L. Nagy, poslanec: (2004-03-03):
Vo svojom vystúpení sa chcem zámerne vyhnúť otázkam koncepčného charakteru. Akceptujem, že pred sebou máme taký návrh, na akom sa politickí predstavitelia dokázali dohodnúť. Súčasne dúfam, že počas tejto diskusie sa ani ďalší poslanci nebudú snažiť otvoriť opakovane také otázky, ktoré sú založené iba na ideologických premisách a ignorujú celosvetové skúsenosti z aplikácie zákazu diskriminácie a prax demokratických krajín, a tu by som rád podčiarkol, že najdlhšiu prax vrátane množstva súdnych rozhodnutí majú štáty ako Veľká Británia, Spojené štáty americké či Austrália, ktoré azda ani naši novinári nechcú označiť za presadzovateľov kultúrneho marxizmu. Iba na ilustráciu uvediem prípad Spojených štátov amerických, kde zákon o spravodlivom bývaní sa až na niektoré presne stanovené výnimky vzťahuje v prípade predaja a prenájmu bytov a domov, pokiaľ ide o zákaz diskriminácie, aj na súkromných majiteľov. Rovnako to platí aj pre Veľkú Britániu. Mohol by som vo vzťahu k pôsobnosti zákona uviesť aj taký prípad, keď príslušná komisia pre rovnosť na základe zákonného oprávnenia prešetrila zostavenie kandidátky jednej politickej strany do miestnych volieb a konštatovala, že jeden z členov strany nebol vybraný za kandidáta z dôvodov rasovej diskriminácie. Opäť nejde o niektorú zo škandinávskych krajín, ale o Veľkú Britániu, kde sa neobávajú zo straty občianskych slobôd z dôvodu širokej pôsobnosti komisie pre rasovú rovnosť. Opakovane, vážené kolegyne, vážení kolegovia, chcem zdôrazniť, že vyššie uvedené príklady chceli byť iba ilustráciou toho, že aj keby Slovensko aspoň v miernom rozsahu využilo možnosti uvedené v preambule smerníc, ktoré ideme transponovať, nevykročilo by cestou do neznáma či do sféry nejakého ľavicového sociálneho inžinierstva, ako sa domnievajú niektorí oponenti tohto návrhu zákona. Beriem však na vedomie, že vláda sa rozhodla iba pre splnenie minimálnych požiadaviek vyplývajúcich z predmetných smerníc Európskej únie. Z tohto môjho stanoviska zároveň vyplýva, že v ďalšom legislatívnom procese nebudem presadzovať pozmeňujúce návrhy, ktoré by išli nad rámec návrhu, a to napriek tomu, že som osobne presvedčený, že bez niektorých inde bežných inštitútov, ako sú napr. prekladanie zamestnaneckých schém aspoň veľkými zamestnávateľmi, sila zákona bude podstatne znížená. S podporou Európskej komisie a významných národných inštitúcií zriadených na boj proti diskriminácii počas uplynulého jeden a pol roka prebehli mnohé expertné rokovania, semináre, konferencie o výklade a implementácii antidiskriminačných smerníc. Na týchto stretnutiach boli vznesené mnohé otázky týkajúce sa najmä efektívneho výkonu novoprijímaných antidiskriminačných zákonov či novelizácií existujúcich zákonov v prípade početných západoeurópskych krajín, kde zákony o rovnosti príležitostí v rôznych oblastiach boli prijímané od začiatku 80. rokov. Môžem len ľutovať, vážené kolegyne, vážení kolegovia, že na Slovensku miesto vecných diskusií o jednotlivých ustanoveniach zákona, o ich možnom fungovaní v praxi sa viac venovalo ideologickým sporom. Kvôli tomu zostali nezodpovedané mnohé otázky. Minimálne však jednu z nich považujem za takú závažnú, že už počas prvého čítania chcem požiadať navrhovateľa, aby odpoveď na ňu zvážil a výbory počas druhého čítania informoval o svojom stanovisku. Ako vieme, prenesenie dôkazného bremena na žalovaného, pochopiteľne, nie je automatické. Žalobca najprv musí súdu predložiť dôkazy. Predstavme si však situáciu, keď niekto má podozrenie, že je diskriminovaný napr. z dôvodu pohlavia v zamestnaní, pokiaľ ide o odmeňovanie. Vieme, že platové záležitosti zamestnancov, najmä vo vyšších funkciách, nie sú všeobecne známe a navyše sú chránené zákonom o ochrane osobných údajov. Ako bude môcť potom žalobca predostrieť prvotný dôkaz o diskriminácii, keď nemá žiadnu šancu dozvedieť sa o platových pomeroch svojich kolegov? Bez špeciálneho ustanovenia v tomto zákone to podľa mňa súčasné znenie zákona o ochrane osobných údajov vo vzťahu k súkromným zamestnávateľom nepripúšťa. Ale podobnú otázku je možné položiť aj v prípade vyhodnocovania výberových konaní, dokonca aj v štátnej sfére, keďže ani zákon o štátnej službe, ani vyhláška Úradu pre štátnu službu o výberových konaniach nič nehovoria o tom, že by neúspešný uchádzač mohol nahliadnuť do podkladov, na základe ktorých bola za víťaza označená iná osoba. Dokonca výberová komisia nie je povinná oznámiť uchádzačom ani dôvody, na základe ktorých rozhodla v prospech či neprospech tej-ktorej osoby. Mimochodom, povinnosť odôvodnenia výsledkov výberových konaní sa v európskych inštitúciách zaviedla práve po zákroku európskeho ombudsmana. Všetci si vieme predstaviť ďalšie a ďalšie obdobné situácie. Čo teda očakávam od navrhovateľa? Očakávam, aby v rozumnom čase zvážil túto otázku a buď povedal, že predložený text ponúka uspokojivú odpoveď, alebo aby sám prišiel s návrhom riešenia. A ešte jedna poznámka na margo. Tento problém, o ktorom som hovoril, premyslene rieši aj nedávno prijatý bulharský zákon o ochrane pred diskrimináciou. Nevyhnutné teda bude vyjasniť aj procesný postup v prípade, že priama alebo nepriama diskriminácia sa dotkne veľkej skupiny občanov. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, v závere svojho krátkeho vystúpenia chcem ešte raz veľmi výrazne podčiarknuť, že v návrhu zákona, o ktorom dnes rokujeme, ide iba a len o spresnenie výkonu základného ľudského práva nebyť diskriminovaný, a preto podpora predloženého zákona by nemala byť problémom pre poslancov hlásiacich sa ku ktorejkoľvek časti ideového spektra – žiadny problém. A ako záverečná poznámka k funkcii strediska Slovenského národného strediska pre ľudské práva v procese implementácie zákonov. To si musíme uvedomiť, vážené kolegyne a vážení kolegovia, že najčastejšími obeťami diskriminácie bývajú osoby patriace k najzranitelnejším vrstvám spoločnosti. Je teda veľmi nepravdepodobné, že práve takéto osoby bez odbornej pomoci by riskovali súdny proces. Napokon aj skúsenosti z bohatších štátov, napríklad z Belgicka, ukazujú, že dotiahnuť prípad diskriminácie pred súdmi v signifikantnom počte sa začalo dariť práve až po vytvorení inštitúcií, akým sa stane naše stredisko. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, ďakujem vám za pozornosť a dúfam, že podporíte postúpenie predloženého návrhu do druhého čítania. Ďakujem pekne.