E. Kukan, minister zahraničných vecí SR: (2004-03-10):
Vyhodnotenie zahraničnej politiky Slovenskej republiky za rok 2003 a návrh jej zamerania na rok 2004 sú však v niečom, možno v mnohom výnimočné. Ide o roky, v ktorých bolo ukončené naše viac než desaťročné integračné úsilie vo vzťahu k Európskej únii a k Severoatlantickej aliancii. Naša krajina v týchto týždňoch a mesiacoch končí jednu historickú epochu a začína novú. V dnešnej dynamickej dobe nemáme vždy dostatok času, aby sme si detailne uvedomili a vlastne úplne docenili túto skutočnosť. Napriek tomu alebo práve preto chcem zdôrazniť, že prakticky až v tomto roku sa de facto i de iure končia politické dôsledky nepriaznivej medzinárodnej situácie našej krajiny z polovice minulého storočia. Na tomto krátkom pripomenutí nie až takej dávnej minulosti chcem dokumentovať, aké dôležité môžu byť pre osud krajiny i národa dôsledky rozhodnutí v oblasti zahraničnej politiky. Treba vždy včas a správne rozpoznať riziká, ktoré nám eventuálne môžu hroziť a účinne im čeliť. O to viac by sme mali oceniť možnosti, ktoré sa nám ako výsledok spoločného úsilia otvárajú v súčasnosti ako budúcim členom Európskej únie a NATO. Ako ste si určite všimli, mojím krédom pôsobenia Slovenskej republiky na medzinárodnej scéne je primeranosť a realizmus, a to tak v definovaní cieľov, ako aj v ich presadzovaní. To sú podľa mňa ingrediencie, s ktorými môže Slovenská republika vo svete uspieť. Predkladané správy sú preto v mnohom odrazom práve tohto prístupu. Realizmus a primeranosť si netreba zamieňať s alibizmom a nerozhodnosťou. Diplomacia je jemná mechanika nenásilného presadzovania vlastných záujmov, ale aj umenie dosiahnutia prijateľného kompromisu. Nesmie sa stať ani obeťou parciálnych tlakov, ani iných subjektívnych ambícií. Samotné princípy primeranosti a realizmu sa okrem určovania cieľov týkajú aj technológie načasovania a spôsobu prezentácie záujmov. Úspech diplomacie sa nemeria tým, ako rýchlo sa k niečomu vyjadríme. Hlavnou výbavou diplomata musí byť rýchlosť myslenia a kvalita analýzy, nie rýchlosť jeho ústneho prejavu. Jeho črtou by mala byť premyslenosť vyjadrení, nie ich rozsah. Pre Slovenskú republiku nepovažujem za správnu cestu, ak by sme u zahraničných partnerov, osobitne v Európskej únii a v NATO, mali byť vnímaní ako permanentný oponent všetkého, čo je navrhnuté bez schopnosti hľadať a nachádzať kompromisy. Práve Európska únia aj aliancia majú hlboko zakorenenú kultúru hľadania kompromisov v prospech spoločnej veci, možno niekedy aj so škrípajúcimi zubami. O tom v acquis communautaire nestojí nič, to si musíme zažiť v dennej praxi. Uvedené však neznamená, že nemôžeme a nebudeme zásadným a aktívnym oponentom návrhov v tých oblastiach, kde máme osobitné záujmy a ktoré dobre poznáme. V minulom roku sme zmluvne pripravili náš vstup do Európskej únie a Severoatlantickej aliancie. Doslova o pár týždňov sa staneme plnoprávnymi členmi týchto dvoch v európskom a svetovom meradle kľúčových zoskupení. Tu vám určite netreba pripomínať, že cesta k členstvu v nich nebola vždy priamočiara a jednoduchá. Túto skutočnosť netreba ani obchádzať, ani zamlčovať. Ocenenie a vďaka patrí preto všetkým tým, ktorí prispeli k dosiahnutiu tohto strategického zahraničnopolitického cieľa. V tejto súvislosti mi dovoľte poďakovať Národnej rade a jej poslancom za dobrú a korektnú spoluprácu v uplynulom roku a vysloviť nádej, že slovenská diplomacia sa aj v budúcnosti bude môcť v zásadných otázkach alebo veciach národného záujmu oprieť o poslancov svojho parlamentu. Slovensko do integračných zoskupení vstupuje ako akceptovaný rovnocenný partner. Tento fakt plne potvrdzuje oprávnenosť rozhodnutia o našej samostatnej ceste  spred jedenástich rokov. Členstvo v NATO a hlavne v Európskej únii je jedným z prostriedkov nášho priaznivého vývoja v budúcnosti. Je možnosťou a šancou a hlavne na nás záleží, ako ju využijeme. Tým nemyslím, ako iste rozumiete, len využívanie finančných prostriedkov kohézneho a štrukturálnych fondov, hoci aj pri nich ide v najbližších rokoch o kľúčovú otázku. Nedá mi pri tejto príležitosti nezdôrazniť ešte jeden pre mňa dôležitý moment. Naše neoddiskutovateľné výsledky hovoria, že môžeme byť právom hrdí na to, čo sme dosiahli. Je potrebné pestovať možno v nás samých také zdravé sebavedomie. Budeme ho veľmi potrebovať v nových podmienkach, ktoré nás čakajú už o necelé dva mesiace. Je a bude nielen úlohou môjho rezortu postupne meniť uhol pohľadu u nás doma z pozície kandidáta na členstvo na pozíciu členskej krajiny. Počas nášho pozorovateľského obdobia v Európskej únii, ale aj v NATO od polovice minulého roku som zistil, že táto premena vôbec nebude jednoduchá. Už nemôžeme vyčkávať alebo načúvať, čo hovorí Brusel, už treba primárne rozmýšľať o tom, aký je náš záujem, aký máme názor, respektíve postoj k nastolenej otázke, aké riešenie je pre nás a pre celú spoločnú vec najvýhodnejšie. To znamená, zmeniť sa z prijímateľa a „konzumenta“ rozhodnutí na ich spolutvorcu. Panie poslankyne, páni poslanci, naše členstvo v Európskej únii a v NATO neznamená zánik národných záujmov Slovenskej republiky, ako sa to niektorí odporcovia integrácie snažia prezentovať. Práve naopak, väčšina právomocí je a zostane v kompetencii jednotlivých členských štátov. Niektoré z našich záujmov však skutočne bude potrebné realizovať v rámci inštitúcií, členmi ktorých sa staneme. Úlohou slovenskej diplomacie bude správne rozoznať, čo, kde, kedy a ako treba robiť, aby sme dokázali obhájiť naše národné záujmy a boli pritom platným a akceptovaným členom euroatlantických inštitúcií. Primárnymi a prvotnými pri rozhodovaní zostávajú národné štáty. Ak členské štáty odovzdali niektoré kompetencie nadnárodným inštitúciám, urobili tak dobrovoľne a my sme sa k týmto podmienkam takisto dobrovoľne pripojili v prístupovej zmluve. Slovensko má aj v zahraničnopolitickej oblasti špecifické schopnosti, skúsenosti, ktoré môže vniesť ako pridanú hodnotu do Európskej únie a do NATO a prispieť tak k ich úspešnému rozvoju a pôsobeniu. Ide o skúsenosti so samotnou povahou problému, špecifické vzťahy a väzby, akými sú jazyková príbuznosť, historické konotácie alebo objektívne geografické a geopolitické danosti Slovenskej republiky. Slovenská republika získa doplnkovú možnosť ovplyvňovať politiku EÚ a NATO v konkrétnych oblastiach. Národné záujmy Slovenskej republiky sa môžu, ba dokonca by sa mali čo najviac prelínať so záujmami EÚ a NATO. Optimálnym prípadom bude, keď sa slovenskej diplomacii bude dariť urobiť zo svojich národných záujmov agendu pre úniu a alianciu. Dôležité je nájsť vnútri týchto organizácií spojencov, ktorí by mali zhodné alebo podobné záujmy a boli pripravení ich presadzovať. To je kultúra kompromisu, ktorá sa v EÚ a NATO formovala 50 rokov. V dnešnej dobe nadobúda čoraz viac podobu variabilných koalícií v závislosti od agendy. Po 1. máji tohto roku sa Slovenská republika bude musieť naučiť efektívne pôsobiť v Európskej únii a v NATO. Osobitne v EÚ pôjde často o otázky súvisiace s  bezprostredným dopadom na komfort alebo celkom zjednodušene povedané na peňaženky našich občanov. Legislatívne návrhy Únie bude potrebné veľmi detailne sledovať na úrovni expertov, ale v neposlednom rade, samozrejme, aj na úrovni Národnej rady Slovenskej republiky. Mechanizmus medzirezortnej koordinácie sa od apríla minulého roku, myslím si, celkom úspešne dolaďuje, mechanizmus bezprostredného kontaktu s príslušným výborom parlamentu je pred dokončením. Zároveň však chcem jasne povedať to, čo hovorím aj našim partnerom v Európskej únii. My nevnímame naše členstvo v EÚ len cez snahu o zvýšenie hospodárskej úrovne krajiny. Pre nás je minimálne rovnako dôležitá politická stabilita, predvídateľnosť vývoja a spoločné hodnoty. Členom NATO sa zrejme staneme o pár dní skôr ako členom Európskej únie. V roku nášho vstupu máme impozantný nástup. Slovensko bude koncom mája hostiť jarné zasadnutie Parlamentného zhromaždenia NATO. Na budúci týždeň sa uskutoční Bratislavská konferencia II, ktorá má predpoklad stať sa významným medzinárodným podujatím v kontexte prípravy na Istanbulský summit aliancie. Transatlantický rozmer našej zahraničnej politiky je nezastupiteľný. Vysoká úroveň vzťahov so Spojenými štátmi je jeho jasným prejavom. Ochrana hodnôt a bezpečnosti bude v kontaktoch so Spojenými štátmi naďalej prioritou. V otázkach spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky Európskej únie, ako aj v bezpečnostných aktivitách NATO ide Slovensku o dosiahnutie komplementarity medzi NATO a Európskou úniou a zamedzenie zbytočnej duplicity. Za hlavnú prioritu slovenskej zahraničnej politiky popri vstupe do Európskej únie a NATO sme vždy považovali dobré susedské vzťahy. Na tom sa nič nemení ani po našom vstupe, veď efektívne pôsobenie v EÚ a NATO je do veľkej miery možné len za predpokladu dobrých vzťahov s jej členmi, osobitne tými, ktorí sú aj naši susedia. V rámci spoločného členstva v EÚ sa však mnohé vzťahy posunú z bilaterálnej roviny do roviny politiky Európskej únie. Jediným susedným štátom, ktorý nie je členom EÚ ani NATO a v bezprostrednej budúcnosti asi ani nebude, je Ukrajina. S Ukrajinou bude Slovensko mať hranicu jednak ako člen EÚ a NATO, no zachová si, samozrejme, aj bilaterálny charakter vzťahov a záujmov. Z tohto faktu sa odvíja množstvo oblastí, v ktorých Slovenská republika môže a musí byť aktívna, či už samostatne, alebo spoločne, so svojimi partnermi. Len ako príklad uvediem celý komplex schengenských otázok - ochrana hraníc, vízový režim, boj proti organizovanému zločinu a s tým spojené otázky migrácie, azylu a podobne. Slovensko si však vo vzťahu s Ukrajinou musí trúfať na viac. Musí si trúfať aj na to, aby spolu s ďalšími susedmi veľmi intenzívne pomáhalo nášmu východnému susedovi stabilizovať progresívnu a pozitívnu orientáciu k prosperujúcej a efektívne fungujúcej demokratickej krajine. V rámci susedskej politiky naďalej vidíme zmysel a priestor pre existenciu Vyšehradskej štvorky. Vyšehradská štvorka napĺňa svoje historické poslanie, ktorým bol vstup jej štátov do Európskej únie a NATO. Mnohí partneri sa nás preto pýtajú, aký je zmysel držať ju pri živote. Odpoveďou je, že za roky svojej existencie vytvorila Vyšehradská štvorka mechanizmy komunikácie medzi účastníckymi štátmi, ktoré sú cenným know-how. Bolo by škoda ich ďalej nevyužívať. Dôležité však bude nájsť nové impulzy, ktoré toto neformálne regionálne fórum ďalej posilní. To si vyžaduje okrem iného aj veľa úprimnosti. Očakávanie, že V4 bude v Európskej únii blok presadzujúci vždy spoločné záujmy, je nereálne. Ani jeden z mnohých prvkov, ktoré zbližujú štáty V4, nie je univerzálnou garanciou spoločných záujmov. Tento politický koncept regionálnej spolupráce musí ostať založený na báze rešpektovania tak príbuznosti, ako aj niektorých rozdielov v záujmoch účastníckych štátov. Budeme preto hľadať hlavne styčné plochy, v ktorých existuje politická vôľa postupovať spoločne. Významnou témou pre Vyšehradskú štvorku budú určite vzťahy s novými susedmi Európskej únie a transatlantické vzťahy. Slovensko vstupuje do Európskej únie a do NATO s tézou o solidarite a podpore politiky otvorených dverí. Budeme podporovať vstup Rumunska a Bulharska do Európskej únie. V NATO a v EÚ chceme lobovať za štáty západného Balkánu, osobitne Chorvátsko pri jeho rýchlom postupe a Srbsko a Čiernu Horu v snahe o pozitívny proeurópsky vektor vývoja. Západný Balkán je tiež priestorom pre slovenskú expertízu v Európskej únii a v NATO. Už teraz sme v otázkach spojených s týmto regiónom konzultovaní ako renomovaní znalci pri všetkej skromnosti. Slovenská republika môže reálne poskytovať expertízu a pôsobiť ako mediátor, nakoľko má dôveru mnohých štátov regiónu aj vzhľadom na špecifické danosti. Také, ako je fakt, že sú to slovanské národy, že sme si jazykovo blízki a podobne. V polohe znalca vidíme aj svoje miesto pri formulovaní politiky Európskej únie a NATO voči Ruskej federácii. Slovenská republika má pomerne dobrú znalosť teritória, disponuje odborníkmi, má ľudské zdroje s jazykovou vybavenosťou. Slovenská republika predstavuje pre Ruskú federáciu hlavnú tranzitnú krajinu jeho energetických surovín do západnej Európy a Slovenská republika má voči Ruskej federácii aj svoje špecifické záujmy, okrem iného nevyrovnanú obchodnú bilanciu a ruský dlh. V Bielorusku môže byť Slovenská republika zaujímavý kanál pri sprostredkúvaní demokratizácie spoločnosti. Neexistuje tu historický sentiment. Slovensko nemá žiadne ambície voči Bielorusku ani naopak. Skôr existujú predpoklady pre ovzdušie dôvery. Sme slovanský národ, existuje jazyková príbuznosť. Slovenská republika tradične poskytuje dobré služby ako mediátor pre strany konfliktu na Cypre, kde, zdá sa, môže v krátkom čase dôjsť k očakávanej dohode medzi gréckou a tureckou komunitou. Na Cypre pôsobí jedna z najväčších slovenských mierotvorných jednotiek. Zapojenie a angažovanie sa v takto politicky exponovanom konflikte je pre slovenskú diplomaciu prestížne a vytvára nám dobrú pozíciu aj v jednotlivých štátoch, členoch Európskej únie a NATO, najmä zúčastnených strán Grécka a Turecka. Panie poslankyne a páni poslanci, napriek tomu, že v mojom úvodnom slove zďaleka nevyčerpám všetky témy, ktorým sa naša zahraničná politika v minulom roku venovala a v tomto roku bude venovať, nemôžem a nechcem obísť regióny, ktoré stáli v popredí medzinárodného diania. Prvým z nich je bezpochyby Irak a celý región Stredného a Blízkeho východu. Vieme dobre, že v súvislosti s Irakom sme spoločne prijali neľahké, avšak principiálne stanovisko. Ak si chce medzinárodné spoločenstvo udržať kredibilitu, skutočne nemôže dlhodobo nečinne tolerovať stav, keď jeden jeho člen flagrantne porušuje rezolúcie Bezpečnostnej rady OSN a ďalšie princípy medzinárodného práva a dokonca vlastné obyvateľstvo obetuje na udržanie diktátorských pomerov. Vývoj v Iraku dnes zostáva komplikovaný. K jeho stabilizácii okrem iných príspevkov prispievame aj našou vojenskou jednotkou, ktorá je zameraná na humanitárne ciele. Slovensko podporuje uskutočňovanie krokov smerujúcich k odovzdaniu správy vecí verejných v Iraku legitímne zvoleným irackým zástupcom. Dohoda na texte dočasnej irackej ústavy je v tomto smere pozitívnym krokom. Ďalšou krajinou, ktorá zostáva v centre pozornosti svetového diania, je Afganistan. Napriek zjavnej stabilizácii situácie, hlavne v centrálnych oblastiach, čaká krajinu aj medzinárodné spoločenstvo ešte dlhá cesta k vytvoreniu normálnych podmienok pre bežný život občanov. Ďalším impulzom na tejto ceste bude určite ministerská konferencia k Afganistanu zvolaná na koniec tohto mesiaca do Berlína ministrami zahraničných vecí Nemecka a Afganistanu. S vývojom v zmienených krajinách bezprostredne súvisí situácia na Blízkom východe. Napriek snahe všetkých zúčastnených, v prvom rade kvarteta, zostáva situácia napätá a k naplneniu cestovnej mapy treba urobiť ešte mnoho zásadných rozhodnutí a opatrení. Slovensko sa už aj v rámci spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky Európskej únie bude snažiť hľadať východiská na upokojenie situácie, vyvážený prístup k obidvom stranám konfliktu a realizáciu takých opatrení, ktoré vytvoria priestor na rokovania. Dámy a páni, ak by u niekoho vznikol dojem, že som nespomenul to či ono, chcem na vysvetlenie dodať: mojou snahou bolo sústrediť sa na otázky, kde Slovenská republika z rôznych dôvodov môže a musí byť aktívnym účastníkom medzinárodného diania. To však v nijakom prípade neznamená, že v iných oblastiach nenájdete viacero porovnateľne významných otázok. Keď som pred chvíľou spomenul krajiny, na ktoré sa v uplynulom období sústreďovala pozornosť v rámci medzinárodných vzťahov, chcel som tým potvrdiť, že Slovensko sa nevyhne a nechce sa ani vyhýbať účasti v diskusiách o aktivitách pri globálnych alebo takzvaných veľkých témach. Ak máme byť hodnoverný a rešpektovaný partner, musíme byť iniciatívni tam, kde reálne môžeme byť platnou súčasťou spoločného postupu, prípadne tam, kde budeme môcť vniesť svoj špecifický prínos. Diplomacia nie je ani súťaž v originalite, ani kontaktný šport. Súhlasiť s kompromisom, pripojiť sa k stanovisku iných alebo nesúhlasiť s ním nie je hanba či hriech, ale je to normálna zahraničná politika. Pán predsedajúci, skončil som. Ďakujem.