V. Soboňa, poslanec: (2004-05-19):
Počas slávnostného zasadania Národnej rady Slovenskej republiky pri príležitosti vstupu Slovenskej republiky do Európskej únie vystúpil s prejavom predseda rakúskeho parlamentu pán Kohl a vo svojom prejave medzi iným povedal: „Rakúsko dosiahlo výrazný pokrok, pretože sme pochopili, že rozhodujúci nie je kapitál ani výrobné vzťahy, ale človek.“ A teraz mi dovoľte, aby som citoval iného človeka, zodpovedného za zdravotníctvo, ktorý do správy vlády o pripravenosti rezortu na plnenie koncepcie zdravotnej starostlivosti z decembra roku 2003 okrem iného zapracoval: „Tretí prístup je cesta diferenciácie podľa veku. Znamená vytvorenie rôznych balíkov pre rôzne vekové skupiny obyvateľstva. Eticky vychádza z predpokladu, že každý v určitom veku svojho života má nárok na určitý balík zdravotnej starostlivosti a ekonomicky z poznania, že náklady na zdravotníctvo stúpajú s vekom a najvyššie sú v posledných mesiacoch života. Princíp rôznych balíkov podľa veku tak predpokladá, že čím je človek starší, tým menší bude rozsah plne hradenej zdravotnej starostlivosti a sústredí sa viac na symptomatickú liečbu ako na odstránenie príčin choroby. Symptomatická liečba je odstraňovanie pomocou liekov, následkov a prejavov choroby. Spravodlivosť je zachovaná na vysokej úrovni, lebo každý bol raz mladý a mal nárok na plne hradenú zdravotnú starostlivosť a vysokého veku sa dožil aj vďaka zdravotnej starostlivosti poskytnutej v mladosti. Prístup je taktiež podporovaný princípom utilitarizmu, ktorý uprednostňuje vyššie zdravotné zisky prepočítané na roky prežité v plnom zdraví. V takomto prípade teda radšej podporuje zachránenie mladšieho života pred starším. Ak poviem, že táto citácia je hodná iracionálneho voluntarizmu v podaní Friedricha Nietzscheho, nebudem ďaleko od pravdy. Ale poznám aj iné príklady z populárnej literatúry, kde niektoré eskimácke kmene v minulých storočiach, keď sa rozhodovali, či starý má ešte nárok na život, dali ho na jednu noc na mráz. Keď vydržal, dostal šancu na ďalší rok. My to nerobíme, my pripravujeme balík zákonov, ktorý sa teraz predkladá, a takisto ponúkame takúto šancu našim starým. Zatiaľ čo v iných vyspelých štátoch rozmýšľajú nad tým, ako zbaviť choroby a zvýšiť kvalitu života aj pre vekové kategórie, vo vysokom veku pacientov, to sú napríklad operácie na srdci a hrdia sa kardiológovia tým, že sa im podarí zachrániť ľudí, ktorí majú viac ako 90 rokov, my im ponúkame symptomatickú liečbu. Povedzte mi, vážená snemovňa, ktorí z vás by sa dnes odvážili povedať, že niekto na Slovensku, Slovák, Maďar alebo Róm nemajú právo na život? Lenže reforma v sociálnej oblasti na Slovensku vrátane a predovšetkým reformy zdravotníctva vytvárajú systém, ktorý väčšinu životov bude považovať za nadbytočné. Miera zisku si vyžaduje, aby nárok na zdravie mal viac-menej len ten, kto je zdravý a nevyžaduje si žiadne náklady na udržiavanie zdravia. Tieto predpoklady skôr môže spĺňať mladý človek. Ak prestane pracovať pre vek, stratu zamestnania alebo chorobu, stáva sa nadbytočným, čo dokladuje citácia z vládneho materiálu. A teraz si všimnite zaujímavú súvislosť medzi jednotlivými spomenutými kategóriami: vek, nezamestnanosť, choroba. Sociálny systém, ktorý predkladajú neoliberalistickí reformátori, vo všetkých týchto prípadoch sa snažia nahovoriť, že za všetko si občan môže sám. Občan zostarol, stratil prácu, ochorel, preto je potrebné, aby sa staral o seba sám, nakoľko štát nemá peniaze. Samozrejme, že je to praobyčajná hrubá lož. Spoločnosť síce nevie ovplyvniť vek, ale vie rozhodne ovplyvniť kvalitu života v jednotlivých obdobiach života, vie ovplyvniť zdravie svojich občanov a vie rozhodujúcim spôsobom vplývať na zamestnanosť, ale pochopiteľne nie spoločnosť, ktorá je riadená kapitálom a mierou zisku, ktorej základnou dogmou je vlastníctvo. Vlastním, teda som. Bez vlastníctva nie som nikým a ničím. A tak je občan obviňovaný z niečoho, čoho je vlastne obeťou. Tým, že je občan takto potupený, potupa mu berie odvahu reagovať na tieto nehorázne klamstvá, pretože najviac zo všetkého človeka oslabuje hanba. A to je vlastne cieľ a mocenská ambícia neoliberálnej dogmy. Predstavitelia tohto absolutistického prúdu často používajú: „Iná alternatíva neexistuje.“ Myslím si, že na Slovensku od vládnej moci tento zvrat počúvame často. A podobný zvrat je: „Reforma je bezpodmienečne potrebná“. A tu je príčina, prečo sa v takejto podobe objavil súbor zákonov, ktoré menia zdravotnícky systém zásadným spôsobom. Aké ciele tieto zákony sledujú? Dovoľte, aby som vám ich pomenoval presne na základe toho, čo je v jednotlivých zákonoch uvedené. Po prvé, je to úplná kontrola finančných tokov v zdravotníctve s možnosťou rozhodujúcim spôsobom kontrolovať a riadiť tok peňazí. Povinnosť pre zdravotnícke zariadenia a poisťovne tvoriť zisk presvedčivo dokazuje smerovanie týchto zdrojov. Po druhé, získať úplnú kontrolu nad celým majetkom zdravotníctva na Slovensku bez ohľadu na to, komu majetok v tomto čase patrí, alebo aká je forma jeho vlastníctva v súčasnosti. Po tretie, zabezpečiť vlastnícke právo na tento majetok pre úzku skupinu ľudí. Po štvrté, zabezpečiť prideľovanie vlastníctva cielene pre konkrétne fyzické a právnické osoby priamo zákonom. Zákon o poskytovateľoch § 98 ods. 5, prvá časť. Po piate, v konečnom dôsledku vytvoriť zo zdravotníctva jednu z najlepšie prosperujúcich firiem pre malé komerčné zoskupenie jednotlivcov bez toho, aby bol potrebný vstup súkromného kapitálu. Potrebný kapitál je poskytovaný zo štátneho rozpočtu a jeho väčšiu časť tvoria verejné financie. Po šieste, stabilitu tohto stavu zabezpečiť zo zákona takou inštitúciou, ktorá bude schopná odolávať akýmkoľvek politickým otrasom, zákon o úrade. Po siedme, zakotviť také kontrolné mechanizmy vo vnútri systému, ktoré v budúcnosti vylúčia možnosť účinných protestov, znovu je to úrad, zdravotné poistenie a diktát pre zdravotnícke zariadenia na všetkých úrovniach. V modernom systéme zdravotníctva, ktorého financovanie je riešené verejným poistením, musí platiť rovnovážny stav medzi poistencom, poskytovateľom a poisťovňou. Financovanie a odmeňovanie v takomto systéme musí byť na základe vykalkulovaných výkonov. V takomto prípade poistenec odvádza zákonné poistenie do poisťovne, ktorá jeho prostriedky spravuje. To nie sú prostriedky poisťovne. Ona je správkyňou týchto peňazí. Podobne ako prostriedky odvedené zamestnávateľom a štátom, pretože všetky tieto prostriedky vyprodukuje produktívny občan poistenec, to znamená prostriedky zamestnávateľa vyprodukuje on, prostriedky štátu, ktorý platí aj za neaktívnych, vyprodukuje znovu produktívny občan. V prípade, ak potrebuje zdravotnú starostlivosť, navštívi poskytovateľa, to znamená lekára, tento mu vykoná potrebné diagnostické úkony a nasadí potrebnú liečbu. Všetky výkony poskytovateľ vyúčtuje poisťovni a táto ich poskytovateľovi uhradí. Poisťovňa pochopiteľne musí mať vypracovaný účinný systém kontrolných mechanizmov na odhalenie nedôvodných výkonov. Zároveň poisťovňa oznamuje poistencovi účet za vykonané výkony. V takomto systéme má zdravotník i pacient, občan poistenec kľúčové, ale rovnocenné postavenie, lebo sa navzájom potrebujú. Môžu sa rozvinúť trhové mechanizmy pri rešpektovaní skutočnosti, že zdravie nie je trhová hodnota. Ako príklad, ako protipríklad slúži systém, ktorý v súčasnosti na Slovensku funguje, kde poistenec alebo platiteľ, produktívny občan, odvádza zdroje do verejného zdravotného poistenia a navidomoči je na svete fakt, že on nemá s touto poisťovňou žiadnu zmluvu. Opačne, zmluvu má poisťovňa so zdravotníckym zariadením, ktorá de facto takéto povinnosti voči poisťovni nemá, ak aj má, len ako zamestnávateľ a znovu sme tam, čo som povedal, že poistenec, produktívny občan je ten, ktorý vyprodukuje všetky prostriedky. Takže prvá abnormalita systému, ktorá v súčasnosti existuje, je, ten ktorý platí, nemá zmluvu s tým, ktorý spravuje jeho peniaze. Čo nám však prináša skupina zákonov predkladaných ministerstvom zdravotníctva. Pochopiteľne, je veľmi ťažké takýto súbor zákonov dopodrobna zároveň s jeho pomerne nízkou legislatívnou kvalitou obsiahnuť, ale to je aj cieľom predkladateľa. Ale ak si vytvoríte nadhľad, obnažíte základný úmysel, zrazu sa vám môže všetko objasniť. Ide o vytvorenie prísne centrálne regulovaného systému, ktorý je zameraný na tvorbu zisku a koncentráciu majetku zdravotníctva na prospech úzkej skupiny ľudí. Vnútorné väzby systému zaručujú absolútny dohľad a nezávislosť. Konečný cieľový stav je s použitím verejných prostriedkov celý systém vyregulovať, aby bol zaujímavý pre vstup investorov. Postavenie zdravotníkov je nezaujímavé, budúcnosť im zaručuje pozíciu vazalov. Poistenec je prvotný investor, ktorého prostriedky sa v rozpore so všetkými zákonmi a civilizovanými mravmi použijú na reštrukturalizáciu systému a zdravotný stav poistencov, občanov, detí a starcov nikoho nebude zaujímať. Človek sa v mene zisku a kapitálu stáva nadbytočným. Kľúčové postavenie v systéme majú zdravotné poisťovne. Tieto zákony nariaďujú presne termínovanú transformáciu verejných zdravotných poisťovní na akciové spoločnosti, ktoré po celú dobu svojej činnosti musia vykazovať platobnú schopnosť. Aj transformácia zdravotnej poisťovne, doterajšej, na akciovú spoločnosť je možná len vtedy, ak je vlastné imanie doterajšej poisťovne dostatočne vysoké. Zdravotná poisťovňa, ktorá vykonáva verejné zdravotné poistenie a vlastne má spravovať peniaze platiteľov poistného, teda nie je ich vlastníkom, sa stáva akciovou spoločnosťou, ktorá sa bude riadiť Obchodným zákonníkom. Verejnoprávna inštitúcia pracujúca na princípe solidarity a neziskovosti a stane sa inštitúciou, ktorá bude vytvárať a rozdeľovať zisk, a to bezpodmienečne, pretože inak stratí povolenie na výkon zdravotného poistenia. Povolenie na výkon verejného zdravotného poistenia udeľuje úrad. Takéto riešenie nemá obdobu v Európe. Pozrime sa logickým pohľadom na ekonomické pozadie takejto transformácie. Vieme, aké majú v súčasnosti zdravotné poisťovne problémy. Všeobecná zdravotná poisťovňa si zobrala úver od akciovej spoločnosti Veriteľ vo výške 4,5 miliardy Sk. Niektoré poisťovne neodvádzajú peniaze do prerozdeľovacieho mechanizmu, aby mohli ako-tak uhrádzať svoje záväzky. A teraz transformácia na akciové spoločnosti všetko vyrieši, dokonca bez toho, aby do systému prišlo viacej zdrojov. Takáto skutočnosť nie je, pochopiteľne, možná. Ako sa vlastne takéto spoločnosti môžu stať ziskovými. Ak nepredpokladáme podstatne vyšší príjem z poisteného, čo je nereálne, tak zostáva len jedna možnosť, musia sa podstatne znížiť výdavky poisťovne. Jednoducho povedané, musia sa znížiť výdavky na zdravotnú starostlivosť. A práve túto cestu zákony riešia. Poisťovňa logicky bude hľadať na uzavretie zmluvy poskytovateľa, ktorý bude najlacnejší alebo inak pre poisťovňu najvýhodnejší. Teraz sa ukazuje, aké bolo výhodné zrušiť minimálnu cenu a stanovila sa cena maximálna. Ďalšou výhodou pre poisťovňu je skutočnosť, že na základe predkladaných zákonov môže sama vykonávať zdravotnú starostlivosť. Nielen to, môže sa zaoberať aj veľkodistribúciou liekov, zdravotníckych pomôcok a môže vykonávať individuálne nemocenské poistenie. Z povedaného je jasné, že celý rad zdravotníckych zariadení zanikne, a preto zákony pamätajú na takzvanú verejnú minimálnu sieť. Túto stanoví ministerstvo zdravotníctva a podľa zákona o poskytovateľoch takáto sieť zabezpečí efektívnu, dostupnú, plynulú, sústavnú a odbornú starostlivosť s prihliadnutím na a), b), c) a teraz je najdôležitejšie d), dostupné finančné zdroje. To znamená, takáto starostlivosť sa môže stať skutočne minimálnou. Druhou možnosťou je zvyšovať spoluúčasť pacienta pri hradení nákladov na zdravotnú starostlivosť, prípadne rozširovať diagnózy, za ktoré bude platiť len pacient sám. Mimoriadne účinná forma vytvárania zisku na dividendy, ktorá nemá v skutočnosti žiadne hranice, ak zasa prihliadneme na dostupné finančné zdroje. Lebo tento fakt, dostupné finančné zdroje, máte všade zakotvené v zákone. To, čo pán minister vysvetľoval o rozdelení výkonov za diagnózu a výkonov za liečbu, sú, pochopiteľne veci, ktoré sú zavádzajúce. Uhrádzanie vecí za diagnózu spočíva v niečom úplne inom. To je systém odmeňovania a financovania za výkony, ktorý je s vykalkulovanými cenami dynamický, vychádza z toho, že sa financuje zdravotníctvo za výkony. Financovanie za diagnózy sa nemôže odpísať zo žiadneho iného štátu na svete. Môže sa odpísať bodovací systém, kalkulácia, cenová, od poisťovní, ktoré majú skúsenosti, stáročné, nemôže sa odpísať kalkulovaná cena za diagnózu. To si musí vytvoriť každý sám. A takéto niečo na Slovensku neexistuje. Preto sa pýtam, aká to bude časť peňazí za liečbu tej ktorej diagnózy, ktorú pacient bude platiť, kde sú hranice. Vážené dámy, vážení páni, hranice v zákonoch neexistujú, a preto budú také, aká bude aj požadovaná miera zisku od akcionárov. Čím väčšia miera zisku, čím väčšie dividendy, tým bude spoluúčasť pacientov vyššia. No v prípade, ak ani takéto opatrenia nepostačia na pokrytie dividend a návratnosť investícií, ktoré nikdy nikto okrem poistencov do poisťovne nevloží, tak má poisťovňa ešte jednu mimoriadne účinnú možnosť. Bude vytvárať zoznamy čakajúcich na poskytnutie zdravotnej starostlivosti podľa jednotlivých diagnóz. Systém, ktorý dôverne poznáme zo socializmu, kedy sa tvorili zoznamy čakateľov na autá, pochopiteľne, s poradím sa mimoriadne dobre kupčilo, a pritom išlo len o autá. Iné ceny budú padať pri kupčení so životom a smrťou. Tento systém poradovníkov v súčasnosti otriasa politicko-spoločenskou scénou v Anglicku a labouristi sú obviňovaní, že politicky ovplyvňujú poradie čakateľov. A tu sa ponúkajú tiež úžasné možnosti pre tvorbu zisku a výrazný nárast dividend, keď si domyslíme, koľko čakateľov jednoducho čakať nevydrží. Môžem vám prehlásiť, vážené dámy a páni, takýto zoznam nikdy nikto nebude viesť. A že ich bude nemálo, to vám garantujem. Toto obmedzenie, toto nariadenie, vytvorenie poradovníkov takisto nemá v zákonoch žiadnu hranicu obmedzenia. Nie je napísané koľko, je len napísané, že ak poisťovňa vytvorí zisk, tak musí byť tak láskavá a 50 % zo zisku musí uhradiť na vyriešenie niektorých osôb z poradovníka. Nehoráznosť, nehoráznosť, o ktorej som neveril, že v treťom tisícročí v strednej Európe budem spomínať pri predkladaných zákonoch k reforme zdravotníctva. Tieto zákonmi určené kroky, ktoré som trošku rozvinul, čo sa týka získavania zisku, bude každá poisťovňa s potešením dodržiavať, pretože akcionári budú spokojní, riadiace orgány budú spokojné a hlavne spokojný musí byť úrad, lebo ten rozhoduje o bytí či nebytí poisťovne. Vydáva povolenie, dohliada na výkon činnosti, rozhoduje o nútenej správe, pozastavuje akcionárske práva, zakazuje uzatváranie zmlúv, prípadne likviduje poisťovňu. Vykonáva dohľad nad verejným zdravotným poistením a nad poskytovaním zdravotnej starostlivosti. Pri plnení svojich rozsiahlych povinností pritom úrad postupuje nestranne a nezávisle od štátnych orgánov, orgánov územnej samosprávy a iných orgánov verejnej moci. Má na to jedinečné možnosti byť skutočne nezávislý, lebo všetky orgány tejto svetovej byrokratickej rarity vymenúva vláda na návrh ministra zdravotníctva. Ešte jednu zaujímavú vlastnosť má tento úrad. V rastlinnej ríši poznáme takzvané spóry, ktoré umožnia rastlinám prežiť mimoriadne kruté, aj niekoľko rokov trvajúce životné podmienky. Pre politikov vo výkonnej moci tieto nepriaznivé podmienky nastupujú, keď sa mení politické zoskupenie a vládna moc a tento úrad je práve takouto spórou pre ministerstvo zdravotníctva. Orgány tohto úradu sú volené na 5 rokov a nikto ich fakticky nemôže odvolať. Na všetky tieto ťažké úlohy bude úrad potrebovať nemalé finančné prostriedky, ktoré poskytnú poisťovňou vo výške 0,5% z ročného poistného, pri 70 miliardách to bude 350 miliónov. Ak dovolíte, je tu ešte jedna inštitúcia, ktorú nemôžeme vynechať, a to akciová spoločnosť Veriteľ. Táto inštitúcia je nástrojom na finančné a v konečnom dôsledku i vlastnícke ovládnutie celého zdravotníckeho systému. Evidentne ide o narábanie s verejnými zdrojmi, ktorými postupne Veriteľ veľmi výhodne odkupuje pohľadávky, aby postupne zhromaždil majetok zdravotníctva, ale nielen zdravotníctva, ako sa to ukazuje aj v prípade úveru a jeho vysporiadania vo Všeobecnej zdravotnej poisťovni. Takto hrá hlavnú úlohu v reštrukturalizácii systému, aby sa mohlo s verejnými zdrojmi čo najvýhodnejšie obchodovať. V konečnom dôsledku môže byť Veriteľ s niekoľko sto miliardovým majetkom pripravený na predaj, na spôsob Slovenského plynárenského priemyslu. Takéto sú skutočné dopady reformy zdravotníctva na Slovensku, ktorú chce realizovať vláda Slovenskej republiky. Vytvoriť systém, ktorý nebude poznať pojem dostupnosti zdravotnej starostlivosti, sociálnu spravodlivosť, kvalita nepochybne môže stúpnuť, žiaľ, len pre podstatne menšiu časť obyvateľstva. Systém, ktorý pre tretie tisícročie v strednej Európe nemôže existovať, systém, ktorý nepozná zľutovanie, ktorý nielenže nevie pre väčšinu zabezpečiť kvalitu života, ale nie je schopný pre veľkú skupinu obyvateľstva zabezpečiť ani dôstojný odchod z tohto sveta, pretože aj moderné a účinné lieky proti bolesti sú drahé. Je to systém, ktorý diskvalifikuje najslabších. Vážené dámy, vážení páni, so záujmom počúvam ministra zdravotníctva, ktorý si často dáva rečnícku otázku, či je reforma potrebná. Predtým ako odpoviem, treba však vysvetliť, čo je vlastne reforma. Reforma je zmena a prestavba prekonaného systému na systém nový a kvalitnejší. Reformou však nie je návrat k systému, ktorý existoval na vývojovej špirále pred desať, či radšej storočiami. Tiež sú veľmi zaujímavé debaty o tom, či podporí tieto zákony koalícia alebo aj opozícia. Ja tvrdím, že pri rokovaniach o tomto súbore zákonov nie je opozícia a koalícia v klasickom ponímaní, pretože koalíciou je človek a tou najtvrdšou opozíciou je choroba a smrť. Ďakujem pekne. (Potlesk.)