P. Hrušovský, predseda NR SR: (2002-11-13):
Neviem sa vyjadriť k obsahu toho dotazníka, ale myslím, že je to štandardný, ktorý sa používa. (Reakcie z pléna.) Prosím? Páni poslanci, nech sa páči, pán poslanec Džupa, ktorý je prihlásený do rozpravy. Môžete vystúpiť. K. Džupa, poslanec: Vážené dámy, vážený pán predseda, vážení členovia vlády, páni, vlastne v tejto chvíli by som mal pokračovať v časti svojho diskusného príspevku, preto pre tých, ktorí tú prvú časť včera nepočúvali, chcem dať na vedomie, že ak by im chýbala určitá kontinuita, tak vlastne môj diskusný príspevok bol včera prerušený. Dotýkal sa, samozrejme, téz programového vyhlásenia vlády a určitých súvislostí a nadväzností z hľadiska celkového pohľadu a ukončil som svoje vystúpenie v časti, keď som sa od všeobecných dostával k oblasti zdravotníctva. Konštatujem teda, že vzhľadom na to, že dôležitou súčasťou transformácie zdravotníctva je ľudský faktor azda o niečo zreteľnejší ako v iných odvetviach a v celej štruktúre svojich horizontálnych a vertikálnych súčastí ovplyvňuje praktickú aplikáciu transformácie, záujem vlády Slovenskej republiky sa v programovom vyhlásení vlády, žiaľ, prezentuje len enormnou snahou znížiť nároky na štátny rozpočet, a to je málo. Programové vyhlásenie je totiž automatický predpoklad na určitý pokročilý stupeň organizačno-koncepčného kontextu, teda určitý stupeň odborno-organizačnej a aplikačnej rozpracovanosti, a ten je na počiatku v štádiu prezentácie, nieto aplikácie základných ideových úmyslov. Ďalej programové vyhlásenie predpokladá aj v kapitole Zdravotníctvo vyšší stupeň uvedomelosti zainteresovaných, teda občana a zdravotníckych pracovníkov, a tá už nemá veľa rezerv. Preto nie je zvlášť ťažké odhadnúť predpokladaný vývoj. Hrozí, že budeme svedkami razantného nástupu reformy, vzápätí aj jej razantného ústupu, ktorý niekomu zláme väzy. V konečnom dôsledku dopadne negatívne aj na rezort. Narazí na bariéru uvedeného hendikepu ľudských zdrojov, nevôľu, neochotu, netrpezlivosť, na protesty, brzdiace mechanizmy a podobne. V celej palete ľudí, profesií a záujmov nepreberného ľudského a profesionálneho zamerania. Ak prirátam, že naštartovanie transformácie bude súbežne spomaľovať odstraňovanie chýb nedávnej minulosti, jej skutočný nábeh sa bude odďaľovať alebo brzdiť. Aj preto musíme niekoľkokrát v príspevku uvádzanú proporcionalitu a nadväznosť z pohľadu programových téz spochybniť, lebo kontinuita tu jednoducho nie je, nebola založená, nový systém to sám osebe nevyrieši, lebo najmä v reálnej praxi nemá vybudované aplikačné a realizačné systémy a tímy nielen na centrálnej úrovni, ale aj vo výkonnej praxi. To sú podľa mňa najväčšie problémy proklamovanej transformácie a jej najväčšie riziká. Sme pripravení napomáhať ich riešiť, lebo budú potrebovať absolútnu mobilizáciu odborno-organizačných kapacít, a tých vo všeobecnosti na Slovensku nemáme prebytok, a nieto aby s nimi disponovala jedna či štyri politické strany. Ale dôsledky v zmysle politických dosahov, najmä vo vnútri koalície, nevieme a pravdepodobne nebudeme schopní ovplyvniť – a to je už veľmi vážny problém. Povedal som, že mnohé priority programových téz v kapitole Zdravotníctvo môžeme podporiť, neznamená to, že všetky. Na niektoré musím poukázať. Predovšetkým úlohu štátu a vlády v rezorte zdravotníctva v súčasnom priestore a čase, čo by som rád podčiarkol, vnímame ako povinnosť zabezpečiť zdravotnú starostlivosť. Programové vyhlásenie vlády si kladie za cieľ, citujem, „vytvoriť stabilné podmienky pre činnosti v zdravotníctve“ – a to je rozdiel. Veľmi ťažko môžeme tiež akceptovať, aby riadenie zdravotníctva bolo ponechané viac na kvalite zmluvných vzťahov medzi objednávateľmi a poskytovateľmi zdravotnej starostlivosti. Dávno sme deklarovali nadriadenosť odborného hľadiska, ktoré definujú špičkoví odborníci s odborným vymedzením rozsahu zdravotníckej starostlivosti včítane siete, liečby a odborných kontrolných systémov. Preferujeme aktívne systémy, nie pasívne, kam zaraďujeme aj uvedené zmluvné vzťahy a tieto nemôžu byť nadriadené kritériám špičkových odborníkov s patričnou proporcionálnou regionálnou dostupnosťou a rozpracovanosťou. Môžu byť s nimi v symbióze, ale nie tak, aby boli pod nimi. Rovnako sa nestotožňujeme s názorom, že ako významné rezortné protikorupčné opatrenie bude pôsobiť spoluúčasť pacienta občana pri úhrade výkonov a služieb. Ďalší komentár nie je potrebný. Ťažko sa tiež môžeme vyrovnať s konštatovaním, že preventívne programy na včasné odhalenie chorôb boli zúžené na kardiovaskulárne a onkologické ochorenia. Všeobecná formulácia, opäť citujem, „vláda považuje za nevyhnutné posilniť prevenciu v systéme zdravotnej starostlivosti“, síce môže kde-čo skrývať, ale to aj úmyselne odsúvať či presúvať na bedrá poistenca. Na mysli mám predovšetkým komplexnú starostlivosť o matku a dieťa, poproduktívnu a stareckú populáciu, odbory a odvetvia medicíny, kde v posledných rokoch zaznamenávame signifikantné posuny, a to znižovanie pôrodnosti a zmenu štruktúry rodičiek, resp. relatívny a absolútny nárast poproduktívnej a stareckej populácie. Opäť, ako aj v programe predchádzajúcej vlády, sa v programovom vyhlásení vlády starostlivosť o produktívnu populáciu takmer neobjavuje, a ak, potom iba v oblasti povinnosti: zodpovednosť za svoje zdravie, platba odvodov, daní, poistení, pripoistenia a podobne. Rovnako si myslíme, že veľmi ťažko bude možné splniť ambiciózny plán, citujem, „zabezpečiť pre zdravotníctvo minimálne rovnaký objem zdrojov zo štátneho rozpočtu, Národného úradu práce a Sociálnej poisťovne ako v roku 2002 v stálych cenách roku 2002“. A to ešte neberiem do úvahy fakt, že zdroje boli v roku 2002 podhodnotené, v akom stave je stav bežnej a pravidelnej údržby, v akom stave je prístrojová technika a podobne. Veľmi zložitá a nanajvýš háklivá lieková politika sa v programovom vyhlásení vlády skrýva vo veľmi opatrných tézach, citujem, „otvorenej a ekonomicky realistickej liekovej politike s určitou malou a vopred danou spoluúčasťou pacienta“. Čo sa týka pacienta, je to jasné, bude platiť, ale výklad slov „otvorená a ekonomicky realistická lieková politika“ by bol pomerne zaujímavý a možno pre niekoho aj prekvapujúci. Aj v tejto oblasti je naša predstava iná. Zaujímavé bude tiež sledovať, ako sa bude dariť, opäť citát, „presunúť kompetenciu schvaľovania cien liekov a zdravotníckych pomôcok z ministerstva financií na ministerstvo zdravotníctva“, koniec citátu. Aj s tým máme svoje skúsenosti. Vážené dámy, pán predseda, členovia vlády, páni, pri hodnotení vývoja Slovenskej republiky za posledné roky sa často objavovalo konštatovanie, že Slovensko čakajú po parlamentných voľbách 2002 ťažké časy, bez ohľadu, kto zostaví vládu Slovenskej republiky. V tom boli, resp. sú zajedno mnohí, nie iba odborníci na ekonomiku, hospodárstvo a sociálnu oblasť. Preštudovanie programového vyhlásenia vlády túto víziu nielen potvrdzuje, navyše neposkytuje tú najideálnejšiu platformu, z ktorej by bolo jasné, že nasledujúce zložité obdobie bude trvať maximálne krátko a s presne vymedzením časového ohraničenia, žiaľ. Preto záverom pripojím ešte jedno prirovnanie. Svojím programovým vyhlásením nám vláda Slovenskej republiky síce čestne priznáva, že, obrazne povedané, pečieme menší peceň chleba, ako bol ten predchádzajúci, a ani ten nebol ktovieako veľký, ale ubezpečuje, že síce bude menší, ale hutnejší, výdatnejší. V skutočnosti bude menší, redší a pôstnejší. Navyše vláda ešte narýchlo zberká omrvinky toho predchádzajúceho, aby aspoň kôrka toho budúceho bola ucelená, aby spoza výkladu pred okolitým svetom vyzerala dobre. Aj preto sa s programovým vyhlásením vlády stotožniť nemôžem, ani ho podporiť. Ďakujem. (Potlesk.)