Martvoň, Anton, poslanec NR SR (2012-11-06):
Pani predsedajúca, ďakujem vám pekne za slovo. Vážený pán predkladateľ, budem sa snažiť v krátkosti reagovať, ale povedal som si, že pokúsim sa to ponechať odbornej rovine, nakoľko, myslím si, že už tu bolo dosť dusno a citových vzplanutí. V prvom rade chcem povedať, že tento návrh zákona nepovažujem z pohľadu mojej osoby za dobrý. Vysvetlím prečo. Osobne ho ale aj z tohto dôvodu nepodporím. Podľa môjho názoru ide o narušenie princípu trojdelenia moci. Národná rada ako štátny orgán je súčasťou zákonodarnej moci, vláda plus ústredné orgány štátnej správy a ďalšie orgány štátnej správy sú súčasťou výkonnej moci. Myslím si, že tak ako to je momentálne nastavené v súčasnosti, tá právna úprava plne postačuje. Dokonca aj právne inštitúty, ktoré môžu poslanci v súčasnosti využívať, podľa môjho názoru plne postačujú. Čo by som chcel povedať, je hlavne to, že pokiaľ by sme pripustili, že poslanec Národnej rady ako poslanec, teda ako dá sa povedať fyzická osoba, nie ako štátny orgán, lebo poslanec je iba v pozícii funkcionára fyzickej osoby, ktorý bol zvolený síce, ale je súčasťou štátneho orgánu, ktorý sa nazýva Národná rada, ale je súčasťou ako kolektívneho orgánu. Pokiaľ by poslanec sám ako taký chodil kontrolovať a teda navštevovať, či už ústredné orgány štátnej správy, alebo členov vlády, podľa môjho názoru práve tým by narušoval princíp trojdelenia moci ako takej s tým, že by zasahoval do nezávislého rozhodovania príslušných úradníkov alebo teda členov vlády. Prečo som toho názoru, že neviem si ja osobne predstaviť, že by člen vlády chodil kontrolovať alebo nejaký úradník že by chodil priamo kontrolovať zasa poslanca Národnej rady spätne, lebo podľa môjho názoru nie je dobré tvrdiť, že tak jeden môže kontrolovať jedného, a druhý toho druhého nie. Ďalej chcem poukázať na to, že čl. 114 ústavy konkrétne priamo už zakotvuje, že vláda Slovenskej republiky zodpovedá za výkon svojej funkcie Národnej rade Slovenskej republiky, čiže Národnej rade ako štátnemu orgánu, ako kolektívnemu orgánu. Taktiež ako čl. 116, kde taktiež zakotvené v ústave, že člen vlády zodpovedá Národnej rade Slovenskej republiky. Čiže znova kolektívnemu orgánu Národnej rade ako štátnej inštitúcii. Zároveň si dovolím poukázať aj na to, že čl. 86 Ústavy Slovenskej republiky zakotvuje pôsobnosť Národnej rady Slovenskej republiky, nie pôsobnosť poslancov. Čiže znova je to, celá ústava je koncipovaná Národnej rade ako štátnemu orgánu. Čo sa týka čl. 92 ústavy, jasne je tam zakotvené, že Národná rada SR zriaďuje z poslancov výbory ako svoje iniciatívne a kontrolné orgány. Čiže znova poukazujem na to, že Národná rada ako štátny orgán si zriaďuje svoje, či už výbory, alebo kontrolné orgány. Čiže chcem poukázať na to, že tak ako je v súčasnosti nastavený systém, že Národná rada ako štátny orgán má právo kontroly, alebo teda môže kontrolovať výkonnú moc, teda je to správne z toho dôvodu, že priamo keď má záujem Národná rada, tak cez výbory ako také môže iniciovať poslanecký prieskum. Samozrejme, v ďalšej rovine by som chcel poukázať na to, že aj čl. 80 ústavy, ktorý zakotvuje možnosť interpelovať vládu Slovenskej republiky, jej člena alebo vedúceho ústredného orgánu štátnej správy vo veci ich pôsobnosti, plne postačuje. Na základe tohto článku, myslím si, že tá interpelácia plne je totožná s tým, čo je navrhované v bode jeden toho poslaneckého návrhu, že by poslanec mohol žiadať správy od členov vlády, ústredných orgánov. Čiže odpoveď na tú interpeláciu, ktorú môže si poslanec vyžiadať, je aj tak iba v rovine určitej odpovede alebo správy od toho člena vlády alebo vedúceho ústredného orgánu štátnej správy. K vyšším štátnym funkcionárom sa vyjadrovať nebudem, lebo je to obsolentné v ustanovení, ktoré zakotvovalalebo zakotvuje zákon o poslancoch. Tu si dovolím iba poukázať na to, že je to trošku také zvláštne, na jednej strane v podstate predkladateľ návrhu sa odvoláva na zákon o poslancoch, ale ďalším bodom, ktorý prichádza po tomto návrhu zákona, je zasa návrh, ktorým by sa mal zrušiť zákon o poslancoch. Čiže na jednej strane je tu odvolávka v dôvodovej správe na zákon o poslancoch, na druhej strane ten zákon o poslancoch je plán zrušiť priam paradoxne zo strany predkladateľa. Čo sa týka, k predkladanému návrhu ešte by som uviedol jednu takú vec. Myslím si, že tie právne inštitúty, ktoré má poslanec v súčasnosti, plne postačujú. Poslanec Národnej rady má k dispozícii hodinu otázok, ktorú má možnosť využívať. Nesúhlasím s tým, čo povedal predkladateľ vo vzťahu k tomu, že tá hodina otázok ako taká je aktivitou iba koaličných poslancov. Dovolím si upozorniť na posledné možno dve-tri hodiny otázok, kde tá hodina otázok dokonca skončila, mám pocit, naposledy ešte skôr, ako uplynul čas určený na hodinu otázok. Čiže tým chcem poukázať na to, že tá hodina otázok je v súčasnosti málo využívaná, a to, že sa opozícia nepýta a nevyužíva tento inštitút hodiny otázok, myslím si, že je iba jej a jej chyba. Čo sa týka interpelácií, je to ďalší inštitút, ktorý som spomínal. Podľa môjho názoru plne postačuje. Som toho názoru, že taktiež je málo využívaný. Myslím si, že poslanec Národnej rady, budem hovoriť vo všeobecnosti, tento inštitút môže krásne využívať a dozvedieť sa správu, ktorú potrebuje od toho člena vlády alebo ústredného orgánu štátnej správy. Taktiež si dovolím poukázať, že poslanec Národnej rady má taktiež k dispozícii ďalší inštitút, taký istý ako má bežný občan Slovenskej republiky, a to je možnosť podať žiadosť o slobodný prístup k informáciám. Zákon o slobodnom prístupe k informáciám sa vzťahuje nielen teda na občanov, bežných občanov, ale aj na poslancov. Čiže aj poslanec môže postupovať štandardne ako bežný občan a vyžiadať si informáciu, pokiaľ nie je utajená, od príslušného, teda vedúceho ústredného orgánu štátnej správy alebo člena, alebo určitého štátneho orgánu. Čiže ja som toho názoru, že aj zákon o slobodnom prístupe k informáciám dáva možnosť na základe žiadosti poslancom pracovať pri ich činnosti. Taktiež keď poslanec je s niečím nespokojný, čo sa deje v štátnej správe, má možnosť taktiež ako bežný a radový občan podať sťažnosť podľa zákona o sťažnostiach. Čiže je tu ďalší inštitút, ktorý sa môže využívať a ktorý nie je k dispozícii len radovým občanom, ale aj poslancom Národnej rady. Dokonca ja osobne sa považujem za radového občana, aj keď mám status poslanca. Som v podstate jeden z radových alebo z bežných ľudí. Čo sa týka ešte jednej takej poznámky. To, čo bolo povedané, že súčasne, alebo v súčasnosti by mal mať poslanec opozície omnoho väčšiu kompetenciu ako poslanec koalície vo vzťahu k vláde. No, nesúhlasím s tým. Myslím si, že keď sme volení do Národnej rady Slovenskej republiky, sme volení všetci bez rozdielov. Všetci poslanci máme rovnaké postavenie a nemala by tu byť nejaká pozitívna alebo negatívna diskriminácia vo vzťahu k tomu, že je niekto poslanec opozície a by mal mať viac kompetencií. Dovolím si povedať, ja, alebo teda strana SMER bola dlhé roky v opozícii, a nikdy nemala oveľa vyššie kompetencie ako koaliční poslanci za bývalých dvoch Dzurindových vlád. No a prečo túto súčasnú právnu úpravu nepodporím, teda tento súčasný návrh, ktorý predkladá teda pán poslanec Viskupič, je ešte z jedného dôvodu. Ja som to už aj prezentoval na verejnosti. Nie som z toho nadšený, alebo nemyslím si, že je vhodné, aby sa poslanec Národnej rady Slovenskej republiky, ktorý nemá previerku, oboznamoval, alebo dostával k utajeným informáciám ako takým, aby mal možnosť vstupovať a dostávať sa práve cez nejaký individuálny poslanecký prieskum k osobným údajom ako takým občanov alebo v podstate obyvateľov. Zároveň nemyslím si, že poslanec Národnej rady ako taký by mal individuálne byť nadradený členovi vlády tým, že ho bude kontrolovať, alebo nejakému teda úradníkovi. A z toho názoru vychádzam, že súčasná právna úprava, ktorá zakotvuje možnosť kontroly Národnou radou Slovenskej republiky ako kolektívnym orgánom a jeho alebo Národnou radou zriadenými orgánmi plne, plne postačuje a poslanci majú k dispozícii tie inštitúty, ktoré som už predtým povedal. Toľko z mojej strany. Ďakujem.