J. Valocký, poslanec: (2008-06-18):
Jeden pohľad je ten, že dobre, že bolo zdravotníctvo oddlžené. Druhý pohľad sa tu načrtáva opačný, že pravdepodobne toky peňazí  neboli transparentné a niečo pravdepodobne sa v tomto Veriteľovi dialo. Keď bola v apríli 2003 založená akciová spoločnosť Veriteľ, málokto vtedy tušil, že sa zrodila spoločnosť, ktorá vstúpi do dejín nášho zdravotníctva. Poslanie Veriteľa bolo priam vznešené. Oddlžiť zdravotnícke zariadenia, zdravotné poisťovne, ktoré vytvárali každoročne niekoľko miliardové dlhy. Zrodil sa, citujem jeho zakladateľov, nový transparentný, efektívny a perspektívny model na oddlženie, vymyslený špeciálne na podmienky slovenského zdravotníctva z dielne reformného tímu ministra Zajaca. Akcionárom spoločnosti bol, samozrejme, štát. No a štát tiež nebol skúpy a na oddlženie vyčlenil viac ako 20 miliárd korún. Niekedy sa hovorí o 27, 33, 42, takže vidíte, páni poslanci a občania Slovenskej republiky, že vlastne nikto nevie, koľko v tomto Veriteľovi bolo prakticky peňazí. Spoločnosť teda mala pomôcť nemocniciam zbaviť sa dlhov. Po niekoľkých rokoch dnes môžeme konštatovať, že celý proces až taký transparentný nebol. Sprevádzajú ho mnohé otázniky, nejasnosti a pochybnosti. Dôvod? Proces oddlžovania mal svoje trhliny v netransparentnosti, s najväčšou pravdepodobnosťou sa uskutočňoval aj v korupčnom prostredí a praktiky, ktoré sa udomácnili v spoločnosti Veriteľ boli minimálne podivné. Kontrola ukázala, že spoločnosť si vytvorila 13 bankových účtov, vklady niekoľkokrát denne prevádzala medzi týmito účtami, čím sa finančné toky stali prakticky neprehľadnými. Pýtame sa prečo, ak všetko bolo také prehľadné, prečo sa toto dialo, ako je napísané v správe ministerstva financií. Jednoducho povedané, vznikol premyslený chaos a situácia sa zamotala o to väčšmi, že výpisy z účtov nie sú kompletné. Tak potom o akej transparentnosti hovorili zakladatelia Veriteľa. A hneď sa natíska ďalšia otázka, prečo Veriteľ použil pri oddlžovaní rôzny prístup voči firmám, ktoré žiadali vrátiť dlhy. Niektorým vyplatili istiny, tým šťastnejším istiny aj príslušenstvo. A veru boli aj také prípady, keď sa dlh preplácal dvakrát. Ba dokonca veritelia zo súkromného sektora boli z peňazí Veriteľa uspokojení v neporovnateľne vyššej miere ako štátny sektor, napríklad aj Sociálna poisťovňa. Nuž skutočne svojský prístup k finančným transakciám a netradičné praktiky, ktoré strácajú logické jadro. Je naivné domnievať sa, že činnosť Veriteľa je podrobne zdokumentovaná. Znie to priam neuveriteľne, ale aktivity spoločnosti, ktorá pracovala s miliardovými finančnými čiastkami, nie sú evidované tak, ako si takáto veľká suma peňazí zasluhuje. Treba priznať, že práca s financiami je neraz náročná. Preto sa patrí, aby všetci, ktorým peniaze pretekajú cez ruky, slušne zarábali. Asi takýto meter bol použitý pri vyplácaní odmien členom predstavenstva tejto spoločnosti a na účty sa im ukladali miliónové prostriedky. Najviac zarábali šéfovia Veriteľa tesne pred zánikom spoločnosti a jeden z členov predstavenstva sa netajil tým, že ľudia mali adekvátne odmeny k tomu, akú prácu vykonávali. V tejto súvislosti mi prichádzajú na um slová Franklina. „Ak niekto zastáva názor, že peniaze dokážu urobiť všetko, je s najväčšou pravdepodobnosťou urobiť všetko aj pre peniaze. Aj ich napríklad zatajiť alebo s týmito peniazmi narábať tak, ako neprikazujú stanovy.“ Verejnosť nemala prístup k informáciám o postupoch Veriteľa a čo je minimálne zarážajúce, dokumentácia pri likvidácii spoločnosti chýba aj v štátnom archíve. Áno, aj tak sa dá informovať o hospodárení s verejnými zdrojmi. Každý súdny človek, ktorý si prečíta správu o výsledkoch preverovania činnosti spoločnosti Veriteľ, musí zapochybovať a klásť si otázky. Navyše pred svojím zrušením previedol Veriteľ pohľadávky voči neplatičom poistného v hodnote, ako povedal minister financií, 12,8 miliardy korún Slovenskej konsolidačnej bez toho, aby overil ich existenciu a výšku. Ako nazvať takýto krok? Odvážny? Neprofesionálny? Alebo zámerný? Jednoducho Veriteľ ho realizoval a následné exekúcie poškodili firmy aj ľudí, ktorí dlh na poistnom už dávno vyrovnali. Ako by ste vy, vážené kolegyne, vážení kolegovia, charakterizovali takýto postup? Áno viem, opoziční poslanci už správu o Veriteľovi nazvali ťažením proti reforme zdravotníctva a súkromným zdravotným poisťovniam. Škoda len, že v tejto výprave je toľko nášľapných mín, ktoré v konečnom dôsledku svedčia o tom, že spôsob oddlženia praktizovaný predchádzajúcou vládou bol priveľmi drahý a zahmlený. Nie je stále zreteľné, akým spôsobom presne kam, kedy a v akých sumách finančné prostriedky tiekli, a to napriek tomu, že podľa bývalého ministra zdravotníctva Rudolfa Zajaca bol Veriteľ sústavne pod dohľadom Národného kontrolného úradu, finančnej správy, ba dokonca finančnej polície. Bývalý člen Dozornej rady Veriteľa Peter Pažitný zasa odkazoval, že je potrebné pochopiť, ako vlastne Veriteľ fungoval. Nuž pochopiť sa dajú skutočnosti a fakty, ktoré sú prehľadne zdokumentované, majú svoje jasné pravidlá. Žiaľ, to o Veriteľovi neplatí. Všetci dobre vieme, že kontrola ministerstva financií zistila skutočnosti, na základe ktorých budú pravdepodobne podané trestné oznámenia s podozrením, že došlo k viacerým pochybeniam. Jednoducho Veriteľ riešil zadlženie zdravotníckych zariadení nesystémovo, prakticky jednorazovo a netransparentne. Príbeh Veriteľa sa teda ešte neskončil a nelichotivé sú aj titulky, ktoré sa tento rok objavovali v tlači a patrili k článkom o spomínanej spoločnosti. Napríklad Veriteľa bude skúmať polícia. Po Veriteľovi nezostal ani počítač. Oddlžovanie má veľa nejasností. Kam zmizli miliardy? To všetko sú informácie, ktoré nevyvolávajú pozitívne pocity a, samozrejme, že i občania Slovenskej republiky majú právo vedieť, ako sa narábalo s verejnými zdrojmi. Na záver dovoľte citovať myšlienku, ktorá nás síce z našej každodennosti vráti až do starého Grécka, ale aj napriek mnohým storočiam ju starogrécky filozof Demokritos napísal s nadčasovou platnosťou. „Získať peniaze nie je neužitočné, ale získať ich nespravodlivo je nad všetko najhoršie.“ Vážené pani kolegyne, vážení páni kolegovia, chcel by som odpoveď na niekoľko otázok. Po prvé. Prečo sa tak bojíme otvoriť dokumentáciu Veriteľa. Však ak je všetko v poriadku, prečo chýba účtovná kniha. Som zvedavý, ako povedal pán poslanec Mikloš, že pravdepodobne sprístupní alebo sprehľadní toky financií, ktoré v tomto Veriteľovi sa konali za čas jeho existencie. A, samozrejme, nás zdravotníkov zaujíma, prečo nemohla toto oddlžovanie robiť aj iná inštitúcia, napríklad ministerstvo financií alebo ministerstvo zdravotníctva. Boli by sa ušetrili zdroje na náklady. My sme hovorili o zdrojoch 1,4 miliardy korún, ktoré išli len na mzdový fond. Chcel by som povedať veľmi krátko, keďže stále sa tu hovorí o dlhu našej vlády a potom prečo vznikol Veriteľ a prečo sa oddlžovalo, keď za bývalej vlády nevznikal dlh? Dlh v zdravotníctve vznikal za každej vlády a dlh v zdravotníctve bude pravdepodobne vznikať ďalej, len otázka je výška dlhu. A môžete sa pozrieť do okolitých štátov, pozrite sa do štátov Európy, nepoznám nezadlžené zdravotníctvo. A viete veľmi dobre, že keď sme zdravotníctvo prebrali a, samozrejme, že bol tam istý dlh a kým sa skonsolidovala situácia, tak viete, že každý deň určitá  suma dlhu vám generuje ďalší dlh. Máme 18 fakultných nemocníc, z toho 3 alebo 4 už hospodária s vyrovnaným rozpočtom. Čiže ja nevnímam, že dlh sa generuje viac ako voľakedy inokedy. Myslím si, že menej. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)