F. Mikloško, poslanec: (2009-02-18):
Dámy a páni, je takmer jasné, že Lisabonská zmluva bude tento rok schválená vo všetkých krajinách. Česká republika z čisto vnútropolitického hľadiska, boli tam s nimi zo všetkých relevantných politických strán, odkladala toto prijatie, ale už dnes čítame v novinách, že sa poslanecké kluby v Dolnej snemovni dohodli, že schvália Lisabonskú zmluvu, pretože to ináč ani politicky nie je možné v čase, keď Česká republika vedie Európsku úniu. Ako vidíme a ako aj spomenul pán poslanec Palko, v tejto chvíli vidíme v Európe ticho alebo máme možnosť sledovať, že v Európe je veľké ticho, pretože Európska únia nechce dráždiť Írsko ničím. Európska únia tomuto malému Írsku vyjde vo všetkom v ústrety, pretože chce, aby to referendum dopadlo dobre a jednoducho zrejme to referendum v Írsku nakoniec tak prejde, že 1. 1. 2010 Lisabonská zmluva začne platiť v celej Európskej únii. Dámy a páni, treba povedať, že ten záujem, ktorý dneska slovenský parlament prejavuje o túto vážnu tému, ktorá sa bude týkať bytostne Slovenskej republiky, ten záujem zasahovať nejakým spôsobom do týchto európskych záležitostí sprevádzal všetky vlády, aj tú, v ktorej sme boli my, dnešná opozícia, pri moci. Slovenská republika nedokázala nič vyjednať pre seba pri tvorbe európskej ústavy, na tej pôvodnej i na čele ktorej stál Giscard d´Estaing. Rovnako Slovenská republika nedokázala pre seba nič vybojovať pri koncipovaní a pri dohodovaní o Lisabonskej zmluve, takisto sme boli v role poslušného, počúvajúceho prítomného na týchto rokovaniach. Rovnako to bude zrejme stále v Európskej únii, pretože našou nejakou genetickou danosťou je dejiny nie tvoriť, ale dejiny prežívať. To bola aj naša záchrana, ale toto je naša veľká bieda, v ktorej ďalej pokračujeme. Dámy a páni, od 1. 1. 2010, keď bude platiť Lisabonská zmluva, aj keď priame dane nepatria zatiaľ do právomoci Európskej únie, ale bude len otázka toho, či bude vôľa presadiť takéto niečo, a potom dá sa povedať, že budeme sa len prizerať tomu, ako všetko to posledné, všetky po sebe páky, ktoré v ekonomike máme, ako z našich rúk budú pomalinky, ale iste vypadávať. Ak 55 % štátov, to znamená, 15 štátov v tej niektorej Rade ministrov sa dohodne a budú zároveň zastupovať 65 % obyvateľov, tak budú môcť vyňať a povedať, že otázka daní je vážna, otázkou daní sa musí zaoberať Európska únia a musí byť rovnako harmonizovaná všade a jednoducho táto otázka bude presadená. A chcel by som vidieť toho ministra, ktorý v tej chvíli bude vetovať, poprípade bude bojovať nejakým spôsobom za to, aby Slovensko nestratilo túto páku, ktorá nám veľmi pomohla sa dostať z hospodárskej krízy. Kto bude mať tú odvahu, ako mali ministri Palko a Lipšic, kde vetovali napriek celému tlaku niektoré záležitosti v Rade ministrov pre vnútro a spravodlivosť? Ak nebude príslušným ministrom, ktorý bude zastávať, ktorý by mal zastávať záujmy Slovenskej republiky, aspoň aká-taká, by som povedal, stena, o ktorú sa bude môcť oprieť, a tou stenou, ktorou sa rozumie ústavný zákon o priamych daniach, tak každý minister pekne dá nohy dokopy, podpätky stiahne a bude pekne slúžiť záujmom silných krajín v Európe, naprosto jasne už ich hlas počúvame. Dámy a páni, hovoríme to všetko preto, aby ste sa nemohli raz vyhovárať, aby tie strany, Slovenská národná strana síce v tom čase možno bude stavať dvojkríže, ale dneska tu vôbec nie je prítomná, ju to ani nezaujíma a vôbec nezaujímajú záležitosti, či Slovenská republika si podrží, alebo nepodrží vlastníctvo priamych daní vo svojich rukách. Podstatné je, že eurofondy pôjdu ďalej a že z nich bude možné naďalej čerpať. V tomto zmysle si myslím, že konzervatívni demokrati Slovenska sa v týchto chvíľach ukazujú ako jediní a možno poslední vlastenci, ktorým ide o to, aby táto republika zostala ešte ako-tak zvrchovanou republikou. Ďakujem. (Potlesk.)