Žitňanská, Lucia, poslankyňa NR SR (2012-07-31):
Ďakujem pekne za slovo, pani predsedajúca. Vážené dámy poslankyne, vážení páni poslanci, rokujeme o skrátenom legislatívnom konaní a chcem sa vyjadriť k skrátenému legislatívnemu konaniu k takému závažnému návrhu zákona, ktorý budeme prerokovávať. A začnem tak možno inak, pretože v hlave sa mi poslednú dobu tak nástojčivo, stále znova a znova premieta stále ten istý obraz. V tom obraze je rok 2015. Niekde, ja to tak vidím, niekde okolo Troch kráľov 2015, krátko po vianočných prázdninách, ľudia sú ešte na dovolenkách, veď sú prázdniny, lyžujú sa s deťmi, prípadne pozerajú s deťmi rozprávky, možnože budeme mať na to aj celý kanál, takže bude čo pozerať v roku 2015, keď bude vonku zima a tento parlament zasadá a rokuje v skrátenom legislatívnom konaní o zásadnej zmene volebného systému, ktorá prešla dvojdňovým pripomienkovým konaním, medzi vianočnými sviatkami a Silvestrom, vládou. To je obraz, ktorý mi beží hlavou, keď prerokovávame tento návrh zákona v skrátenom legislatívnom konaní. Možnože som príliš optimistická, možno by som si ten obraz mala namaľovať až do leta 2015, ale ja som stále ešte optimistická, a vidím to na tú zimu 2015. Zdá sa vám to ako absurdná predstava? Absurdná predstava, že predsa toto už máme raz za sebou. A Mečiara sme všetci odmietli a jeho praktiky sme všetci odmietli. Ale mne to nepripadá dnes ako taká absurdita. A mám pred sebou aj tú vetu Roberta Fica, že sa nezmenil, ale iba poučil. Poučil sa zjavne v tú noc dlhých nožov, keď tu ako jediný vtedy zostal sedieť. A poučil sa do tej miery, že rozumie veľmi dobre, čo je to komunikačná stratégia a akú má moc. A preto ja si tento obraz v hlave nechávam. Pretože je to varovanie, pretože, dámy a páni, prekračujeme hranice, ktoré je podľa mojej mienky neprípustné prekračovať. A keď ich raz prekročíme, tak potom som presvedčená o tom, že už je možné všetko. Aj to, čo sa nám dnes nezdá. Pretože padnú všetky zábrany. A ja som presvedčená, že dnes prekračujeme hranice spôsobom, ktorý smeruje práve k tomuto. Tento zákon je strašne dôležitý. Je dôležitý nie preto, že či bude o jeden mesiac skôr účinný alebo nie, že či príde do štátnej kasy tento rok o 40 mil. viac alebo menej, ale je dôležitý preto, pretože rozhoduje o tom, ako budú vyzerať dôchodky ľudí o desať, dvadsať, tridsať rokov neskôr. Možno si poviete, dnes ma to nemusí zaujímať. Ale ja si myslím, že sme povinní sa o to zaujímať a sme povinní sa o to zaujímať o to viac, že my netušíme, ako sa budú vyvíjať verejné financie o desať, dvadsať alebo tridsať rokov. Dámy a páni, my z prvého piliera dnes nevieme ľuďom povedať, čo dostanú o desať, dvadsať alebo tridsať rokov. Nevieme im garantovať nič. Nevieme, ako bude vyzerať európska ekonomika. A nevieme, ako bude vyzerať ekonomika Slovenska. A nevieme, ako budú vyzerať verejné financie Slovenska. A v tejto súvislosti dva pracovné dni na pripomienkové konanie bez toho, aby sa mohla verejnosť akýmkoľvek spôsobom vyjadriť, pretože ten zákon nebol zverejnený na portáli právnych predpisov a teda verejnosť nemohla dať pripomienku, na čo má právo podľa našich legislatívnych pravidiel, a k tomu skrátené legislatívne konanie, to pri takomto type zákona považujem za prekračovanie hraníc. A môžete mi tu potom spustiť príval príkladov, aké rôzne zákony tu v tomto parlamente sa schválili v skrátenom legislatívnom konaní. Ale ani jeden takejto významnosti, ani jeden po tom, čo nebol na riadnom pripomienkovom konaní. A za seba vám k tomu ešte poviem, že mám úplne čisté svedomie, lebo, či ako parlamentná poslankyňa alebo ako ministerka vlády, som vždy protestovala, pokiaľ neboli dané dôvody na skrátené legislatívne konanie, a to mi aj moji kolegovia z vlády Ivety Radičovej potvrdia, že som sa ozvala naozaj vždy. Pretože si myslím, že keď nikoho iného nie, tak je svätou povinnosťou ministra spravodlivosti a predsedu Legislatívnej rady upozorniť na to, keď sa legislatíva prijíma v rozpore s pravidlami, ktoré platia v tejto republike. Mňa veľmi mrzí, že minister Borec, že mu nestál tento zákon ani za tú pripomienku, ktorú dala napríklad Generálna prokuratúra, že sa porušujú Legislatívne pravidlá vlády Slovenskej republiky. Proste nič, v kolónke pripomienky ministerstva spravodlivosti je nula. To len na margo, mrzí ma to. Hovorím o prekračovaní hraníc, ale ja ich, hovorím o nich preto, pretože ich nevidím len v tomto zákone. Ja si myslím, že máme za sebou len niečo cez sto dní tejto vlády, a hranice sa prekračujú na pokračovanie. Preto ja vidím, že dnes to možno aj menej cítite, lebo to robíte pravidelne za tých niečo viac ako sto dní. A mohla by som spomenúť Úrad pre verejné obstarávanie a obsadzovanie jeho predsedu. Mohla by som spomenúť aj pani bývalú generálnu riaditeľku Zemkovú. Ale ja spomeniem iný vážny prípad, o ktorom tiež podľa mňa treba otvorene hovoriť, keď hovoríme o prekračovaní hraníc. Ja budem hovoriť o sestričkách. O tých sestričkách, ktorým táto snemovňa hlasmi všetkých parlamentných strán vrátane hlasov poslancov SMER-u schválila zvýšenie platov, nejaké tarify. Mohla sa zmeniť ekonomická situácia, ja tomu rozumiem, ale potom očakávam, že ten poslanec, ktorý je dnes premiérom, sa dokáže postaviť zoči-voči sestričkám a povedať im: Dámy, pred voľbami sme to videli inak, nevideli sme tak hlboko do toho rozpočtu. Nemáme dnes na to. Odložíme účinnosť o rok, o dva, možno o tri, pretože naozaj krajina si to teraz nemôže dovoliť. To považujem síce za politicky nepríjemné, ale považujem to za konanie, ktoré je v rámci hraníc. A je to v rámci normálnych pravidiel. Namiesto toho sme svedkami toho, že pán námestník zvoleného, ale nevymenovaného generálneho prokurátora, zázračnou rýchlosťou vyhovie podnetu a podá návrh na Ústavný súd. Ústavný súd, kde pripomínam, väčšina bola zvolená poslancami SMER-u, zázračnou rýchlosťou koná a pozastaví účinnosť zákona, aby premiér Fico nemusel urobiť politicky nepopulárny krok a pritom nemusel dať peniaze zo štátneho rozpočtu sestričkám. To je taký bezprecedentný, bezprecedentné prekročenie hraníc v rámci právneho štátu, prikryté najvyššími ústavnými orgánmi, vrátane ústavnoprávneho výboru, ktorý sa odmietol tou vecou zaoberať hlasmi poslancov SMER-u, že dvíham varovný prst a musím hovoriť o prekračovaní hraníc. A dnes rokujeme spôsobom, ktorý je len pokračovaním tohto prekračovania hraníc. A ja to naozaj, rovnako ako pán poslanec Hrušovský, vnímam ako veľmi, veľmi nebezpečné, pretože dnes sa to tak možno nezdá, ale toto sa nám raz vráti. Všetkým. Preto sa obraciam na poslancov opozície, môžete hrať hru s opozičnými stranami akúkoľvek. Môžete sa aj skrývať spolu s vládou za Radu rozvoja a solidarity, ale nemôžete sa zbaviť zodpovednosti, ktorá je spojená s osemdesiatimi tromi hlasmi v parlamente. Áno, aj zodpovednosti za to, či sa budú s ľahkosťou prekračovať hranice, ktoré nás vzďaľujú od právneho štátu a od demokracie. Nemôžete sa zbaviť tej zodpovednosti. Áno, obraciam sa aj na mojich kolegov z opozície, aby sme možno postupne všetci nejako pochopili, že dohoda s 83-členným partnerom, ktorý nectí základné pravidlá, neviem, či je možná alebo rozumná. Áno, obraciam sa aj na vážených pánov, ktorí sedia v Rade rozvoja a solidarity, každý chrániac svoj maličký záujem, jeden možno záujem na Veľkom piatku, iný možno záujem na Sedembolestnej, iný záujem na zvýšení poplatkov zo správy peňazí v druhom pilieri, iný možno v rámci ochrany iného záujmu, alebo preto, že chce minimalizovať škody v Zákonníku práce, tým, že tam spolu sedíte, vážení páni, dávate požehnanie, že sa vzďaľujeme od právneho štátu a od demokracie na Slovensku, pretože dávate požehnanie tejto zásterke, tejto kvázidemokracii, ktorá sa tu teraz deje. A pripomínam práve týmto pánom, musím pripomenúť, že vás, páni, naozaj nikto nevolil. A na záver snáď opäť sa obrátim na poslancov koalície. Áno, máte 83 hlasov. Jedna strana má 83 hlasov, to tu ešte nebolo. Ale s tým je spojená neuveriteľná zodpovednosť. Zodpovednosť za to, ako bude vyzerať Slovensko nielen dnes, ale ako bude vyzerať Slovensko o desať alebo o dvadsať rokov. Pretože dnes nerozhodujeme len o tom, aké budú dôchodky o desať, dvadsať alebo tridsať rokov, ale rozhodujeme aj o tom, kde budeme v tej Európe patriť. Či bližšie k tomu Nemecku, alebo naopak, ďalej od toho Nemecka. A nehovorím teraz len o ekonomike, pretože pán premiér Fico môže robiť rôzne okrúhle stoly na tému Európskej únie, ale to, či naozaj kultúrnopoliticky budeme patriť v Európskej únii k Nemecku, o tom rozhodujeme práve dnes a možno aj pri tomto skrátenom legislatívnom konaní. A túto zodpovednosť, páni poslanci, zo seba nesnímete. Ani jeden z tej osemdesiat trojky. Ďakujem pekne. (Potlesk.)