J. Kvorka, poslanec: (2009-04-29):
Ja by som trošička načrel do histórie a potom by som sa snažil vysvetliť niektoré veci, prečo tento zákon je predkladaný a novelizovaný a že absolútne tuná nejde o to, čo si kolegovia, ktorí tuná v rozprave vystúpili, myslia, že Martin si voľajako chce privilegovať voľajaké veci proti iným mestám, ako to tu bolo povedané. Vážené dámy, vážení páni, v žiadnom prípade to nie je pravda. Treba si uvedomiť, že tu hovoríme o Národnom cintoríne. Ak hovoríme o Národnom cintoríne, hovoríme o cintoríne, ktorý je jediný na Slovensku, hovoríme o cintoríne takéhoto druhu, v Európe je cintorín jedine vo Francúzsku, a hovoríme o osobnostiach z politického, kultúrneho, spoločenského života, ktorých je tuná viac ako 400 pochovaných a ktorí odpočívajú na tomto Národnom cintoríne. Treba si uvedomiť, keď sme už pri tom, aj takú záležitosť, že tento Národný cintorín potrebuje na svoju údržbu, prevádzku a spravovanie aj určité finančné prostriedky. Všetci dobre vieme, že nie teraz, keď je hospodárska kríza, ale všetci dobre vieme, aká situácia s finančnými prostriedkami je na mestách. Toto sa konkrétne týka Martina ako mesta, ktoré pokrýva všetky náklady spojené s touto činnosťou, ktorú som tu už pred týmto spomenul, na pokrytie všetkých vecí. A to nie je maličkosť. Ja neviem, kedy ktorí z vás mali možnosť byť na Národnom cintoríne v Martine, ale veľa vás kolegov bolo na Národnom cintoríne pred rokom pri oslavách Matice slovenskej. A mňa konkrétne ako domáceho, pretože ma pokladajú za Martinčana, sa pýtali: „A kde je ten Národný cintorín. Toto je Národný cintorín? To sme my na Národnom cintoríne? Však my máme takýto a takýto a my máme omnoho krajší cintorín.“ Totiž videli zdevastované oplotenie, videli poprevracané náhrobníky, videli tam, ako je tam vandalizmus a neviem kde čo všetko na tomto cintoríne. Možnože sa v nočných hodinách a aj denných uskutočňuje len z toho dôvodu, že nie je možné zabezpečiť bezpečnosť, nie je možné vybudovať tam dajaký kamerový systém alebo zaplatiť dajakú strážnu službu, keď sa Národný cintorín zatvorí, aby jednoducho odpočinok týchto významných osobností bol v pokoji a nebolo tam robené to, čo je tam robené. Vážené dámy a páni, ja som z Martina, ja chodím okolo neho dennodenne, poznám ho veľmi dobre. A myslím si, že pri každej návšteve zahraničných hostí, pri každej návšteve študentov, ktorí študujú a prídu do mesta Martin, prvé kroky vedú do dvoch inštitúcií. A to je Matica slovenská a Národný cintorín. Ja si myslím, že je povinnosťou nás všetkých Slovákov, občanov Slovenskej republiky, postarať sa o to a prispieť k tomu, aby sme tento Národný cintorín zveľaďovali, udržiavali, aby sme na tomto Národnom cintoríne vybudovali určité informačné tabule, aby sme na tomto Národnom cintoríne vybudovali základnú hygienickú potrebu pri návštevách rôznych ľudí, ktorí dochádzajú do Martina a sú zvedaví na odpočinok ľudí, ako som tu spomenul, ktorých je vyše 400 na Národnom cintoríne pochovaných. Samozrejme, neviem v tomto prípade si položiť otázku poslancov, ktorí v diskusii vystúpili, ale pripadá mi to tak, akože chceme sa stať zaujímavými, tak ideme vystúpiť a budeme rozprávať o veciach, o ktorých v podstate by sme nemali tuná ani diskutovať. Podľa mňa je to záležitosť, ktorá by mala byť jednohlasne prijatá na základe predloženého návrhu a nie tuná prediskutovaná ešte o veciach, či je to potrebné alebo nie je to potrebné. Je to Národný cintorín Slovenskej republiky, kde sú nielen pochovaní ľudia slovenskej národnosti, ale kde sú pochovaní ľudia aj iných národností. Sú tam dovezení a položení do odpočinku ľudia, ktorí nieže len boli a skonali na území Slovenskej republiky, ale aj na území v zahraničí a boli dovezení naspäť. Čiže pánovi poslancovi Minárikovi a pánovi poslancovi Mikloškovi chcem povedať len toľko, že neprekvapuje ma to, pretože niektorí z vás ste zaujali aj pri iných národných hlasovaniach postoj taký, ako ste zaujali. A zrejme sa teraz chcete prejaviť znova, pretože je vám to príznačné a máte to v sebe v krvi. Nie je možné žiadať od mesta Martin, aby pokrýval všetky tieto výdavky, ktoré sú spojené s prevádzkou Národného cintorína, aby to kryl zo svojho vlastného rozpočtu. Jednoducho sa to nedá. (Hlasy v sále.) Pán poslanec Mikloško, keď ste vy vystupovali, ja som vám neskákal do reči, ja som si vás pozorne vypočul. A ja neviem, prečo vy teraz ste taký nervózny. Zrejme ste sa dopočuli dačo, čo vám zdvihlo adrenalín, ale to si nechajte pre seba. Nechajte ma pokračovať, mňa to absolútne nevytočí, ani sa vám to nepodarí dosiahnuť. To choďte hovoriť svojmu kolegovi. Jednoducho to, čo som tuná povedal, je pravda a za tým si treba stáť, či už ja som Martinčan alebo nie som Martinčan. Keby ste boli taký národovec, ako je potrebné, tak by ste s týmto návrhom zákona vyšli vy. Vyšli by ste s ním, pretože ste tuná spomínali, že ste boli člen kultúrneho výboru. Do Martina ste zrejme chodili. A popri tom ste si zrejme ten zákon ani nenaštudovali, lebo podľa toho, ako vás sledujem tuná, nieže vás konkrétne, ale vás všetkých štyroch, vidím, že zrejme vám to dakto píše stále. Ale píše vám to zle. A vy to potom tu čítate a my tuná sa dopočúvame kadejaké rozprávky z ríše snov, pán poslanec Mikloško. Čiže takáto je pravda. A to si treba uvedomiť. Čo sa týka samotného financovania, je potrebné si uvedomiť jednu vec, že existuje voľajaká finančná disciplína. Predsa nie je možné, a to teraz sa vraciam k prvému čítaniu, kde pán poslanec Minárik hovoril o financovaní zákona, aby mestské zastupiteľstvo v rámci svojich možností, ktoré má, vyčlenilo ja neviem na Národný cintorín a zmýšľaním tým, ktoré tuná cítim od vás, ja neviem voľajakým spôsobom si dávalo, že tu bude žiadať neviem akési nehorázne peniaze. Na základe toho vznikol aj ten pozmeňujúci návrh, ktorý tuná pán spravodajca predniesol, lebo sa tu hovorilo o nenormálnych sumách, ktoré môžu prísť, čo potom teda prišlo, že sa povie, mestské zastupiteľstvo odsúhlasí, čiže sa hovorí, Martin a najmenej trojnásobok dávky, ktorú by mohlo ministerstvo kultúry dať naviac. No ale ministerstvo kultúry predsa nemôže dať, keď nemá. Čiže v tom nevidím žiaden problém. A myslím si, že tento pozmeňujúci návrh bol dobre postavený a tak by ho bolo potrebné aj prijať. Pokiaľ by išlo o voľajaké podozrenie, keď sme ešte pri tom financovaní, tak vždycky je možnosť, predsa máme na to orgány, ak by vzniklo voľajaké pochybenie, kde je možné od inštitúcií alebo kohokoľvek iného dať to prešetriť orgánom, ktoré sú na to oprávnené, ktoré sa môžu k tomuto celému tendru vyjadriť, môžu povedať, zaujať stanovisko a určiť, či sa tam dačo stalo nekalé alebo dačo iné. Je pravda, že Národný cintorín v Martine sa nachádza v deklaratívnej podobe. Bol prijatý v roku 1994 roku. (Hlasy v sále.) Pán poslanec Minárik, nadobudol účinnosť v roku 1994 zákon o meste Martin, naštudujte si to, zase vám to zle napísali, ale to ja s vami tuná nejdem domenovať (Hlasy z pléna.) Pán poslanec, ja nebudem s vami diskutovať. Zákon o meste Martin nadobudol účinnosť, ja vám to poviem presne, 1. októbra 1994. (Reakcia z pléna.) No tak potom musíte zmeniť aj celé zákony, ktoré sú vydané. Poďte sa sem pozrieť a tu sa presvedčíte, či hovorím ja tuná voľajaké rozprávky z ríše snov alebo rozprávam pravdu takú, ako je daná, pán poslanec. Čiže k tej finančnej časti chcem povedať toľko, že zákon bol prijatý, snažili sa dvakrát alebo až trikrát o jeho novelizáciu. Niekedy to bolo väčším rozdielom hlasov, niekedy to bolo o pár hlasov dané, že tento zákon neprešiel. A jednoducho preto je tá novelizácia z mojej strany daná v tomto prípade. A myslím si, že je veľmi potrebná, pretože ide o ustanovizeň, ktorá je pre nás, pre všetkých, nezávisle od toho, či ja som Martinčan, hoci ani nie som konkrétne Martinčan, ale som od Martina blízko. A vy ste ja neviem tu z Bratislavy. A neviem, kde kto je odkiaľ. Je to pre nás všetkých. Je to Národný cintorín Slovákov. Rozumiete, to si pochopte, uvedomte a o tomto ja tuná v tomto mojom vystúpení hovorím. Na záver by som chcel podotknúť, že, tak ako som tu spomenul, že máme tuná voľajaký Národný cintorín Slovenskej republiky, ktorý je miestom odpočinku niekoľko sto významných osobností z kultúrneho, politického alebo spoločenského života, je povinnosťou nás všetkých Slovákov nezávisle od politického trička, vierovyznania, ale závisle od toho, že sme občania Slovenskej republiky, starať sa o Národný cintorín a urobiť všetko pre to, aby sme tento Národný cintorín zveľaďovali, pre to, aby zahraniční hostia, ktorí sem prídu, študenti, ktorí sa tam chodia učiť, nadobudli z toho poznatky a získali dojem, že Slovenská republika tu má dajaký cintorín, o ktorom sa v zahraničí hovorí a ktorý stojí za to, aby si ho mohli všetci s úctou a podstatou prezrieť. Ďakujem pekne.