Maďarič, Marek, poslanec NR SR (2011-02-04):
Ďakujem. Takže John Stuart Mill vidí dôvod na tajnú voľbu aj tam, kde môže byť hlasujúci zastrašený nátlakom alebo tým, ak je niekto dostatočne nadradený druhému a môže si privlastňovať právo predpisovať mu, ako má hlasovať. Toto, samozrejme, tiež niečo pripomína. Ako inak totiž nazvať vyhlásenie, lepšie povedané, vyhrážku pani premiérky Radičovej, že ak bude zvolený konkrétny kandidát za generálneho prokurátora, ona podá demisiu? Čo to je, ak nie nátlak na koaličných poslancov? Môže hlasovať po takomto vyhlásení koaličný poslanec slobodne, verejne práve za tohto kandidáta, ak mu hrozí, že bude označený za príčinu pádu vlády a rozpadu koalície? Verejne nemôže, akokoľvek by si myslel podľa svojho vedomia a svedomia, že ide o dobrého kandidáta. Trúfne si vôbec poslanec, ktorého politická budúcnosť závisí od rozhodnutia politickej strany, či ho dá, alebo nedá na zvoliteľné miesto na kandidátku, hlasovať inak, ako si to želá vedenie strany? Nie. Ak je voľba verejná, podriadi sa rozhodnutiu toho, kto mu je nadradený. Samozrejme, ten v civilizovanom svete nevídaný nátlak premiérky a ďalších členov Koaličnej rady na poslancov „judášov“ nie je jediným dôvodom na zachovanie tajnej voľby. Tajná voľba nie je len ochranou pred nátlakom. V prípade určitých funkcií je aj základným predpokladom požadovanej politickej nezávislosti a nestranného výkonu funkcie zvoleného. Verejná personálna voľba totiž logicky vytvára jasne čitateľný vzťah medzi poslancom a zvolenou osobou. Títo ma volili, títo boli proti. To je, samozrejme, vzťah, ktorý môže zvoleného pri výkone funkcie ovplyvňovať. Konkrétne teda, ak sa chceme vyhnúť riziku politizácie prokuratúry, generálny prokurátor by nemal vedieť, ktorým poslancom je zaviazaný za svoje zvolenie a, naopak, ktorí ho nevolili. Samozrejme, ak si chce koaličná väčšina poistiť zvolenie konkrétneho kandidáta, na ktorom sa dohodla Koaličná rada a ktorý uspokojí predstavy politických strán aj menovaním dohodnutých ľudí na pozície námestníkov, efektívnym spôsobom na dosiahnutie tohto cieľa je verejná voľba a súčasne nátlak na poslancov, že nezvolenie koaličného kandidáta ohrozuje samotnú koalíciu. Voliči, ktorými sa často argumentuje, že to práve kvôli ich právu vedieť, ako hlasovali poslanci, že kvôli tomu je voľba verejná, sa pritom ani tak nedozvedia, koho koaličný poslanec slobodne volil, slobodná voľba je tu totiž ilúziou, ako som to pred chvíľou argumentoval, ale predovšetkým sa dozvedia, či poslúchol príkaz Koaličnej rady. Pripúšťam, že niektorým poslancom, resp. voličom koalície možno stačí aj to. Nikto súdny nemôže pochybovať o tom, že tajná voľba sa má zmeniť na verejnú, čisto účelovú kvôli tomu, že vládna koalícia nebola schopná zvoliť si pri prvých pokusoch svojho prokurátora v tajnej voľbe. Aj to je však ďalší silný argument proti zmene spôsobu voľby, keďže táto sa má udiať zmenou pravidiel uprostred hry. Ako napísal istý provládny politológ: „Ak sme raz voľby nového generálneho prokurátora začali ako tajné, musíme ich aj ako tajné ukončiť.“ Napokon aj premiérka sa svojho času vyjadrila, že pravidlá hry by sa nemali meniť v jej priebehu. Tú však ťažko brať za slovo, vyjadrila sa aj proti privatizácii ziskových štátnych podnikov a Koaličná rada bude napriek tomu rokovať o privatizácii teplární. A to nie je – jemne povedané – jediný rozpor medzi jej slovami a skutkami. V každom demokratickom a právnom štáte je dôležité, aby personálna voľba v parlamente, najmä pri nepolitických funkciách, mala takú formu, aby politická moc nemohla zastrašiť poslanca a diktovať mu nátlakom, či už faktickým, alebo mediálnym, koho má voliť. Ešte dôležitejšie je to v takom štáte, kde sa koaličná väčšina svojimi skutkami začína stavať nad zákony. Napríklad keď chcela zbaviť právomocí opozičného predsedu výboru pre kultúru a médiá alebo keď navrhla plénu na voľbu členov Rady Rozhlasu a televízie Slovenska ľudí, ktorí poslali svoju prihlášku po termíne. Alebo, čo je ešte horšie, nespĺňajú kritériá požadované zákonom. Alebo keď koaličná väčšina toleruje protiprávne konanie predsedu parlamentu, ktorý nevyhlasuje voľbu generálneho prokurátora napriek tomu, že Slovensko generálneho prokurátora nemá, no zákon na jeho zvolenie má a, samozrejme, aj povinnosť voliť. Žiaľ, hovorím o súčasnej Slovenskej republike, o štáte, v ktorom vládna koalícia považuje aj nezávislosť súdnictva za prekážku svojho vládnutia. Predpokladám, že koalícia si bez ohľadu na všetko schváli verejnú voľbu generálneho prokurátora a aj si ju uskutoční s dopredu jasným výsledkom a zvolený pán Dr. Čentéš vymenuje do pozícií námestníkov už viackrát menovaných nominantov koaličných strán a médiá budú tlieskať, pretože v ich čiernobielom videní sveta bude porazená zlá opozícia a, samozrejme, bude porazený démon Trnka a sily dobra zvíťazia. A nadšení budú aj niektorí voliči koaličných strán, lebo uvidia čierne na bielom, že ich koaliční poslanci hlasovali tak, ako sa to na Koaličnej rade dohodlo. Výsledkom bude však ešte aj niečo iné. Bude založená a potvrdená tradícia, že pravidlá sa môžu meniť uprostred hry, že politicky obsadiť Generálnu prokuratúru je legitímne, že koaličná väčšina je viac než zákon a právny štát, jednoducho, že účel svätí prostriedky. Avšak, vážená koalícia, uvedomte si, na tie spôsoby, ktoré zavádzate, na tie spôsoby, ktoré vám dnes vyhovujú, na tie spôsoby nebudete mať právo zajtra sa sťažovať. Ďakujem. (Potlesk.)