Osuský, Peter, poslanec NR SR (2013-10-30):
Ďakujem pekne, pán predseda. Vážená snemovňa, dovolím si predložiť návrh zmeny Trestného zákona, ktorý z neho odstraňuje paragraf, ktorý, myslím si, nectí ani Trestný zákon, ani fungujúcu demokraciu. Predkladaným návrhom sa navrhuje vypustiť z Trestného zákona ustanovenie § 377 obsahujúce trestný čin porušenie dôvernosti ústneho prejavu a iného prejavu osobnej povahy. Uvedená skutková podstata sa stala trestným činom až pri prijímaní nového Trestného zákona v roku 2005. Podľa názoru predkladateľa odporuje jednej zo základných zásad trestného práva, a to zásade subsidiarity represie, podľa ktorej sa majú prostriedky trestného práva používať až vtedy, keď sú ostatné prostriedky nedostatočné. Chrániť dôvernosť ústneho prejavu a iného prejavu osobnej povahy aj v minulosti bolo a naďalej aj je možné prostriedkami občianskeho práva. Použitie trestnoprávnej sankcie sa preto javí ako neprimerané a zneužiteľné. Trestný čin porušenie dôvernosti ústneho prejavu a iného prejavu osobnej povahy nebol súčasťou vládneho návrhu vtedy rekodifikovaného Trestného zákona. Súčasťou Trestného zákona sa stal v dôsledku schválenia pozmeňujúceho poslaneckého návrhu poslanca Národnej rady Slovenskej republiky Romana Vavríka. Stalo sa tak napriek nesúhlasu vtedajšieho ministra spravodlivosti Daniela Lipšica, ktorý za vládu návrh rekodifikovaného Trestného zákona v parlamente uvádzal. Vláda sa v roku 2005 ešte pred nadobudnutím účinnosti nového Trestného zákona pokúsila prostredníctvom vládneho návrhu zákona vypustiť z Trestného zákona ustanovenie § 377. Parlament však vládny návrh odmietol. Hlavným argumentom proti takto definovanému trestnému činu bola obava z jeho možného zneužitia napríklad proti investigatívnym novinárom. Opodstatnenosť takýchto obáv sa potvrdila v roku 2012, keď niekoľko mesiacov prebiehalo trestné stíhanie vo veci filmu Zuzany Piussi Nemoc tretej moci. Hoci bolo trestné stíhanie nakoniec zastavené, predkladateľ považuje za nesprávne, aby legislatíva vytvárala priestor pre kriminalizáciu takéhoto konania. Predkladateľ návrhu zákona sa stotožňuje s názorom vlády z roku 2005, podľa ktorého konanie, ktoré postihuje § 377 Trestného zákona, nedosahuje takú nebezpečnosť, aby muselo byť postihované trestným právom, a nápravu voči nemu je možné dosiahnuť prostriedkami občianskeho práva. Návrh zákona nebude mať priamy dopad na verejné rozpočty. Neprináša nárok na pracovné sily, nemá vplyv na zamestnanosť a tvorbu pracovných miest, na životné prostredie ani na podnikateľské prostredie. Návrh zákona je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky, s jej zákonmi a medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná. Vážená snemovňa, z toho, čo som prečítal, je zrejmé, aký je môj úmysel. Domnievam sa, že už to, že ani za úmyslom predkladateľa rekodifikovaného Trestného zákona nebolo kriminalizovať prácu investigatívnych novinárov, a bez toho, aby som akokoľvek chcel asociovať osobu predkladateľa pozmeňujúceho návrhu Romana Vavríka s obsahom tohto paragrafu, nech to nemá byť hodnotiaci úsudok. Nepochybne ostáva dojem, že predkladateľ i tí, ktorí hlasovali proti vôli predkladateľa zákona trestného a nechali tento paragraf ako pozmeňovací návrh v zákone, mali akýsi motív. Je pritom celkom dôvodné domnievať sa, že možno hlasovali v osobnom záujme. Dnes sme tu mali diskusiu a predložený návrh na tému majetkové priznania. Všetko toto i tento paragraf nebol daný do Trestného zákona s úmyslom pomôcť poctivosti, pomôcť transparentnosti, pomôcť férovosti, pomôcť odhaľovaniu, porušovaniu všetkého, o čom som teraz hovoril, bol tam daný podľa mňa v úmysle ochrániť tých, ktorí nie sú ani čestní, ani transparentní, ani statoční obhajovatelia verejného záujmu. Môžme tento zákon nazvať Lex piussi. Ale Zuzana Piussi bola len vlastne symbolom toho, že ak niekto ukazuje, ako chorý je systém, v ktorom žijeme, tak nedostáva zaslúžené vavríny ani nenasleduje obdiv tých, v mene ktorých v tomto prípade Zuzana Piussi pracuje ako investigatívny autor, ale, naopak, dostáva sa jej trestného stíhania. Je pozoruhodné, že ani Vladimír Mečiar, ktorý sa vyhrážal mlátením novinárovi, ktorý mu kládol nejakú otázku, nezaradil tento paragraf do Trestného zákona. A nepochybne bolo dosť dôvodov, aby sa v jeho ére politici báli investigatívnych novinárov. Je paradoxné, že tak urobila k demokracii sa hlásiaca snemovňa a že ho tam vložil poslanec, ktorý by mal stáť presne na opačnom brehu, ako stál Vladimír Mečiar. Tým neobhajujem Vladimíra Mečiara, len poukazujem na zvrátenosť tohto paragrafu. Myslím si, že tak ako sme dnes hovorili o tom, že ak sa má tvár politiky zlepšovať, je to okrem iného i naša zodpovednosť, ale zároveň by to mala byť aj zodpovednosť investigatívnych novinárov, strážcov zákonnosti a poriadku. A ak strpíme, aby v Trestnom zákone bol paragraf, ktorý ich často neľahkú, často nevďačnú, často nemilovanú prácu v mene statočných občanov má trestať Trestným zákonom, tak si myslím, že vystavíme i pokračujúce zlé svedectvo sebe samým. A preto vás prosím, pretože investigatívny novinár môže vyšetrovať na každom brehu – vpravo i vľavo –, aby sme ukázali, že sa nemáme báť a nemáme chrániť Trestným zákonom pri vlastných hriechoch, aby sme s dovolením tento malý návrh, ktorý nie je ani červený, ani modrý, ani zelený, ale je hádam transparentný a férový voči zodpovedne pracujúcim novinárom, prijali. Ďakujem za pozornosť.