M. Vášáryová, poslankyňa: (2007-09-13):
Ide naozaj len o dve vety, tie by sa možno dali prejsť aj mlčaním. Jedna novielka sem, druhá tam, na výbore pre kultúru a médiá sme už na takéto malé novielky, ktoré sa potom nedajú ani vykonať, zvyknutí. A na poradí tejto schôdze sú predsa dôležitejšie veci, ako je rušenie plurality zdravotných poisťovní alebo skok na súkromné úspory občanov, ktorí si šetria na dôchodky. Ale v týchto dvoch vetách tejto novielky sa dá dosť dobre dokázať a vidieť pod lupou určitý spôsob myslenia. A postačia mi na to vlastne tri slová. Jedno slovo je centralizácia, o tom tu už hovorili moji predchodcovia, a preto si dovolím znovu pre oživenie pamäti tých, ktorí nesedia na výbore, prečítať: „Vyžiada si pred zrušením alebo zlúčením osvetového zariadenia alebo pri prevode zriaďovateľskej alebo zakladateľskej funkcie na iného zriaďovateľa alebo zakladateľa záväzné stanovisko rezortného ministra. Rozhodnutie o zrušení alebo zlúčení vydané v rozpore so stanoviskom rezortného ministerstva je neplatné.“ Vydáva záväzné stanovisko a je neplatné. To znamená, že mestá a dediny, ktoré dostali možnosť riadiť a hlavne platiť aktivity svojich kultúrnych centier a ktoré vznikali v roku 1952 a boli pod kontrolou štátu do roku 2001 a prešli, ako hovorila pani spravodajkyňa, pred 17 rokmi do právomoci obcí a miest, dovtedy boli pod úplnou kontrolou štátu, teda ministerstva kultúry. A vzniká dojem, že centrum, to znamená ministerstvo riadené politickou silou, je to správne, ktoré má rozhodovať. Centrum teda asi nie je politické a centrum vie lepšie ako občania. Je to popretie princípu subsidiarity. Princíp subsidiarity je ten princíp, ktorým sa všetci zo všetkých politických spektier oháňame, aby rozhodnutia prišli čo najbližšie k občanovi, a hlavne vtedy, ak tieto aktivity platí. Platia regióny, platia VÚC-ky. Zacementovať, zastaviť, nedovoliť. Rozhodovať bude ten, kto neplatí a kto je ďaleko. O financiách pre miestnu kultúru predsa rozhodujú demokraticky zvolení poslanci a my si tu istým spôsobom chceme uzurpovať právo, že my vieme všetko lepšie ako títo poslanci. Centrálna moc bude rozhodovať, ja v Bratislave budem rozhodovať. Ak by takto postupovali všetky rezorty, predstavte si, znovu sa vrátime k tomu, čoho sme už boli svedkom, a to procesie ponížených žiadateľov, aby pán minister láskavo rozhodol, že či oni môžu, alebo nemôžu. Pochopte ma, prosím, správne. Tu nejde o to, tu nejde ani o galérie, nejde ani o múzeá, nejde ani o zbierky, ani o UNESCO, ani o nič. Pán poslanec Kahanec jasne identifikoval, o čo ide. Ide o snahu v Prešove uvažovať o tom, ako tento starý systém, ktorý, ako neskôr dokážem, vznikal v roku 1952, ako ho obnoviť. A pritom nešlo ani o zrušenie, ani o nič, išlo o určitú snahu modernizovania. Ja to mám u seba a mám to už mesiac, ten návrh. Tu nejde o to, aby sme sa teraz dohadovali, či to bol dobrý návrh, alebo zlý návrh. Tu o to nejde. Tu ide o to, ako problém vyriešiť. A mne na tom prekáža to, že na základe tohto jedného jediného príkladu máme zahlasovať za zákon, teda za tie dve vety, ktoré znovu centralizujú. A preto vystupujem k tejto novielke. Lebo nakoniec, keď odvolávali a škandalózne obsadili post riaditeľa Stredoslovenskej galérie, to sme sa neozývali? Nechceli sme na to žiaden zákon, aby znovu tieto miesta obsadzovali odborníci? Bolo o tom dosť hlasno, ale nič sa nedialo. Toto je centralizácia. Druhý je príkaz. Táto novielka vlastne nerešpektuje proces, ako by zákony mali vznikať, aby sme ich mali kvalitné, aby sa dali jasne vykladať a aby boli výsledkom uvažovaní o systémoch a organizácii. Máme novielky, ktoré sú náhlym pohnutím mysle v strachu, že treba reagovať teraz, hneď a hneď, keď už môžeme, tak zákonom. Netreba teda dialóg. Niektorí sú presvedčení, že to nie sú dobré kroky, ale prečo musíme na to prijímať zákon? A ešte k tomu taký reštriktívny, ktorý nás vracia späť a dokonca môže dôjsť k určitým recidívam. A tretí bod je nereformovanie. Nepredpokladám, že by pán predkladateľ toto neprerokoval s pánom ministrom kultúry vzhľadom na jeho dobré kontakty aj skúsenosť v parlamentnej práci. Pre mňa je táto novielka dôkazom toho, že ministerstvo kultúry nemá predstavu, akým spôsobom bude reformovať celú osvetovú činnosť. A veľmi to potrebujeme. To znamená, že zostávame v zajatí starých štruktúr. Nepochybne potrebujeme organizácie pre miestnu kultúru. Ony vznikajú čiastočne zo starých štruktúr, čiastočne v starých štruktúrach, kde sú veľmi schopní ľudia. Nakoniec každý z nás, ktorí sme vo výbore pre kultúru a médiá, cestujeme, stretávame sa s týmito ľuďmi. Ja si myslím, že náš výbor je skutočne, bez ohľadu na to, na ktorej strane politického spektra, veľmi aktívny. A stretávame sa s neuveriteľnými ľuďmi, aktívnymi, fantastickými, ale ten systém osvety z roku 1952 je proste zacementovaný. Je to stará štruktúra a potrebuje nový vzduch a nové aktivity. Ja netvrdím, že aktivita v Prešove bola najlepšia, ale potrebuje o tom dialóg. Najmä preto, keď vidíme, že ministerstvo kultúry nemieni s týmto nič urobiť. Dovoľte, aby som bola ironická. Ak si prečítam v novinách, že včera jeden a pol hodiny sa rokovalo o dôchodcovských správcovských spoločnostiach a zúčastnili sa tohto pán minister financií Počiatek, tomu rozumiem, pán premiér Fico, tomu rozumiem, a minister kultúry Maďarič, pol druha hodiny o dôchodcovských správcovských spoločnostiach, ja len dúfam, že pán minister kultúry sa nám nemení na ministra nejakej propagandy alebo PR pre celú slovenskú vládu. To znamená, že potrebujeme moderné otvorené podmienky, v ktorých pracujú tí ľudia, ktorí napríklad dnes pracujú v osvetových centrách. Tak je to bežné v moderných európskych krajinách a my chceme predsa, aby Slovensko takouto krajinou bolo. Treba podľa mňa ponechať ich zriaďovateľom rôznosť v ich spájaní, vytváraní nových štruktúr, prenášaní zodpovednosti. A pre mnohých z nás má totižto pojem osveta veľmi nepríjemnú konotáciu. A dovoľte nakoniec jednu citáciu: „Ľudová umelecká tvorivosť nie je priamo vyvolávaná potrebami výstavby socializmu, ona popri tvorivej budovateľskej práci, oslobodenej od zotročujúcich pút kapitalistického vykorisťovania, vytryskuje tu už ako produkt rodiaceho sa socializmu, ktorý má vzápätí veľký osviežujúci spätný vplyv na intenzitu budovateľského úsilia a organizovať a riadiť tento mohutný proces prebiehajúci v našom živote, dávať mu smer a upravovať ho i pomáhať mu v ďalšom rozvoji, tvorí tvorcu kultúry národnou formou, to je úlohou našej osvety.“ Povedal Václav Kopecký, minister informácií a osvety v roku 1953. Takže, vážení priatelia, ja sa pripájam k návrhu, chcela som ho podať sama, ale myslím si, že návrh, ktorý podala pani predkladateľka, pani poslankyňa Biró, je skutočne veľmi dobrý. Ja sa k nemu pripájam a žiadam, aby sme stiahli túto novielku z ďalšieho rokovania a aby naši priatelia začali pracovať na nej a aby zákon zdôvodnili skutočnými potrebami. Ako vravím, nebránim sa reformám osvety. Nakoniec sám pán minister na výbore, pamätám si to veľmi dobre a zapísala som si to, povedal, že „Národné osvetové centrum je chorý organizmus“. To sme všetci počuli. Ale takýmto spôsobom to urobiť, ja si myslím, že ideme opačným smerom, akoby sme mali. Ďakujem veľmi pekne.