V. Faič, poslanec: (2001-10-30):
Chcem v úvode konštatovať, že vnímam zrušenie prevažnej časti štátnych fondov, tak ako je v zdôvodnení a ich začlenenie do rozpočtov kapitol príslušných ministerstiev. Je to zdôvodňované pravda zámerom skvalitniť riadenie verejných financií. Samozrejme určité výhody existencie fondov, napríklad vytvorenie istého autonómneho prostredia na financovanie vybraných úloh rezortov v zdôvodnení zatieňuje evidentné nedostatky v riadení niektorých fondov. Návrh zákona, samozrejme, po prijatí bude znamenať aj zníženie tohto autonómneho priestoru príslušných ministrov pri rozhodovaní o užití a smerovaní prostriedkov fondu, respektíve aj spôsobe a podmienkach získavania zdrojov formou úverov. Je preto isté a nemôže nás nikoho prekvapiť, že je aj istý odpor rezortov voči uplatneniu navrhovaného zákona. Chcem však povedať, že jednotlivé vystúpenia mojich kolegov, ktoré zdôvodňovali potrebu a nevyhnutnosť niektorých fondov beriem ako opodstatnené pri posudzovaní súčasného stavu, či už sa to týka vo vzťahu k poľnohospodárstvu, ale aj čo sa týka vzťahov k obciam a mestám Slovenskej republiky. Všeobecná časť dôvodovej správy v predposlednom odseku síce informuje o ďalších zámeroch ministerstva financií i vlády, citujem: „Predkladaný návrh zákona je základných legislatívnym predpokladom reformy štátnych fondov. Ako druhý krok v realizácii reformy štátnych fondov bude potrebné zo strany rezortných ministrov v súlade s návrhom uznesenia vlády Slovenskej republiky legislatívne upraviť ďalšie právne normy, ktorými sa upravovalo hospodárenie štátnych fondov, a predložiť na rokovanie vlády návrh transformácie príslušného štátneho fondu formou programov a s tým súvisiacich ďalších úprav vyvolaných ich transformáciou.“ V celom materiáli sa však nenaznačuje nevyhnutnosť zmeniť základnú filozofiu - princíp zabezpečovania pomoci štátu lokálnym inštitúciám, hlavne obciam, samozrejme, a teraz už aj novozriaďovaným samosprávnym krajom napríklad pri riešení hava-rijných situácií, ale nevyhnutných spoločenských zdôvodnených rozvojových aktivít, predovšetkým investícií do infraštruktúry. Vláda, respektívne ústredné  orgány štátnej správy by mali v tejto oblasti len určiť transparentné pravidlá podľa môjho názoru. Rozdeľovanie konkrétnych prostriedkov by sa malo výrazne de-centralizovať na samosprávne kraje, ktoré by takto dostali priestor pre svoje konkrétne uplatnenie v riešení sociálno-ekonomických problémov na území. Samosprávne kraje by, samozrejme, neriešili len otázky a problémy rozvoja miest a obcí, ale aj ďalších právnických osôb, ktoré zabezpečujú vybrané druhy verejných služieb na území. Pri prerokúvaní zákona o prechode kompetencií na obce a samosprávne kraje som poukázal i na to, že v tomto parlamente je len málo poslancov, ktorí sú proti decentralizácii kompetencií. V tom zrejme nie je ani problém. Problém je v tom, že máme rôzne názory na mieru decentralizácie, a to, samozrejme, pán podpredseda, nehnevaj sa, keby ste ma trochu menej vyrušovali. To sa, samozrejme, prejavovalo aj pri prijímaní kompetenčného zákona. Poukázal som tiež aj na to, že kompetencie, ktoré budú decentralizované, sú najmä z oblasti poskytovania verejných služieb niektorých štátnych evidencií, ale, samozrejme, najmä bezprostredného výkonu štátnej správy. Nedorie-šené boli otázky ohľadne kompetencií regionálneho rozvoja, k čomu som podal príslušný pozmeňujúci návrh, ktorý bol i prijatý tak na úrovni obcí i samosprávnych krajov. Pri prerokúvaní zákona o podpore regionálneho rozvoja som tiež poukázal na potrebu systémového prístupu pri vecnom inštitucionálnom a legislatívnom usporiadaní regionálnej politiky. Poukázal som tiež na to, že prekážkou tohto systémového riešenia už nie je centralistický a proštátne orientovaný model usporiadania verejnej správy, pretože sa prijalo šesť zákonov, ktoré hovoria o inom usporiadaní a vlastne ich realizácia sa začína a realizácia reformy sa začne 1. januárom 2002. Podporil som vo svojom vystúpení v rozprave aj fakticky zakotvenie otázok regionálneho rozvoja vo vzťahu k obciam a samosprávnym krajom. Ak teda dnes hovoríme o štátnych fondoch, ich úlohe, riešení, teda rušení či ponechaní, je namieste aj úplne iná otázka. Ako tento krok posúva dopredu decentralizáciu financovania vo vzťahu k obciam a mestám a novo vytváraným samosprávnym krajov. Zdá sa, že priveľmi nie. Preto budem v druhom čítaní, ak prejde tento návrh zákona do druhého čítania, odporúčať, aby Národná rada Slovenskej republiky svojím uznesením súbežne so schválením predloženého návrhu zákona zaviazala vládu Slovenskej republiky pripraviť neodkladne legislatívny návrh na regionalizáciu mechanizmu rozdeľovania prostriedkov z fondov, prípadne v budúcnosti z programov na úroveň samosprávnych krajov. Na riešenie celorepublikových  problémov by v zákone o štátnom rozpočte sa mohlo vyčleniť diferencovane podľa príslušných minister-stiev možno maximálne 20 % z celkového objemu uvažovaných prostriedkov na konkrétny program. Ostatné prostriedky by sa podľa kľúča zohľadňujúceho úroveň  a špecifiká krajov v danej problematike mohli rozdeľovať účelovo do rozpočtov samosprávnych krajov. V prvých troch rokoch by sa možno mohlo ísť o účelové prostriedky štátu, aby rozdeľovanie a užitie bolo aj kontrolované Najvyšším kontrolným úradom, ministerstvom financií i príslušným ministerstvom. V ďalších rokoch po získaných skúsenostiach z fungovania takéhoto systému, ale aj z hľadiska časti zdrojov, napríklad pokút, by mohli smerovať priamo do rozpočtu samosprávnych krajov a takto postupne ešte výraznejšie regionalizovať túto problematiku. Ak bude teda krok uvedeného vládneho návrhu aj prvým krokom k decentralizácii mechanizmu rozdeľovania prostriedkov fondov na samosprávne kraje, môžem podporiť a podporovať tento návrh do druhého čítania, pretože odstráni terajší stav, aby starosta z Rychnavy, Polomky alebo Lipovníka  musel chodiť lobovať do Bratislavy za príspe-vok na vodovod alebo tradičné kultúrne podujatie. Ďakujem za pozornosť.