M. Sabolová, poslankyňa: (2004-05-19):
Ale prvé, aby som na to na záver nezabudla, a je to pre mňa dôležité, aby som navrhla termín prerokovania vo výboroch do konca augusta, 31. augusta 2004, aby bol dostatočný priestor na dopracovanie, vyjasnenie si názorov a aby sme na septembrovej schôdzi mohli už dúfam v pokojnejšej a vecnejšej atmosfére rokovať, aj tým, že tento zákon je predložený aj do nášho výboru pre ľudské práva, a tak to podobne navrhnem aj pri ostatných zákonoch. Moja otázka a moje vystúpenie nebude dlhé. Je k § 11 odsek 6 a to je: „Každý má právo na výber poskytovateľa“. Máme právo na poskytovanie zdravotnej starostlivosti a máme právo na výber poskytovateľa. Na moju otázku, či ja ako pacient, pokiaľ si vyberiem poskytovateľa a s ním poisťovňa nebude mať uzavretú zmluvu, budem mať nárok, aby mi boli tieto výkony uhradené, mi bolo odpovedané, že to nemusí byť vždy. Pokiaľ nemá zmluvu, nemusí to byť vždy. Pýtam sa však, potom jednak formulácia, máme právo na výber, ak máme slobodnú voľbu lekára, ak uvoľňujeme sieť, ak ja som platiteľom zdravotného poistenia. Myslím si, že ak si ja vyberiem poskytovateľa, ktorý spĺňa moje kritériá a ktorému ja dôverujem a ktorému verím, že ma aj bude liečiť správne a odborne, ale keďže možno nie je v milosti poisťovne a nemá dostatočný vplyv na to, aby aj on sa stal jedným z tých, ktorým poisťovňa uzatvorí zmluvu, zdá sa mi, že by bolo nekorektné, aby ja, ak platím do poistného systému a platím celý život, aby som ja nemala, alebo lekár, alebo poskytovateľ nemal uhradené služby, ktoré mi ponúkne. Čiže toto by som chcela, aby bolo v zákone oveľa jasnejšie a veľmi transparentne aj v tomto, ale aj v zákone o poisťovniach a poskytovateľoch uzákonené, pretože neobstojí odpoveď na moju otázku, že však zajtra nemusíte platiť do poistného systému. Keďže platí aj solidárny balík a keďže štát za svojich poistencov, a je ich podstatná časť, cez 3 milióny, za ktorých platí štát a nie priamo pacient, sa mi zdá, že to nie je korektná odpoveď, pretože je jedno, kto za mňa bude platiť, alebo ak nie, tak potom povedzme v zákone, ak chceme, aby ten, za koho platí štát, si mohol vyberať len takého poskytovateľa, ktorý má zmluvný vzťah, tak nech sa páči, ale nech to je v zákone zakódované. A preto sa mi zdá, že treba oveľa adresnejšie a vecnejšie tieto veci v jednotlivých zákonoch uviesť. Už len možno, veľmi teda, ešte krátko by som chcela tak všeobecnejšie sa vyjadriť, lebo zákon o zdravotnej starostlivosti je taká základná norma, od ktorej sa odvíjajú tie súvislosti. Pre mňa tak ako bola nám predložená aj koncepcia, model Holandska, Luxemburska a Mexika, pretože si to po výklade dala vysvetliť, neobstojí, pretože buď tieto dve krajiny boli veľmi bohaté a dávali do zdravotníctva veľmi veľa zdrojov, dnes vidia, že to asi nepôjde, čiže ten koeficient vstupov a výstupov jednak je veľmi otázny a keď zoberieme mexický model, ktorý je zase, veľmi málo zdrojov a veľmi chudobný a veľmi biedne poskytovanie zdravotnej starostlivosti a je tiež jedna, nechcela by som, aby sa Slovenská republika k takejto jednotke dopracovala, preto pre mňa by bolo oveľa adresnejšie, aby počas prerokovania pri druhom čítaní sme dostali na porovnanie modely krajín, ktorým rozumieme a v ktorých poznáme, aká zdravotná starostlivosť sa poskytuje. Nemusí to byť model jedna, ale možno je to ten, ku ktorému sa chceme dostať, či to bude teraz Nemecko, Francúzsko, Rakúsko, Taliansko. Skúsme aj dostať takéto vysvetlenie. Jedna vec, ktorá mi vlastne pri celej tejto transformácii, pán minister, chýba, je to stav, alebo takto začnem: Hovorili ste, že nepotrebujete navýšiť zdroje do zdravotníctva, že je tam veľa zdrojov, ktoré unikajú. Ja aj keď sa tu budem snažiť oponovať pani poslankyni Černej, že hovorí, že hovoria ľudia, ktorí nie sú zdravotníci. Ja po 11 rokoch alebo po 10 rokoch poslaneckej práce a skúseností z praxe si dovolím povedať, že môžem hovoriť aj do tejto problematiky, pretože sa na mňa obracajú nielen pacienti a občania, ale aj odborní pracovníci s názormi a tvorím si na to názor. Ak mi dodnes nebola predstavená tá vata, ktorá je v zdravotnom systéme, a nevieme, koľko tých stratených finančných zdrojov v zdravotníctve nám príde do zdravotného systému, s ktorými budeme poskytovať služby a budeme platiť výkony, neviem sa rozhodnúť, či je potrebná takáto zmena, transformácia zákonmi, alebo či súčastná legislatíva nie je dostatočná, pokiaľ by sme mali lepší kontrolný mechanizmus a pokiaľ by sme využívali všetky možnosti, ktoré dnes by túto vatu, ja to nazvem vatu, lebo ak je, tak ju treba pomenovať, či je to 10%, či je to 20% zdrojov. To je jeden problém v zdravotníctve. Druhý, ak teda povieme, že nám treba zdroje, a myslím si, že teraz sa tá rétorika mení aj na to, že potrebujeme zdroje, pýtam sa, či nebude nutné, aby sme zmenili systém platieb za poistencov štátu. Pretože ak z materiálov, ktoré som dostala, je cez 3 milióny poistencov, za ktoré platí štát, a za tie roky, odkedy tento systém funguje, sa to možno, je to len asi 35% výkonov, ktoré sú pokryté u týchto poistencov, možno nejakých 80 - 90 miliárd korún, ktoré ak by boli v zdravotnom systéme, možno by sme mali aj trošku iné zdravotníctvo. Akým spôsobom chceme toto vyriešiť, aby sa nemohlo stať, že zase pacient platí do systému, ale keďže niet dosť zdrojov, dostane sa na tie čakacie listiny. Zisky poisťovní sa budú používať rôzne. Nikdy neviete garantovať, pán minister, že zisk sa dá do tohto zdravotného systému, pokiaľ on jemu bude umožňovať to využiť aj iným smerom, čiže aj to potom v zákone o poisťovniach by bolo dobre kdesi adresnejšie zakotviť, aby v čase, pokiaľ nie sú naplnené všetky požiadavky nutné a tie, ktoré sú potrebné, lebo treba ich rozlíšiť, nie je možné, aby zisk v poisťovniach bol používaný na nejaké iné investovanie. Čiže zaujíma ma, akým spôsobom chceme vykryť to, čo nám v zdravotníctve chýba a bude chýbať, a myslím si, že keď pred 10 rokmi sme v tejto Národnej rade menili systém za poistencov štátu, hovorilo sa vtedy, že skúsime tento model, skúsime nejaké percento. Za 10 rokov sme neboli schopní sa viac odkloniť od toho percenta a dnes vidíme, že nám chýbajú tieto zdroje v zdravotníctve. Možno, a ak, veľmi krátko potom v jednotlivých zákonoch, ak bude ešte možnosť, vystúpim ku komorám, poisťovniam a prípadne k rozsahu. Ja vás chcem však poprosiť, aby sme, minimálne ak zákon prejde do druhého čítania, ak prejde, aby sme lehotu na prerokovanie dali dostatočne dlhú, aby sme to, čo sa dá, ak sa dá, zazneli aj slová, že je to asi veľmi ťažké zmeniť v systéme, ale ak sa dá, aby sme so zodpovednosťou za občana, pretože každý jeden z nás bude postihnutý zlou reformou, každý jeden z nás, ak sa nám podarí dobrá reforma, môžeme potom hovoriť, že malo to zmysel, ale v súčasnej situácii ja osobne mám isté obavy a nie som prvý rok v parlamente. Ďakujem pekne.