa teraz priznám, vlastne už sa priznal, ale ak poviem, že som bol nejak nútený, tak možnože sa to dá vyhodnotiť ako nezákonné nútenie podľa tohto zákona a potom jeho svedecká výpoveď nebude môcť byť použitá, hoc bola získaná ešte v tomto čase zákonne. Podotýkam, zákonne to bolo. Čiže tu je polemika o tom, že či tie znížené hladiny trestov a premlčacej lehoty spôsobia, že niektorí ľudia nebudú stíhaní, lebo to buď nebol trestný čin, alebo je premlčaný, ale stále je tam to, že možnože to aj urobil, tie otázky. Lenže keď sa to spraví takto, že sa zrušia tie výpovede, nebudú môcť byť použité, tak budú zbavení vyše obvinení preto, že sa skutok nestal. Alebo keď sa stal, tak ako nevinný, nevinný. Nikomu, ja nikomu neželám, aby bol neprávom odsúdený. Ja som vždy zastával názor aj v policajtoch, že radšej nech je jeden alebo aj desať, som si hovoril, neodstíhateľných zločincov ako jeden nevinný. No lebo mne sa veľakrát stalo, ja som bol strašne veľakrát aj obvinený, aj súdený, vždy som sa z toho vymotal, lebo, lebo nevinný musí mať práva, musí mať práva, aby sa obhajoval, musí byť demokracia, musí byť všetko zabezpečené tak, aby tá rovnováha bola. Lenže táto novela je napísaná nie z pozície štátu, ktorý má chrániť a pomáhať polícii efektívne postupovať, toto je napísané z pozície obhajoby, obhajoby. A tá váha je vychýlená alebo bude teda. (Reakcie z pléna.) Čo? Skončil som. (Potlesk.)