Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2022-12-06):
Dobrý deň. Ďakujem za slovo, vážený pán podpredseda. Vážený pán generálny prokurátor, vážené kolegyne, kolegovia, mám pocit, že tu v sieni zákonnosti sa vznáša taký zaujímavý súboj vyhranený napriek tomu, že nás je tu zhruba 15 % z plného stavu, tak ten zápas je pomerne silný a ja sa bojím až pomenovať jeho kontúry, ktoré ma napadajú. A radšej to teda nepoviem, pretože naozaj nie som človek, ktorý by ovládal túto problematiku tak, aby mohol hovoriť nejaké súdy, ale predsi len jedna súvislosť ma napadá. Dala by sa zastrešiť takou otázkou úplne románovou, že kto to vlastne je pán doktor Žilinka. V tejto súvislosti si pomôžem v úvode takou historickou paralelou, včera bolo tuším 152 rokov tomu, čo sa pobral na večnosť Alexander Dumas starší. Kto by nepoznal Grófa Monte Christa? A mňa napadá jedna úvodná scéna z tohto románu, keď Edmond Dantés, šťastný a spokojný človek, sa dostáva pred prokurátora Villeforta s nejakým anonymom a všetci to vedia, ako sa to zvrtne. Miesto rozsudku oslobodzujúceho, ktorý má už na jazyku pán prokurátor, zrazu tam vznikne istá obava o jeho existenciu, toho pána prokurátora, a zrazu Edmond Dantés sa dostáva na tuším 17 rokov na ostrov If. Proste ako málo stačilo na to, aby ten pán generálny prokurátor vtedajší, alebo štátny zástupca, alebo ako ho vtedy nazývali vo Francii, zmenil to úsmevné a prajné rozhodnutie na rozsudok takmer smrti. Dovolil som si to preto povedať, lebo naozaj neviem, kto je pán generálny prokurátor Žilinka. Ale viem jednu vec, o ktorej vie aj pán prokurátor, on už tuší, že ju teraz, budem o nej hovoriť, a tá vec sa stala skôr, ako sa stal generálnym prokurátorom. Stala sa ešte v časoch, keď som sedel na ministerstve pôdohospodárstva a naozaj popri funkcii som sa dostal k takým nejasným informáciám, predpokladám, že možno ma aj upozorní pán podpredseda Národnej rady, že som teda mal urobiť nejaký iný krok a dať nejaké trestné oznámenie, ale na to to nebolo, som sa dostal k tomu, že Policajný zbor, resp. jeho istá časť sa cíti zahanbená, znepokojená a znevážená tým, že pričom oni veľmi dobre vedia, ako to bolo s únosom Vietnamca, ale chceli by, aby sa to objasnilo. A ja som vtedy urobil niekoľko takých krokov, ktoré nesúviseli s funkciou ministra pôdohospodárstva, a urobil som ich s dobrým úmyslom a s čistým svedomím aj s pánom Dr. Lipšicom. A vtedy vlastne vznikla pomerne nádejná situácia, že ľudia, ktorí vedia, aká je pravda, prehovoria. A potom prišlo to, že generálnym prokurátorom v decembri 2020 sa stal pán Dr. Žilinka. A kauza, ktorá sa už niekoľko rokov riešila, zrazu z jeho úst dostala veľmi jasné kontúry, za pár týždňov to bolo tuším, pán generálny prokurátor, alebo možno mesiac, naozaj neviem, keď ste dali, keď ste dali na verejnosť známe vyjadrenie, že nenachádzate viny na Slovenskej republike a nič také ako pobyt uneseného Vietnamca sa na našom území nemohlo udiať. Mňa to, mňa to vtedy prekvapilo, ale ako, už som to povedal, ako neznalého veci, ale nejde o mňa, lebo však napokon som len chcel pomôcť možno pravde na svetlo božie, ale veľmi prekvapilo, ba čo viac, zaskočilo to tých, ktorí chceli prehovoriť a ktorí po vašom vyjadrení zrazu začali mať tie obavy, o ktorých ste mi už tu, veď viem, že sme si to už v tejto sieni zákonnosti takto verejne vymieňali názor na to, povedali, že ako môžte konať, keď tí ľudia vlastne nechcú nič povedať. (K rečníckemu pultu pristúpil predkladateľ a ukazoval rečníkovi svoje podklady.) Dobre. Ja verím, že sa to možno aj vďaka tomu, že nie som ani prvý, ani druhý, ktorý dneska hovorí o prípade Vietnamca, že sa to vari podarí pohnúť, tobôž keď nám záleží na tom, aby sme neutrpeli medzinárodnú hanbu, však? Asi môžme si tu vymieňať v tejto sieni zápasy s rôznymi slovnými matmi, ale asi celej stopäťdesiatke záleží na tom, aby sme pred Európou, pred svetom vypadali dobre, a tuším, že teraz stále z Nemecka môžu zaznievať také nejaké podivné úsmevy, že čo to tí Slováci vlastne robia, keď nám je v tejto veci jasno. A prečo to hovorím? Nie kvôli tomu, veď ja verím, pán generálny prokurátor, že určite vo svojej reči vystúpite a zaujmete k tomu stanovisko a zrejme použijete aj doklady, ktoré ste mi teraz chceli predložiť, ale ja by som chcel nadviazať na to, že ako je potrebné, aby sa vašimi ústami naozaj veci vysvetľovali. Tu zaznelo viackrát obvinenie, alebo nenazvime to obvinenie, to je nevhodné slovo, ale názor, že málo komunikujete, že tá transparentnosť, ktorú vám pripomínali aj kolegovia, že je veľmi dôležitým nástrojom vo vašej vysokej funkcii a že ak teda sa má niečo vykonať, tak že je veľmi potrebné, aby ste o tom hovorili tak otvorene, ako je len možné na to, aby ste neohrozili priebeh vyšetrovania. A ja si myslím, a preto aj vystupujem, že bolo by veľmi dobré, aby práve, a hovorím to v mene práve tých ľudí, v mene policajtov, ktorí sa cítili už tým v tom decembri alebo v tom novembri 2020, keď som sa to dozvedel, zahanbení tým, že ten prípad je vlastne jasný a že to vrhá na nich také zlé svetlo, ani keby boli oni nejakí nehodní svojich funkcií, aby sa to konečne vyšetrilo, lebo ak ste povedali, že nič také sa nenašlo na vašom stole, resp. vo vašich spisoch, kde by sa dalo povedať, že Slovensko má s tým niečo spoločné, tak zrejme dnes už táto veta neplatí. A to je vlastne ten rozdiel, keď sme si takto pred časom, neviem, či už to nie je aj celý rok, na túto tému tu hovorili verejne, tak to je ten rozdiel, že už vieme, že nemecké orgány postúpili ďalej. A ja pevne verím, pán generálny prokurátor, že aj vy konkrétne v tomto prípade, ktorý je takým ukážkovým príkladom toho, že treba rozprávať, treba oslovovať verejnosť, treba im hovoriť, že čo to Slovensku hrozí, ak aj o tom, ako to tu už niekto povedal, že o tom Vietnamcovi nikto vlastne nevie... No vieme o ňom, vedia o ňom a keby aj nie, treba dbať na dobré meno Slovenskej republiky aj v tejto súvislosti. Tak pevne verím, že dnešná vaša odpoveď bude rešpektovať aj to, že Európa, resp. Nemecko postúpilo v tomto prípade ďalej, a ja pevne verím, že ak sa k tomu vyjadríte akokoľvek, veď určite nie tak, ako si želám ja, ale tak, ako vám káže vaša profesionálna česť a svedomie, že vlastne vďaka tomu postúpime ďalej, aby Slovensko síce bolo krajinou, v ktorej je parlament, kde sa ľudia vášnivo sporia o svoju pravdu, ale tí sporiaci sa ľudia rešpektujú slušnosť, zákonnosť a demokratické princípy. Čo iné si želať, ak nie práve niečo také v dnešnom rozbúrenom svete, keď toť neďaleko od nás ľuďom padajú na ich domy rakety? Ďakujem pekne.