J. Mikuš, poslanec: (2008-11-26):
Už vlani pri prerokovávaní vtedajšieho rozpočtu verejnej správy som upozorňoval, že príjmy štátneho rozpočtu za ostatné roky sú napäté. Dnes pri prerokúvaní  návrhu rozpočtu verejnej správy na roky 2009 až 2011 to platí možno dvojnásobne. Hoci pri očakávaní vývoja v roku 2008 vláda pri nominálnom raste hrubého domáceho produktu vo výške 9,1 % predpokladala rast daňových príjmov 8,3 %, na rok 2009 túto koreláciu  znížila  pri  nominálnom   raste HDP o 11,4 %, zvýšenie daňových príjmov iba o 7,1 %. Trvám teda na tom, že v prognózovaní daňových príjmov rastie napätosť. Dôvodom je nadhodnotenie budúcoročného hospodárskeho rastu a predpokladané zníženie ziskovosti firiem. Minulý týždeň v koaličnej rade bolo dohodnuté, že sa urobí rezerva v príjmoch štátneho rozpočtu a deficit štátneho rozpočtu sa zvýši na 2,08 %. Predpokladám, že bude pozmeňujúci návrh. Napriek tomu trvám na tom, čo som povedal. Keby vláda trochu viac počúvala podnikateľov, musela by si uvedomiť, aké riziko jej hrozí v budúcom roku. Podľa prieskumu Podnikateľskej aliancie Slovenska z konca októbra možno očakávať nepriaznivý dopad svetovej finančnej krízy aj na Slovensku, pretože z odpovedí vyše dvoch stoviek podnikov vyplynulo, že tento rok zaznamenajú firmy pre finančnú krízu tržby takmer 9 % nižšie oproti plánovanej úrovni. To sa odrazí na zníženej ziskovosti, ktorá klesne oproti plánom o 11 %. Vážne varovanie, keď si uvedomíme, že budúci rok sa ráta s daňovými príjmami právnických osôb na úrovni 2,4 miliardy eur, čo je takmer 20 % všetkých daňových príjmov. Zneistenie pätiny všetkých daňových príjmov štátu je vážne upozornenie a potvrdenie varovaní, že podnikateľské prostredie na Slovensku, ktoré sa zhoršuje už tretí rok po sebe nemožno ignorovať. Iste, vláda môže zakontrovať, že to všetko prišlo zvonku. Áno, prišlo, ale našlo nás nepripravených, veď v podnikateľskom prostredí sa posledné roky takmer nič neudialo z pozitívneho pohľadu. Aj ďalšie varovanie vyplýva z uvedeného prieskumu. Respondenti avizovali prepúšťanie, čo sa už naozaj deje. Vyčíslili ho na 3,5 % z celkovej súčasnej zamestnanosti. Finančná kríza sa prejaví na mzdovej úrovni, ktorá bude stagnovať. Viac ako polovica firiem očakáva úsporné opatrenia v mzdovej oblasti. Čo to teda znamená. Je ohrozená ďalšia položka príjmov, a to je daň z príjmov fyzických osôb zo závislej činnosti a sprostredkovania aj z podnikania. Pritom nespomínam, aký vplyv to bude mať na ostatné zložky verejného sektora závisiace od odvodových príjmov Sociálnou poisťovňou a zdravotnej poisťovne. Daň z príjmu fyzických osôb je na budúci rok projektovaná vo výške 2 miliárd eur, čo má takmer pri 11-percentnom medziročnom raste pokryť 16 % všetkých daňových príjmov. Tu si musia neistú pozíciu uvedomiť najmä samosprávy, pretože ich príjem je závislý práve od výberu tejto dane. Čo bude robiť vláda, keď budúci rok župy a obce zaplačú a budú od nej pýtať ďalšie peniaze. Podľa minulotýždňového rozhodnutia koaličnej rady pravdepodobne ten príjem bude nižší o 1,1 miliardy korún. Vláda povedala, že obce budú mať o 1,1 miliardu korún menej a budú sa s tým musieť vysporiadať samy. Štátny rozpočet bude mať možno menej, tak sa zvýši deficit na 2,08 %. V oblasti daní by som mohol ísť ďalej. Všetci vieme, že výber dane z pridanej hodnoty, ktorá už tradične napĺňa daňové príjmy štátu takmer polovicou je podstatná výška spotreby obyvateľstva. A tá budúci rok strmo rásť určite nebude, ak sa bude ďalej prepúšťať a mzdy budú stagnovať. Pritom sa projektuje medziročný výber tejto dane vyšší o takmer pol miliardy eur. Jednou poznámkou sa zastavím aj pri nedaňových príjmoch štátneho rozpočtu, pri kapitálových príjmoch. Budúci rok hodlá vláda získať predajom kapitálových aktív pozemkov a nehmotných aktív 144 miliónov eur. A toto hoci z hľadiska celkových príjmov nejde o podstatnú časť, zhruba o 1 %, dôležité je, že vláda predala, to znamená privatizuje. Takže reči o odmietaní privatizácie z úst predsedu vlády netreba brať vážne. Napríklad v kapitole Ministerstva obrany Slovenskej republiky sa predpokladá odpredaj nadbytočného nehnuteľného majetku v sume 21 576-tisíc eur. Ktovie, či týmito avizovanými predajmi budú aj lukratívne pozemky, ktoré vznikli po reorganizácii nemocníc, napríklad Vojenskej nemocnice sídliacej v lukratívnej časti Bratislavy. Nevravím alebo nehovorím, že predaj štátneho majetku je zlo. Problém je v tom, že peniaze z predaja majetku sa na budúci rok prejedia. Neodkladajú sa na riešenie napríklad dôchodkového systému alebo krytie štátneho dlhu, ako to bolo za predchádzajúcej vlády. Teraz k výdavkom. Sledovať výdavky štátneho rozpočtu je už niekoľko rokov, teda za tejto vlády to isté. Mrhanie peniazmi, chýbajúce programové rozpočtovanie, slabá kontrola, absencia akýchkoľvek priorít. Už o tom hovorili aj moji predrečníci. Predseda vlády síce proklamoval, že predkladá najsociálnejší rozpočet v histórii Slovenskej republiky. Ak tým pri hospodárskej konjunktúre myslí mrhanie výdavkami, tak potom asi áno. Tradične sa plytvá prostriedkami v rezortoch pôdohospodárstva či obrany. Investuje sa málo alebo nerozumne, napríklad aj na cestnú sieť. Nič sa nerobí v predraženom verejnom obstarávaní. Vysokým školám sa pridá, školám v regiónoch uberie. Na vedu ide žalostne málo prostriedkov. Peniaze sa prejedajú, ako som už aj spomenul. Aby sa situácia aspoň čiastočne zlepšila, vraciam sa k svojmu vlaňajšiemu návrhu. Pomohla by povinnosť pravidelne uverejňovať podrobné informácie o nakladaní s prostriedkami na internetových stránkach jednotlivých ministerstiev. Napokon vôbec nejde o nejakú prehnanú požiadavku. SMER vo svojom volebnom programe sľúbil, citujem, „zvýšiť transparentnosť poskytovania štátnej pomoci centrálnym zverejňovaním jej príjemcov“, koniec citátu. Nič také sa však nedeje. A pritom nejde len o štátnu pomoc. Jednotlivé kapitoly majú obrovské sumy, ktoré sú v rozpočte stanovené niekedy jedným číslom. Niekedy veľavravným. Nechcem hovoriť o budovaní informatizačných technológií. Tie sumy sú veľmi vysoké na to, že budeme čeliť hospodárskej kríze, možno ešte o tom bude reč. Myslím si však, že vo výdavkovej časti rozpočet je v zmysle prejedania a míňania neslušný. Napríklad v kapitole ministerstva vnútra v položke riadiaca metodická a kontrolná činnosť Prezídia Policajného zboru je výdavok 64,5 milióna eur. Nebolo by na tom nič podivné, keby v roku 2010 nebolo plánovaných 19,5 milióna a v roku 2011 – 20,9. Rozpočet je aj nehospodárny. Pomôžem si z kapitoly ministerstva hospodárstva rozvoj priemyslu a podpora podnikania. V položke rozvoj zahraničná spolupráca obchodu a investícií 42 miliónov eur. Opäť na tom by nič nebolo, keby na návrhu rozpočtu na rok 2010 nebolo 2,6, na rok 2011 – 2,8. Neviem, či sa tu má na mysli zahraničná spolupráca na obraz riaditeľa Úradu pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo, ktorý si v roku 2008 urobil z úradu cestovnú kanceláriu na služobné cesty do Číny, Vietnamu, na Kubu, Nový Zéland a mohol by som pokračovať ďalej. Napriek tomu nárast kapitoly alebo objem prostriedkov pre tento úrad okrem cyklotrónu má nárast do 9,5 % na budúci rok. A myslím si, že rozpočet je aj nekultúrny. Pomôžem si z ministerstva kultúry. V položke koncepcia kultúrnej politiky riadenie a koordinácia programov 38 miliónov eur. Opäť nič nehovoriace číslo, keby na rok 2010 nebolo 7,1, na rok 2011 7,85. Informatizácia kultúry 9,8. Na ďalšie roky nič. Stratégia rozvoja múzeí a galérií do roku 2011 päť miliónov eur. Na ďalšie roky nič. Stratégia rozvoja slovenského knihovníctva na roky 2008 – 2013 tri milióny eur. Na ďalšie roky nič. Vybral som si také príklady, aby som nehovoril dlho, ktoré sú do očí bijúce vo výdavkovej časti práve na budúci rok. Na budúci rok, ktorý by mal byť trošku šetriaci nielen z toho pohľadu, že nás môže ohroziť finančná hospodárska kríza. Ako som spomínal v návrhu rozpočtu verejnej správy, ktorý sa na Slovensku stále pokladá za zákon roka, napriek tomu, že nás je tu málo, za účasti len jedného ministra, ktorý tu musí sedieť, chýbajú mi odpovede na vážne otázky. Stručne opíšem, prosím? (Hlas v sále.) Stručne opíšem ešte jednu veľmi dôležitú a možno dnes vysoko aktuálnu. Už tu tiež o nej bola reč. Vôbec nie je jasný už tretí rok v rade postoj vlády k dôchodkovej reforme. Celý čas, ako je vláda Roberta Fica pri moci, počúvame všakovaké protichodné vyhlásenia. Najskôr o potrebe podrobiť reformu revízii, potom o otváraní druhého piliera, o menení sadzieb odvodov na sporenie, o otváraní štátnych dôchodkových sporiacich systémov, potom o nemenení sadzieb, potom druhé otvorenie a tento chaos myslím si, dokonca som presvedčený o tom nikomu neprospieva. Zneisťuje občanov, zneisťuje kapitálový trh a vážne ovplyvňuje pohľad podnikateľskej sféry aj na dôveryhodnosť vlády. To nie je zanedbateľná vec, veď štátny rozpočet a rozpočty samospráv žijú z daní. Spomeniem index podnikateľského prostredia, ktorý od začiatku roka 2006 stále klesá a dnes je na úrovni konca roka 2004. Dôchodková reforma doslova hýbe verejnými financiami, schodok rozpočtu verejnej správy je výrazne závislý od kondície Sociálnej poisťovne, preto nie div, že vláda sa jej snaží prilepšovať najľahšie tým, že bude poštátňovať druhý pilier. Obchádza fakt, že pre zlý demografický vývoj je vláda nútená zásadne riešiť súčasný penzijný systém, ak sa neprikláňa k scenáru svojej predchodkyne a snaží sa vrátiť do východiskového bodu, potom musí prísť s iným návrhom, inak len prehlbuje dlh, ktorý vznikol v priebežnom systéme a prikladá pod kotol problémov, ktorý raz bude musieť vybuchnúť. Teraz nemyslím len stav, keď vláda naozaj bude musieť povedať zásadné stanovisko, ako udržať dôchodky, a to buď ďalším plošným predĺžením veku odchodu do dôchodku, znížením vyplácaných dávok, alebo zvýšením daní a ich prerozdeľovaním na dôchodkové dávky. Kým tento rok a budúci sú ešte prostriedky na platenie dlhu dôchodkového systému z predchádzajúcej privatizácie, v roku 2010 sa minú. Kým ročne ide na vykrývanie dlhu viac ako 0,5 miliardy eur, na rok 2010 vyrátali tvorcovia štátneho rozpočtu potrebu 711 miliónov eur a z toho posledné privatizačné peniaze budú stačiť len dve tretiny – 265 miliónov eur bude musieť dodať Sociálnej poisťovni štátny rozpočet. Ešte horšie to bude v roku 2011, keď štátny rozpočet s prázdnou privatizačnou kasou bude musieť vydať na penzijný dlh 730 miliónov eur. A vôbec  nejde  o malé peniaze, ide o 5 % všetkých výdavkov. Postoj k dôchodkovej reforme, v ktorej sa musí pokračovať, na tom sa, predpokladám, zhodnú všetci, okato ilustruje všeobecný prístup vlády k riešeniu problémov, odkladať ich a zaliepať si oči verejnou demagógiou. To sa však môže vypomstiť pred voľbami. Doteraz mohla svoju neschopnosť a nekoncepčnosť skrývať v opare nebývalých príjmov štátu vyplývajúcich z hospodárskej prosperity naštartovanej reformami svojej predchodkyne. Budúci rok sa situácia však môže zásadne zmeniť a cisár sa môže objaviť nahý. Nielen na škodu svoju, ale na škodu celej krajiny. Po premrhaných úrodných rokoch sa korektúry budú vykonávať veľmi bolestivo. Doma už nebude možné nájsť nepriateľa, možno ešte vonku, ale to bude pre vládne politické strany slabá útecha. SDKÚ – DS prichádza s vlastnými návrhmi na riešenie očakávaných problémov budúceho roka a uvedomujeme si, že štátny rozpočet nemôže ošetriť všetky vplyvy z vonkajšieho prostredia, najmä čoraz viac sa prehlbujúcu už hospodársku krízu. Snažíme sa hľadať odpovede na otázky, aké kroky podniknúť. Vychádza stále to isté, čo tvrdíme už niekoľko rokov. Najlepšou medicínou pre slovenskú ekonomiku, a to v každom čase je zlepšovanie podnikateľského prostredia. Len vyššie ekonomické aktivity podnikateľov prinášajú krajine hospodársky rast a zvyšovanie hmotného blahobytu občanov. Podnikateľské prostredie je široký pojem. Vrátim sa ešte k októbrovému prieskumu Podnikateľskej aliancie Slovenska, kde viac ako polovica firiem v ňom uviedla, že prehodnocujú výšku nových investícií. V priemere by mali investície podnikov poklesnúť o 16,5 % oproti pôvodne plánovaným objemom. A tu by som chcel niečo povedať k téme, ku ktorej sa vyjadrujem dosť často, a to sú investičné stimuly. Jedným z hlavných nástrojov vlády pre podporu nových investícií sú totiž investičné stimuly. Právne prostredie, v ktorom sa dnes tieto investičné stimuly poskytujú, je nevyhovujúce. Hlavné nedostatky sú v zameranosti na veľké, predovšetkým zahraničné investície, veľkej subjektívnosti pri prideľovaní investícií, v administratívnej náročnosti procesu, nenárokovateľnosti udelenia investičnej pomoci, ťažkej kontrolovateľnosti, neefektívnosti použitia, poškodzovaní konkurenčného prostredia a, napokon, aj v neplnení zámerov podpory zaostalých regiónov. Pozrieme sa teda, ako vláda používa tento svoj nástroj za ostatné dva, tri roky. V roku 2006 v decembri vláda pridelila investičný stimul vo výške 9,75 miliardy korún 45 podnikom. Na  západné Slovensko 68 %, na stredné 19 a na východné 13. Čo je ale horšie, začínali sa tu investičné stimuly robiť formou daňových úľav a napätosť v daňových príjmoch možno budeme cítiť v budúcnosti aj z tohto dôvodu. V polovici júla 2007 dva podniky dostali 541 miliónov korún. Jedna na východe, jedna na západe. Najhoršie na tom je, že jedna z tých firiem bola veľmi nesofistikovaná, alebo nazvem inak – výroba tehál. V decembri roku 2007 bolo pridelených 3,4 miliardy korún 15 podnikom, z ktorých 3 boli napojené na KIU, kde východné Slovensko dostalo 31 %, stredné 11 a západné 58. Na rok 2009 sú naprogramované investičné stimuly vo výške 50,5 milióna eur, v rozpočte je 8 firiem, z ktorých len jedna jediná je mimo bratislavského regiónu. Takže ako vláda plní svoje programové vyhlásenie, kde sa zaviazala stierať regionálne rozdiely, keď hlavný nástroj podpory, respektíve rozvoja regiónov, ktorý má, investičné stimuly rozdeľuje takýmto spôsobom. Z toho, čo som povedal je zrejmé, že nastáva čas, keď je veľmi dôležité uskromniť sa nielen so štátnymi príjmami, ale hlavne so štátnymi výdavkami. Som presvedčený, že by stačilo, keby sa rezortní ministri pozreli trošku kritickejším okom na vlastné navrhované čísla. Ak sa rozpočet bude prejedať aj budúci rok v čase svetovej finančnej krízy, budem to považovať za nezodpovednosť a neschopnosť tejto vlády starať sa o svojich občanov. Ďakujem pekne za pozornosť.