Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-12-09):
Ďakujem veľmi pekne. Prosím vás pekne, vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, kolegovia, tento návrh zákona je v zásade, sa dostane do uší iba tým, ktorí prípadne tu sedíte, prípadne to pozeráte v televízore. Tento návrh zákona, môj predpoklad je, že sa naširoko rozoberať v médiách nebude a vám poviem aj logické dôvody, že prečo. Žiaľ, biznis je neúprosný. Jeden z najväčších zadávateľov reklám, a to je jedno, či do printu, či do TV, sú mobilní operátori a tento návrh zákona ide prudko proti ich záujmom. Tento návrh zákona ide prudko proti ich záujmom. To, že ide prudko oproti záujmom ľudí a ich zdraviu, to samozrejme je pre niekoho menej podstatné a pre týchto, ktorí sú zadávatelia reklám, toto nepovažujú za dôležité. Nuž, počujme a ja vám poviem aspoň v malom. Vždycky, nejako to proste vždycky začne a nejako to proste skončí. Aj možno sa prejaví tá sila tej spoločnosti v tom, že napriek tomu všetkému, tej nevôli, ktorá bola, sa to podarilo, lebo už niekde sa to darí. Už v niektorých krajinách sa to darí. V niektorých krajinách už si nezatvárajú oči, už sa tomu stavajú čelom a hľadajú riešenia. U nás, my sme taká svojská krajina, samozrejme, my už máme od septembra vianočné reklamy, ktoré strašne bohato plnia rozpočty, tak kto by si dovolil napísať niečo, čo by mohlo ohroziť prípadne vianočnú reklamu od septembra. Však? Pravdou je, že výdobytky modernej doby potrebujeme, len sú s tým spojené určité riziká. A ak sú riziká, tak potom hľadáme možnosti, ako ich eliminovať alebo zmierniť, respektíve hľadať nejakú koexistenciu. Nikto nehovorí, že poďme naspäť do stredoveku, nikto to nehovorí, ani ja to nehovorím. Len hovorím, že technológie a systémy proste upgradujú a dostávajú sa do určitej polohy, kde sa riziká zmierňujú. A to chcem tým povedať, že sú krajiny, slušné krajiny, ktoré sa už netvária, nejdú už tak poruke, ale že vyhodnocujú to zdravotné riziko, ktoré existuje. A teraz, aby sme vedeli, o čom hovoríme, o základňových staniciach mobilných operátorov. Lebo to, že vy telefonujete, na to, aby ste vy mohli telefonovať, potrebujete mať takú BTS-ku, to je taká základňová stanica, ktorá sa umiestňuje na vhodnú budovu a cez ňu sa vám prepína signál. No, nuž ako býva zvykom, veci v tom nejakom technologickom raste napredujú. Vec sa má tak, že tie, ktoré sú u nás, doba pokročila a v krajinách, ktoré sa tým seriózne zaoberajú, tak buď ich preformátujú do iných, ja vám poviem, myslím, že v Dánsku alebo v niektorej krajine to majú tak, že tie vysielače už nie sú tak silné, ale že ich robia menej a viac, dokonca ich vkladajú do stĺpov pouličného osvetlenia, proste práve kvôli tomu, aby sa rozbila sila toho signálu, čo je v zásade drahšie, hej? Ono celý problém, prečo operátori sa nemajú, by som povedal, k tomu, že by sme touto témou sa zaoberali nejako moc, je v tom, že je to drahšie. Je to drahšie, hej? Technológie, ktoré vám vlastne, že použijete viac, menej výkonných vysielačov, rozmiestnite ich nejako ináč, sú drahšie. Samozrejme, je vám jednoduchšie šupnúť nejaký obrovský stožiar, ktorý žiari tak, že keď ste pod ním, tak máte z hlavy praženicu. Samozrejme, je to lacnejšie, hej, ale tá spoločnosť proste upravuje tie podmienky a hovorí, že takto nie. No neupravuje ich u nás. Na Slovensku sa nikto ani tým nezaoberá, ba práve naopak, my ideme tak prudko po ruke a žiaľ, ja to musím spomenúť, už nie raz som to tu hovoril. Špeciálne bratislavská samospráva sa nerozpakuje ani trošku, tieto vysielače, pozrite si strechy bratislavských škôl. Ak nie na každej, tak skoro na každej máte vysielač. A to je preto, že zriaďovatelia týchto škôl, samosprávy boli mimoriadne zaľúbené prostredníctvom jedného poslanca, ktorý to pre tých operátorov montoval, tak im dohodil tie školy. Viete, ono je to svojím spôsobom obludné, hej, že proste dať to na strechu školy, keď tam je riziko. A ja vám poviem, že v čom je riziko a pokúsim sa to zadokumentovať, že je a že oni, aj tí, čo to montujú, vedia, že je v tom riziko. A ja to poviem na jednom konkrétnom príklade, ktorý viem potvrdiť, viem zadokumentovať, viem aj svedecky doložiť, hej? To je prípad Mudroňovej. Základná škola Mudroňova, to je tu kúsok odtiaľto, to je škola, kde vlastne vidíte na celú Bratislavu, stala sa terčom záujmu mobilného operátora, lebo umiestnením toho vysielača by ste dostali strašne veľké pokrytie. Čo tam na tom, že tam sú deti. No, ešte chvalabohu, tam boli akí-takí akční rodičia, hej, keď sa teda dozvedeli, že mesto už súhlasilo s umiestnením BTS-ky na Mudroňovu, tak sa vzchopili a protestovali. Výrazne protestovali cez radu škôl, sa to myslím, volá, že s tým nesúhlasia. A teraz vám priblížim tú konverzáciu s tou firmou, ktorá to mala realizovať, s rodičmi, ktorí sa proti tomu búrili. Predstavte si, že oni prišli a povedali, že pozrite sa, ale však to je lepšie, keď my to dáme na tú školu, lebo tam funguje taký, že hríbový efekt, hej? Že vlastne pod tým je najmenšie to žiarenie a argumentačne viete, čo povedali? Že keď to nedovolíte dať na tú školu, my sme dohodnutí s hotelom Albrecht, ktorý bol oproti, že my to dáme na ten hotel Albrecht a vtedy to bude horšie. Čiže oni vedeli, že to je zlé, čiže vyhrážali sa. Čiže vyhrážali sa tým, že oni, keď to nedovolia dať na školu, takže majú, ale klamali, lebo hotel Albrecht s tým nesúhlasil, ale na tom rodičovskom pléne to povedali, že keď to dáme na ten hotel Albrecht, že to je horšie, lebo tam to vyžarovanie ide mimo hry. Pravdou je aj to, že konkrétna tá situácia, že keby to umiestnili na tú Základnú školu Mudroňova, a keby aj fungovalo, že pod tým hríbom to nefunguje, tak vedľa je materská škôlka. A to im nevadilo, a to by bolo v priamom zásahu. Chvalabohu, tí rodičia boli dosť fundovaní na to, že ich rozcupovali, by som povedal, na handry. A dokonca, že či je to etické a že vyzvú Eurotel a však to poviem, to bol normálne Eurotel, že či materská firma v Nemecku vie, že takýmto spôsobom jednajú na Slovensku. No, nuž ja vám poviem výsledok. Nakoniec sa stiahli a ten vysielač na škole nie je. A viete, to boli rodičia, ktorí sa vzchopili, ktorí si to nedali, neviem čo. Ale podľa mňa je veľa škôl, kde sa nebránia. Ja žasnem, že na Drotárskej je škola pre nepočujúce deti a tam to majú. Škola pre nepočujúce deti, tak tam majú vysielač. Podľa mňa to má vplyv na tie strojčeky v uchu, ale nikto sa, nikto sa nerozpakoval to tam dať. Nehovorím iné, kde školy, to je. Ja by som, lebo ja sa nechcem pustiť do odbornej debaty. Viete, to je veľmi tenká hranica teraz. Ja budem hovoriť o filozofii toho vnímania celého problému. Odborná debata, verím, že by bola v druhom čítaní, môžeme debatovať, či 500 metrov má byť dištančná vzdialenosť alebo 400 metrov. To je už potom fakt, že vo výboroch na odbornú tému. Teraz hovorme, že v niečom je asi problém, keď sa tým niekto zaoberá. A ja vám to poviem. Možno to tých ľudí chytí. Viete, kde je najhorší signál? Najhorší signál je tuná, na Hradnom kopci. Viete prečo? Lebo žiaden bohatý človek, ktorý býva, poväčšine tu bývajú, si to nedá nad hlavu. Nedá. Viete, kde je najlepší signál? V Petržalke. A to je presne to. Lebo tým chudákom to na tie výťahové šachty v Petržalke, na tie, tá samospráva sa ulakomila na tých 3-tis. euro, či koľko dávajú, proste tam to žiari, tam to pečie, tam je z hlavy praženica, tam je nič. A viete, že keď ľudia by hľadali, tak toto vám ponúknem, ako príklad. Najhorší signál v Bratislave na mobilných operátorov je na Hradnom kopci a jeden z najlepších je v Petržalke. Čo je paradox, nie? Podľa mňa by to malo byť skôr naopak. Ale je to tak. To znamená, že spýtajte sa možno manažéra mobilného operátora, či by si dal ten vysielač na svoj dom. Keby vám začal tvrdiť, že ako je to všetko v poriadku, ako je to všetko super, tak mu povedzte, dobre. Ukážte mi, ktorý z vašich manažérov býva v tesnej blízkosti toho vysielača, ktorý by si to prípadne dal na svoju strechu, ten vysielač. A tam sa dozvieme pravdu. Lebo jedno je tu priznať nejaký plenár rodičov alebo nejakých poslucháčov, hovoriť, že jak to neškodí a druhá vec si to dať na svoju strechu, hej? To by bola podľa mňa skúška pravdy. Tá odborná debata typu, že kedy to škodí, ako to škodí, neviem čo. Viete, tie krajiny sú, niekde sú ďalej, niekde sú bližšie, niekde hlbšie. Pravdou však je, že v Číne a v Rusku sú prísnejšie normy, ako na Slovensku. Ešte raz, v Číne a v Rusku sú prísnejšie normy, ako na Slovensku z pohľadu umiestňovania týchto vysielačov. To je zvláštne, nie? Jeden by povedal, že takéto krajiny. A európske krajiny, ja som ten listing mal, keby bol záujem v druhom čítaní, môžeme o tom rozprávať, kde existuje krásne spracovaný materiál, že krajiny Európskej únie, ako ktoré sa s tým zapodievajú, hej? Veľmi ďaleko sú v Rakúsku. Šesťdesiat kilometrov od nás, to bolo veľkou témou, aj politickou témou a je vážna diskusia. Ten materiál teraz prekladáme, je to 20-stranový materiál s odporúčaním, ako sa majú samosprávy zaoberať, hej, tým. Proste bude to témou. Bojím sa, že my budeme poslednou alebo jednou z posledných krajín, ktorá sa tým bude zaoberať. A by sme podľa mňa mohli byť o niečo skôr. Možno sekundárnym dôsledkom toho, že sa budeme tým zaoberať, že tie vysielače sa budú premiestňovať, budú sa robiť iné, menšie a bude ich viac alebo proste to technické riešenie sa nájde, možno bude sekundárnym dôsledkom aj to, že už reklamy na vianočnú ponuku nepôjdu od septembra, ale od novembra, čo myslím, že nikto by nejako zásadne neprotestoval. Ceny za hovor nestúpnu, proste oni tie peniaze, oni ich majú toľko, že ich v zásade nevedie minúť. Takže to je problém. Jak to povedať, aby to zaujalo, ale hlavne ľudí, lebo podľa mňa ľudia by mali na to tlačiť. Čiže rodičia, keď pôjdete, alebo starí rodičia, poväčšine to starí ľudia pozerajú doma, keď pôjdete so svojím vnúčikom alebo vnučkou, tak sa pozrite, či na škole, kde odprevádzate svoje deti, nie je BTS-ka. To sú také antény, také, vyzerá to jak reproduktor, také, ako kde. Alebo keď nie priamo na škole, či vedľa nie je. A keď je, tak začnite proti tomu protestovať. Prosím vás, naozaj to urobte. Rodičia na Mudroňovej v Bratislave protestovali a nie je to tam. A keby neprotestovali, tak to tam dávno je. Protestujte! Ja nepredpokladám, že tuná za to zahlasujeme, že by bola za to vôľa, i keď jeden nikdy nevie. Údajne sa mení politická kultúra, ale záujmy mobilných operátorov sú obrovské. Uvidíme. Čo pomôže, pomôže váš tlak. A naozaj, v prvom rade sa pozrite, kde chodíte s vnúčikom alebo so synom, s dcérou, či tam nie je ten vysielač. Potom sa aj pozrite, že či váš správca náhodou sa neulakomil a nedal to vám na výťahovú šachtu, alebo či nie ste oproti tomu. Potom si zavolajte niekoho, že vám to zmeria. My sa k tomu dopracujeme. Raz, skôr či neskôr, sa k tomu dopracujeme, že sa tým začneme zaoberať, keď ten tlak bude. Už myslím, že v Prešove vypracovali aj regulatívy pre územné konania, kde vlastne už toto zohľadňujú. Prešov je, údajne bol v tom ďaleko, také mám informácie. Je to téma, ktorá nás čaká. Čím neskôr sa k nej dostaneme, tým väčší pokrytci určitým spôsobom budeme, lebo vystavujeme tomu riziku, ktoré, a tam potom nastáva ten problém, že či je skutočné, alebo je fiktívne, alebo sú to reči, alebo neviem čo. Viete, v trestnom práve platí zásada dubio pro reo, alebo nejako tak, že v pochybnostiach v prospech obvineného, a to je pri závažných kauzách, keď ste v pochybnosti, obvineného a máte pochybnosť, tak by to malo byť v prospech neho. Takže aj keby to ergo nebola pravda, čo niekto bude tvrdiť, že to je rakovinotvorné a že to má vplyv na neviem aké choroby, ale sú pochybnosti, tak nestojí za to, že už pre tieto pochybnosti by sme mali sa tým zaoberať? A nehovorím o tom, že to už nie je v sfére pochybností, ale tých materiálov je iks, poväčšine sa dá k nim aj ľahko dostať, už aj v slovenčine je toho veľa. Nemusíte ani také, že bludárske stránky čítať. Môžete normálne seriózne vážne médiá zobrať, kde sa tým zaoberajú. Svetová zdravotnícka organizácia dala, ja neviem, ako sa to volá, smernicu alebo proste upozornenie na to, že áno, že žiarenie z týchto béteesiek má rakovinotvorný charakter. Proste to sú veci, ktoré sa už nedajú obísť. No, len sú potom také, by som povedal, že „lumpen štáty“, ktoré sa budú tváriť, že ich to teda nezaujíma alebo, že sa toho boja. No boja sa toho chytiť. Keby náhodou tento návrh zákona, vám garantujem, prešiel do druhého čítania, tak by ste neverili, komu všetkému tuná z nášho vedenia by volali, neviem kto a ako by sa kto vyhrážal, že neviem, čo sa stane a že ako sa veci budú vyvíjať. Otázka stojí, že čo je našou povinnosťou ako politikov, hej? Potom si môžeme, nechcem byť patetický, aj spytovať určitým spôsobom aj svedomie, hej? Lebo ja môžem povedať, vtedy som tu bol, vtedy som tu stál, vtedy som to hovoril, vtedy ste za to nezahlasovali. Ja by som naozaj odporúčal, aby sme za toto zahlasovali, lebo to je vec, ktorá skôr či neskôr nás čaká. Ďakujem.