J. Brocka, poslanec: (2007-03-20):
Je medzi nami veľa občanov, ktorí sú ťažko zdravotne postihnutí a sú odkázaní na opatrovanie blízkou osobou, prevažne blízkymi príbuznými. Opatruje tak manžel manželku, rodič dieťa, nevesta svokru a pod. a sú časté prípady, keď rodič zanechá svoje zamestnanie, aby sa celodenne staral o svoje choré dieťa, miesto toho, aby ho umiestnil napr. do sociálneho zariadenia. Štát v takomto prípade môže podľa zákona o sociálnej pomoci poskytnúť tomuto opatrovateľovi príspevok za opatrovanie 6 000, resp. 8 000 korún, ak opatruje dve osoby a viac blízkych osôb ťažko zdravotne postihnutých. Na Slovensku tak minulý rok poberalo tento príspevok okolo 50-tisíc poberateľov, nie však sumu 6 000 ani 8 000 korún, ale tá suma bola výrazne nižšia. V priemere to bolo mesačne okolo 4 600 korún. Namieste je možno otázka – prečo? A táto suma sa nemenila už niekoľko rokov. Tento príspevok za opatrovanie je dnes krátený o sumu, o ktorú prevyšuje príjem opatrovanej osoby 1,2-násobok sumy životného minima pre plnoletú fyzickú osobu, rovnako sa kráti tento príspevok o sumu zvýšenia dôchodku pre bezvládnosť. Príspevok sa nielenže nevalorizuje podľa každoročne sa zvyšujúcich životných nákladov, ale jeho výška, ako som aj na tom priemernom čísle z minulého roka ukázal, klesá. Cieľom nášho návrhu je zrušiť ustanovenie v zákone, ktorým sa kráti príspevok za opatrovanie. Keďže v praxi dochádza k rýchlejšej valorizácii dôchodkov, ako je zvyšovanie životného minima, i toto je dôvodom stáleho znižovania príspevku za opatrovanie. Uvediem niekoľko čísiel. Ak minulý rok, teda nie minulý rok, ale pred 5 rokmi bol príspevok za opatrovanie 6 485 korún. V minulom roku táto suma klesla na reálne vyplatené príspevky v priemere 4 600 korún. Na porovnanie v Českej republike je tento príspevok dnes na úrovni 11 000 českých korún. Na druhej strane náklady spojené so starostlivosťou o ťažko zdravotne postihnutého občana v ústavnom zariadení sú niekoľkonásobne vyššie, tie, ktoré znáša štát, rádovo 25 000 korún mesačne. Týmto návrhom reagujem i na požiadavku mnohých občanov opatrovateľov, ktorí sa cítia znevýhodnení a diskriminovaní nielen teraz, ale aj vo svojich budúcich dôchodkových nárokoch. Myslím si, že v tejto chvíli štát nepamätá tak na túto skupinu občanov, teda nepamätá primeranou úpravou alebo zvyšovaním príspevku za opatrovanie, a keď to tak je, že v rozpočte nemá viac peňazí, nemal by týmto ľuďom aspoň brať. Pretože oni plnia v spoločnosti nezastupiteľnú úlohu a dokonca svojou obetavosťou, dovolím si povedať, šetria štátu nemalé finančné prostriedky. Ak by tá množina ľudí, o ktorých sa starajú ich blízki príbuzní za takýto veľmi nízky príspevok, ak by sa o nich mal postarať štát, tak by to pri dnešných nákladoch bolo 10 mld. korún. Dámy a páni, tento návrh je v súlade aj s ústavou, aj s inými právnymi predpismi, aj medzinárodnými zmluvami a dohodami, ktorými je Slovenská republika viazaná. Ale ak dovolíte, ešte by som povedal, čo ma inšpirovalo k predloženiu tejto novely zákona o sociálnej pomoci. Určite aj vy ste dostali list od pani Ábelovej. Nebudem ten list čítať celý, ale aby som ho pripomenul, tak aspoň niekoľko viet z jej listu. Stará sa o svojho 27-ročného syna, ktorý je ležiaci, ťažko zdravotne postihnutý a ona sa zriekla svojho zamestnania, aby za príspevok za opatrovanie a miesto toho, aby umiestnila svojho syna v zariadení, teda v sociálnom zariadení, sama sa oňho stará. Jej príspevok dnes nie je 6 000 korún, pretože jej syn poberá príspevok vo výške 500 korún, ktorý je príspevkom k dôchodku človeka, ktorý je nemobilný. O túto sumu jej tento príspevok znížili. Jej ho znížili ešte o ďalšiu sumu, to je suma, ktorá presahuje 1,2-násobok životného minima. Píše vo svojom liste veľmi rozčarovaná, že štát nepamätá na takýchto ľudí, ktorí sa obetujú síce pre svojho blízkeho, ale obetujú sa mierou, ktorá mnohokrát nemá obdobu v porovnaní s inými oblasťami, ktorým venujeme väčšiu pozornosť a štát takéto situácie podporuje. Prečo spomínam pani Ábelovú? Pani Ábelovú spomínam preto, lebo pani Ábelovej odpísal na tento veľmi smutný a vážny list predseda parlamentu. Pán predseda parlamentu pani Ábelovej napísal veľmi krátky list, ak dovolíte, ten by som prečítal: „Ďakujem za Váš list.“ Bolo to písané, samozrejme, riaditeľkou jeho sekretariátu, ale píše v mene pána predsedu. „Ďakujeme za Váš list, ktorý si predseda Národnej rady Pavol Paška prečítal s nesmiernym porozumením. Argumenty, ktoré v liste uvádzate, ho veľmi zaujali a považuje Vaše námietky za nanajvýš opodstatnené. Bezodkladne si dá zistiť čo najviac informácií o problematike, ktorú vo Vašom liste spomínate, a v prípade, že sa potvrdí neopodstatnenosť predmetnej právnej úpravy, predloží návrh na prehodnotenie platného zákona, ktorého dôsledky považuje v zmysle Vášho listu za zarážajúce. Pani Ábelová, predseda Národnej rady Vám vyjadruje uznanie za Vašu obetavú činnosť a rodičovskú opateru. Pevne verí, že bude v jeho možnostiach, aby Vám a ďalším rodičom v podobnej situácii pomohol. Ubezpečujeme Vás, že sa Vaším návrhom budeme zaoberať. S pozdravom Adriana Korbeľová, riaditeľka sekretariátu predsedu Národnej rady.“ Dámy a páni, teraz sa týmto návrhom môžeme zaoberať. Teraz je príležitosť, že môžeme vyriešiť nielen problém pani Ábelovej, ale všetkých takýchto rodičov, ktorí sú v núdzi a potrebujú našu pomoc. Ďakujem za vašu pozornosť.