Richter, Ján, minister práce, sociálnych vecí a rodiny SR (2014-05-14):
Ďakujem pekne za slovo. Vážený pán predseda Národnej rady, vážené panie poslankyne, páni poslanci, návrh zákona o sociálnej práci a o podmienkach výkonu niektorých odborných činností v oblasti sociálnych vecí a rodiny bol vypracovaný v súlade so záväzkom vlády Slovenskej republiky vytvoriť podmienky na profesijné zabezpečenie výkonu sociálnej práce, ku ktorému sa vláda zaviazala v programovom vyhlásení vlády. Hlavným zámerom návrhu zákona je riešiť profesijné podmienky výkonu sociálnej práce v praxi, primárnym dôvodom na prípravu návrhu je stagnujúca kvalita výkonu sociálnej práce v praxi. Riešiť odbornosť výkonu sociálnej práce len vysokoškolským štúdiom nestačí. Profesia sociálnej práce v zásade neexistuje, neexistujú pravidlá jej výkonu, neexistuje profesijná identita sociálneho pracovníka, etika výkonu tohto povolania nie je riešená vôbec, dôsledkom čoho je, sociálna práca sa jednoducho nerozvíja. Čiastkové úpravy podmienok výkonu sociálnej práce a čiastkové vzdelávanie pre výkon sociálnej práce už na dnešnú dobu nestačia. Pokusy v polovici 90. rokov minulého storočia a začiatkom tohto storočia pomôcť profesii zriadením profesijných združení na Slovensku zlyhali. Študijný odbor sociálna práca končia v prvom aj v druhom stupni ročne tisícky absolventov denného aj diaľkového štúdia, avšak niekde nie je ustanovené, kto z nich je vlastne sociálny pracovník. Aj preto sociálnu prácu stále vykonávajú aj ľudia bez zodpovedného vzdelania. Slovenská republika doteraz nemá právnu úpravu, ktorá by riešila otázky profesijného zabezpečenia sociálnej práce v praxi, preto si návrh zákona kladie za cieľ podporiť profesionalizáciu sociálnej práce v praxi utvorením štandardných podmienok pre existenciu profesie. Návrh samotného zákona je vlastne prirodzeným výsledkom vývoja čiastkových úprav profesijných podmienok výkonu sociálnej práce pre jednotlivé oblasti ich výkonu. Aj z uvedeného dôvodu sa navrhuje upraviť odbornú spôsobilosť, profesijnú organizáciu, profesijné tituly, výkon samotnej praxe a utvoriť podmienky na odborné vzdelávanie. Považujem za potrebné zdôrazniť, že cieľom návrhu zákona je skutočne snaha o to, aby v budúcnosti sociálnu prácu vykonávali len odborne spôsobilí pracovníci, resp. asistenti sociálnej práce, t. j. odborníci, ktorí získali kvalifikáciu príslušným stupňom vysokoškolského štúdia sociálnej práce a ktorí tam, kde je to nevyhnutné, disponujú aj špeciálnymi znalosťami a spôsobilosťami, odborníci, ktorí si svoje profesijné kompetencie systematicky udržiavajú a prehlbujú. Na profesionalizáciu sociálnej práce vrátane odborného vzdelávania je však potrebné utvoriť aj právne podmienky. Absolútnou novinkou návrhu zákona je návrh na utvorenie podmienok na výkon samostatnej praxe sociálneho pracovníka. V tejto súvislosti je vzhľadom na rôzne interpelácie potrebné jednoznačne povedať, že je rozdiel medzi vykonávaním samostatnej sociálnej práce a vykonávaním samostatnej praxe sociálnym pracovníkom. Kým jedno hovorí o tom, že sociálny pracovník alebo asistent sociálnej práce vykonáva svoju prácu ako odborník samostatne, to znamená, plánuje si sociálnu prácu, plánuje riešenie a vedie sám prípad, skupinu, vykonáva metódy sociálnej práce a podobne, samostatná prax je o tom, že sociálnu prácu vykonáva fyzická osoba na základe iného než živnostenského oprávnenia, t. j. čo poznáme pod pojmom slobodné povolanie. Tak pôsobia napr. advokáti, architekti, lekár, psychológ v zdravotníctve a podobne. Diskutovaným inštitútom návrhu zákona je profesijná organizácia, a to ani nie tak návrh na zriadenie samotnej komory sociálnych pracovníkov a asistentov sociálnej práce, pretože profesijné združenie je štandardnou cestou k zvýšeniu profesionality a etiky aj v iných profesiách, ale samotné členstvo v komore. Návrh zákona predpokladá dobrovoľné členstvo v komore s výnimkou výkonu samostatnej praxe sociálneho pracovníka. To znamená, nezavádzame povinné členstvo odborníka, ktorý vykonáva sám sociálnu prácu u svojho zamestnávateľa. Sociálneho pracovníka, resp. asistenta sociálnej práce vykonávajúceho sociálnu prácu v pracovnoprávnom vzťahu alebo v inom obdobnom pracovnom vzťahu, dovolím si povedať „stráži“ zamestnávateľ, je však potrebné, aby na profesionalitu výkonu pri výkone samostatnej praxe tiež niekto svojím spôsobom dohliadal. Návrh zákona vzhľadom na náročnosť problematiky počíta s postupným zavádzaním právnej úpravy do praxe, osobitne z dôvodu, že súčasťou návrhu je aj riešenie v súčasnosti neexistujúcich podmienok odborného vzdelávania nielen v oblasti sociálnej práce, ale aj v niektorých odborných činností v oblasti sociálnych vecí a rodiny. Základné východiská právnej úpravy podmienok výkonu sociálnej práce boli tvorené v úzkej spolupráci so zástupcami vysokých škôl, na ktorých sa sociálna práca študuje. Zároveň vzhľadom na jedinečnosť právnej úpravy bol návrh zákona na jeseň minulého roku predmetom odbornej verejnej diskusie, na tému právnej úpravy sa uskutočnilo niekoľko pracovných stretnutí, seminárov, konferencií, prezentovaných na viacerých fórach. Mám za to, že vymedzením sociálnej práce za účely praxe, úpravou podmienok jej výkonu a zavedením nových inštitútov je možné pomôcť zvýšiť profesijnú úroveň sociálnej práce a tým pomôcť postupne zvyšovať nielen profesionalitu výkonu sociálnej práce, ale budovať kredit tejto profesie. Sociálna práca zasahuje do života mnohých ľudí. Môže pomôcť, ale môže aj poškodiť. Je preto v záujme nás všetkých zabezpečiť zodpovedajúcu profesionálnu úroveň vykonávateľov sociálnej práce v praxi. Sociálni pracovníci pracujú ťažko, za málo peňazí, s veľkou zodpovednosťou a je na mieste utvoriť podmienky pre rozvoj, ale aj uznanie tak ťažkej profesie, ako je sociálna práca. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, uchádzam sa o podporu návrhu tohto zákona. Skončil som, pán predseda.