T. Rosová, poslankyňa: (2009-02-11):
Podľa prieskumov je ich až 80 %. Znamená to logicky, že sú to tak priaznivci vlády, ako priaznivci opozície, že sú to rovnako voliči ľavice aj pravice. Ja som to už dnes povedala, ale dovolím si to povedať aj na tejto pôde. Je to iste preto, lebo ani cigaretový smrad, ani rakovina nie sú ani ľavicové, ani pravicové. Rokujeme o novele zákona na ochranu nefajčiarov a o jeho definitívnej podobe s tým, že viacerí predstavitelia súčasnej vlády niekedy na začiatku volebného obdobia deklarovali svoj úmysel vytesniť cigaretový dym zo slovenských reštaurácií, zo slovenských zariadení, kde sa podáva strava a nápoje. Myslím, že ministerstvo zdravotníctva vypracovalo svoj návrh v duchu takého zámeru, lenže práve v rokovacom konaní došlo k ústupku voči ministerstvu hospodárstva a napokon máme taký návrh, aký máme, ktorý teda zamýšľa umožniť fajčiť v takých zariadeniach, kde je stavebná úprava, stavebné oddelenie fajčiarskych a nefajčiarskych priestorov. Možno by sa na prvý pohľad zdalo, že tu zdravie ustúpilo ekonomickému záujmu. Ja teraz nemám poruke presné čísla, ale pán Kahanec naznačil, a hovoria o tom aj štatistiky, že ten ekonomický záujem na strane štátu je ťažko obhájiteľný preto, lebo výdavky, ktoré sú spojené s liečbou, rozhodne presahujú príjmy. Ale možno, že je to tak, že zdravie ustúpilo ekonomickému záujmu, nie však ekonomickému záujmu Slovenska, ale ekonomickému záujmu niektorých konkrétnych jednotlivcov a skupín. Bola by škoda, keby sme to podporili aj v tomto parlamente. Ja som predložila vo výbore pre mládež, vzdelanie, vedu a šport pozmeňujúci návrh, ktorý vlastne vracia podobu zákona do tej pôvodnej verzie, to znamená do takej verzie, ktorá by zakázala fajčenie vo všetkých stravovacích zariadeniach, teda v tých zariadeniach, kde sa podávajú jedlá a kde sa podávajú nápoje. A náš výbor na moju radosť môj pozmeňujúci návrh schválil. Ten pozmeňujúci návrh sa dočkal podpory aj z úst pána ministra zdravotníctva, ale dočkal sa podpory aj z mnohých rôznych asociácií mimovládnych organizácií, od mnohých jednotlivcov. Napokon aj stanovisko zväzu hotelov a reštaurácií podporuje úplný zákaz fajčenia. Napriek tomu sa tu stále skloňuje slovo kompromis. Dnes sme ho už v rozprave počuli niekoľkokrát. Ja nie som proti kompromisom, ale som presvedčená, že keby existoval múdry a rozumný kompromis, ktorý na jednej strane dostatočne chráni nefajčiarov a na druhej strane uspokojuje aj fajčiarov, iste by sme sa s ním už stretli v krajinách, ktoré sa touto problematikou zaoberajú omnoho dlhšie. To, že sa s ním nestretávame, a to, že tie krajiny prijímajú radikálne zákony, napokon aj s veľkým úspechom a pozitívnou odozvou u obyvateľstva, je dôkazom, že nejdeme správnou cestou. Mali by sme ísť tou cestou, ktorou vykročili ony. Chcem ale teda povedať niekoľko argumentov o tom, prečo som presvedčená, že tento navrhovaný kompromis v skutočnosti nefajčiarov nechráni a v mnohom situáciu zhoršuje, najmä situáciu podnikateľov. Takže po prvé. Nefajčiarov je v populácii dvakrát viac ako fajčiarov. Potvrdil to aj pán Urbáni vo svojej obsiahlej analýze. Majiteľom zariadení fajčenie tiež komplikuje život. Cigaretový dym je agresívny voči náterom, maľovkám, ničí zariadenia. Majitelia sa môžu aj dnes rozhodnúť, či budú mať fajčiarske, alebo nefajčiarske zariadenie. Môže si aj nálepku nalepiť, ako hovorí pán Urbáni. Napriek tomu sa absolútna väčšina z nich rozhodne predsa len vo svojich zariadeniach fajčenie umožniť. Je to zdanlivo logický nezmysel. Ten zdanlivý nezmysel ale vyplýva jednoducho z nášho a vôbec všeobecného zvyku, ktorý ťažko akýmkoľvek spôsobom ovplyvniť, a to jednoducho z tej skutočnosti, že len čo je v spoločnosti, a nezáleží na tom, či ide o dvojicu, alebo či ide o spoločnosť piatich, šiestich ľudí, čo len jeden fajčiar, veľmi prirodzene sa nefajčiari fajčiarovi prispôsobujú a vyhľadávajú zariadenie, ktoré umožňuje fajčiť. Tak to je a tak to bude, kým budú takéto zariadenia existovať. A je jedno, či tie zariadenia budú mať na druhej strane priečky, aj priestor pre nefajčiarov. Nefajčiari budú spolu s fajčiarmi, pretože sa, samozrejme, nebudú v spoločnosti rozdeľovať. Často sa v kaviarňach odohrávajú pracovné stretnutia. Myslím si, že väčšina tých ľudí, ktorých vidíme v pracovnej dobe v takýchto zariadeniach, je tam za nejakými povinnosťami. Rokujú v súvislosti s výkonom svojej práce. No a v prípade, že klientom alebo nadriadeným v takomto stretnutí je fajčiar, tak ten nefajčiar skutočne nemá možnosť voľby. Musí nielen navštíviť to zariadenie, kam je pozvaný, ale aj dýchať cigaretový dym, ktorý naň je dýchaný. Takže to je môj prvý dôvod. Jednoducho, pokiaľ budú takéto zariadenia, vždy budú nefajčiari vystavovaní cigaretovému dymu a ich možnosť voľby bude veľmi, veľmi obmedzená iba na situácie, keď sú sami, a keď teda navštívia tie nefajčiarske priestory. Po druhé. Stavebne oddelené priestory, ako už tu dnes aj zaznelo vo faktických poznámkach, nič neriešia na situácii zamestnancov v týchto zariadeniach. Ba dokonca, pokiaľ pôjde o čisto fajčiarske priestory, budú menšie a dá sa predpokladať, že dym v nich bude ešte koncentrovanejší, takže oni budú vystavení ešte väčšiemu riziku. No po tretie. Väčšina malých kaviarní a bistier, ktoré sú obživou pre mnoho živnostníkov, jednoducho nemá vôbec takú možnosť stavebne oddeliť fajčiarsku a nefajčiarsku časť. To znamená, že ak by prešiel navrhovaný zákon v takej podobe, ako ho predložilo ministerstvo, museli by byť nefajčiarske. To by síce bolo dobré a neohrozilo by to tie, ktoré nemajú vôkol seba žiadnu konkurenciu, ale takých je veľmi málo. Tie, ktoré sú vystavené konkurencii väčších zariadení, ktoré budú môcť urobiť stavebné úpravy, sa boja o to, či vôbec v takejto konkurencii prežijú. A sú skúsenosti, ktoré hovoria, že sa boja oprávnene. No a, napokon, po štvrté. Európska komisia už niekoľkokrát zverejnila svoj zámer prijať smernicu o zákaze fajčenia v stravovacích zariadeniach všetkého typu, ktorá bude záväzná pre všetky krajiny Európskej únie. A je jedno, či to niekto považuje za diktát Bruselu, alebo nie. Jednoducho sme členskou krajinou Európskej únie a budeme sa musieť prispôsobiť. Znamená to, že náklady, ktoré by vynaložili teraz podnikatelia na stavebné úpravy svojich zariadení, by boli vynaložené celkom zbytočne. Počúvame, samozrejme, aj argumenty proti takémuto riešeniu, proti úplnému zákazu fajčenia v stravovacích zariadeniach. Tých argumentov je viacero. Jeden z nich, že je to diskriminácia fajčiarov. Ja by som chcela zdôrazniť, že teraz naozaj nerokujeme o obmedzovaní fajčiarov alebo o zákaze fajčenia. Pán Urbáni tu mal taký návrh, ale ja určite nechcem fajčiarom siahať na ich cigarety. Cieľom je, aby, ak chcú fajčiť, fajčili tam, kde nikoho nevystavujú nedobrovoľnému riziku pasívneho fajčenia. A ak hovoríme o diskriminácii, no kto je diskriminovaný? Fajčiar, ktorý môže fajčiť, akurát mu určíme, kde fajčiť nesmie? Alebo je diskriminovaný nefajčiar, ktorý sa jednoducho musí vystaviť cigaretovému dymu, či chce, či nechce. Nefajčiar, či dospelý, či dieťa. Ďalšia obava a protiargument je, že takýto návrh vyprázdni bary, vyprázdni puby, že klesnú tržby. Podnikatelia skrachujú. Najmä sa hovorí o tradičných vidieckych krčmách. No odpoveď na tieto výhrady, našťastie, dávajú skúsenosti  z tých stále pribúdajúcich krajín, ktoré takéto opatrenia zaviedli. V mnohých prípadoch možno nie štatisticky významne, ale v konkrétnych podnikoch je tomu dokonca naopak. Existujú zariadenia, ktorým takéto opatrenie prospelo v tom, že sa im zvýšili tržby od ľudí, ktorí sa im dovtedy vyhýbali, že sa im zvýšili tržby za stravovacie služby preto, lebo v čistom vzduchu určite lepšie chutí jesť. No a pokiaľ ide o tie vidiecke krčmy. Ja nemám obavu, že by do nich ľudia prestali chodiť. Myslím, že to je celkom nereálne a myslím si a hovorím to aj zo skúsenosti z jednej vidieckej krčmy, ktorá zaviedla takéto opatrenie práve preto, že nemá konkurenciu okolo seba, mohla si to dovoliť, že si štamgasti pokojne zvykli chodiť na cigaretku von. A dokonca túto možnosť vítajú, sami sa trochu vyvetrajú. No silný argument je, že je to obmedzenie slobody podnikania. Silný len zdanlivo. Po prvé, keby to tak bolo, tak by celkom iste zväz hotelov a reštaurácií, v ktorom sú združení podnikatelia, nepodporoval takýto návrh. No a čo je to dnes? Je to dnes sloboda podnikania, keď pod tlakom konkurencie sú nútení aj tí, ktorí by nechceli mať fajčiarske zariadenia, umožniť vo svojich zariadeniach fajčiť. Myslím si, že určite menšia ako to, čo by sme prijali, keby sme prijali môj návrh. Počuli sme v prvom čítaní aj výhradu, že to je nedemokratické. No, možno by sme mohli o tom polemizovať, ale skúsim snáď len toľko, že potom sú nedemokratické krajiny, ako je Veľká Británia alebo Spojené štáty americké. Na záver by som rada spomenula moju skúsenosť z posledných dní. Je zrejmé, že čím je prijatie tohto zákona aktuálnejšie, tým je jasnejšia a silnejšia odozva verejnosti. Tým silnejšie vyjadruje veľká časť verejnosti svoju vôľu po tom, aby sme sa pridali k európskym krajinám, ktoré prijali zákaz fajčenia vo všetkých stravovacích zariadeniach. Prejavuje sa to jednak na internete. Existujú rôzne skupiny. Spontánne vypísaná petícia, ktorá, myslím, bola uverejnená v piatok, už má asi dva pol tisíc podpisov, na face bookových skupinách je viac ako päťtisíc ľudí, ktorí sa prihlásili k hnutiu Za čistý vzduch v slovenských puboch. Takže to hnutie sa začína výrazne rozmáhať. Máme tu hnutie Za čerstvý vzduch a mali by sme naň brať ohľad. Dnes sme tu mali na návšteve stredoškolákov. Mladých ľudí, ktorí sú aktívni pri všetkých kampaniach Ligy proti rakovine, ktorých učíme, vzdelávame, hovorím im, že fajčenie je škodlivé, že rakovina je hrozba, ktorej sa možno prevenciou vyhnúť. A teraz chceme týmto mladým ľuďom zasmraďovať naďalej ich obľúbené zariadenia, ich puby? Nemali by sme. Medzi tými ľuďmi, ktorí podporujú petíciu, alebo nejakým spôsobom sa vyjadrujú na podporu návrhu, aby sme vytesnili cigaretový dym z našich kaviarní, reštaurácií, barov, pubov je aj mnoho fajčiarov. Sami sa k tomu priznávajú. Je medzi nimi mnoho mladých ľudí, ktorí majú nejakú skúsenosť či už zo štúdia, alebo z práce v zahraničí. Vracajú sa sem a zvykli si na čistý vzduch vo svojom voľnom čase. Akosi ťažko si zvykajú na náš slovenský zadymený svet. Preto, dámy a páni, v mene všetkých týchto ľudí a v mene všetkých tých, ktorých zdravie  pasívne fajčenie ohrozuje, vás prosím, aby sme spoločne prijali progresívny návrh, ktorý posunie Slovensko do rodiny moderných európskych krajín. Myslím, že pri takomto hlasovaní by deliaca čiara určite nemala ísť ani medzi koalíciou, opozíciou, medzi ľavicou a pravicou. Ja tu vidím vlastne len jednu deliacu čiaru. Medzi tými, ktorí podporujú zdravie, podporujú čistý vzduch, a medzi tými ostatnými. Ďakujem vám za pozornosť.