K. Sárközy, poslankyňa: (2002-04-03):
I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pán poslanec Brocka sa zrejme nechce vyjadriť, či áno? Nie, nie. Takže končím rozpravu o tomto bode programu. Prosím, pán poslanec Mesiarik sa vyjadrí za navrhovateľa. M. Mesiarik, poslanec: Ďakujem za slovo. Len dvoma-troma vetami, pretože zrejme dochádza k nepochopeniu podstaty tohto zákona. Nikto nenavrhuje, aby všetci zamestnanci prispievali na činnosť odborov. To by som potom navrhoval, aby sa členské príspevky na činnosť odborov riešili zákonnou formou. To predsa nie je pravda! Ja si myslím, že nie je pravdou ani to, že takýto návrh sa netýka sociálnej oblasti, pretože vôbec to nie je v rozpore s filozofiou sociálneho fondu. Veď kolektívna zmluva je o čom? O vyjednávaní sociálnych otázok, miezd, a to sú všetko sociálne veci, ktoré môže kryť a mal by kryť aj sociálny fond. Sociálny fond, to nie je len závodné stravovanie, gastrolístky. To je aj celý komplex sociálneho zabezpečenia. A ja ešte raz podotýkam, v súčasnosti odborová organizácia vo fabrike vyjednáva za všetkých. Tak potom poďme inou cestou, dohodnime sa, že zmeníme zákon o kolektívnom vyjednávaní, aby kolektívna zmluva platila len pre tých, ktorí sú členmi odborov. A to by som privítal! To by len nahnalo potom zamestnancov do odborov a mali by sme stopercentnú účasť! Takže, prosím vás, aby sme nešli tou cestou, aby sme si tu vyčítali, kto je bývalý odborársky predák a kto nie. To by sme aj my mohli vo výbore potom posudzovať každého, ako hlasuje, kde predtým bol, keď ide o zákony v zdravotníctve a tak ďalej. Ale poďme logickou cestou, samozrejme, uznávam pripomienky, rešpektujem pripomienky, ale poďme logickou cestou na to tak, aby sme ozaj odstránili túto, i keď nie veľkú, ale predsa len diskrimináciu odborových organizácií. Ešte raz vás žiadam o zváženie pri hlasovaní. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pán spravodajca, chcete sa vyjadriť? Nie. Prerušujem rokovanie o tomto bode programu. Páni poslanci, nasleduje bod návrh poslankýň Národnej rady Slovenskej republiky Kataríny Tóthovej a Ľudmily Muškovej na vydanie zákona o náhradnom výživnom fonde a fonde náhradného výživného. Pani poslankyňa Mušková bola požiadať o preloženie tohto bodu. Je všeobecný súhlas? Áno. Ďalej návrh skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona o zmene názvu Trenčianskej univerzity v Trenčíne. Návrh zákona ste dostali pred prvým čítaním ako tlač 1287 a spoločnú správu výboru schválenú gestorským výborom máte ako tlač 1287a. Za skupinu poslancov návrh zákona odôvodní poslanec Jozef Krumpolec. Prosím pána poslanca, aby sa ujal slova. J. Krumpolec, poslanec: Vážený pán predsedajúci, páni poslanci, panie poslankyne. V krátkom vystúpení v prvom čítaní návrhu zákona o zmene názvu Trenčianskej univerzity v Trenčíne som hovoril o význame Alexandra Dubčeka pre Slovensko a pre jeho obyvateľov. Následne sa k tomuto návrhu súhlasne vyslovilo Ministerstvo školstva Slovenskej republiky so zdôvodnením, že týmto aktom bude trvale prezentovaný humanitný a sociálny odkaz rodáka trenčianskeho regiónu, jednej z najznámejších a najvýznamnejších osobností novodobých dejín Slovenska. Podporu tomuto návrhu prejavili predstavitelia štátnej správy, samosprávy i široká verejnosť trenčianskeho regiónu. Návrh zákona podporila sekcia inštitútu pre aproximáciu práva, Legislatívna rada vlády Slovenskej republiky a napokon na rokovaní 13. marca 2002 aj vláda Slovenskej republiky. Vážení poslanci, mnohí z nás, ktorí sme zažili rok 1968, vieme, čo Alexander Dubček znamenal a znamená. Mladší o tom vedia skôr z rozprávania. Pred rokom 1989 sa o ňom v Československu 20 rokov mlčalo. Rozhovory o ňom a s ním znamenali riskovať prenasledovanie pre jeho priateľov, ktorí sa s ním stretávali alebo sa s ním pozdravili. Tí, ktorí ho dôverne poznali, vedeli, že nebol, tak ako nikto na svete, dokonalý. Ale vedeli aj to, že jeho dobrota, šľachetnosť, veľkorysosť a slušnosť sa len tak ľahko v minulej, ale ani v súčasnej slovenskej politike nenachádzajú. Jeho meno aj v temnom období normalizácie otváralo dvere do najvýznamnejších rezidencií demokratického sveta. Aj keď sa o to neusiloval, stal sa ešte za svojho života legendou. Alexander Dubček sa, žiaľ, nedožil ani po novembri 1989 žičlivosti na domácej politickej pôde. Až jeho tragédia v septembri 1992 a smrť ukázali, ako ho národ na Slovensku bez rozdielu veku, vzdelania, ale aj politickej príslušnosti miloval, ako hlboko bol zapísaný v našich srdciach. Bol a zostáva najznámejším Slovákom novodobej histórie. Zviditeľnil Slovensko a priniesol pre nás veľa úžitku. Napriek prenasledovaniu nezostal zatrpknutý. O minulosti sa vyjadroval, že si ju máme pamätať najmä preto, aby sa zlo nemohlo opakovať, že by sme sa mali zamerať na zjednocovanie ľudí, a nie na ich rozdeľovanie. Aby sme neprijímali tézu kolektívnej viny, pretože demokracia nie je iba pre novozaslúžilých, má byť pre všetkých. S takýmto Dubčekom som sa stretol v roku 1968, takého som ho poznal aj ako predsedu Federálneho zhromaždenia Československej republiky po nežnej revolúcii. Muž, ktorý bol čestný a poctivý, ktorému ľudia verili, že ich nesklame. Pani Margaret Thatcherová ako ministerská predsedníčka vlády Veľkej Británie povedala počas návštevy Československa vo Federálnom zhromaždení v septembri 1990 tieto slová: „Slnko nám ukázalo svoju tvár. Bola to Pražská jar, v ktorej ste vy, pán predseda, zohrali takú významnú úlohu, skôr ako bola nádej tak kruto zlikvidovaná.“ A nám, ktorí sme ho mali radi, tak teraz použijem slová Ivana Laluhu: „Prichodí len vyjadriť žiaľ nad tým, že lúče jeho osobného slnka nežiaria tak už ďalej, ako žiarili, a súčasne poďakovať, že zanechal trvalé stopy oteplenia ľudských vzťahov v živote slovenskej spoločnosti.“ Pamiatku a úctu Alexandrovi Dubčekovi sme vyjadrili pred krátkym časom aj my, poslanci, keď sme pomenovali námestie pred naším parlamentom jeho menom. Úctu a vďaku tomuto rodákovi z Uhrovca sa rozhodli prejaviť aj členovi akademickej obce Trenčianskej univerzity v Trenčíne. Nás, poslancov Národnej rady z tohto regiónu požiadali, aby sme im aktívne v tomto úsilí pomáhali. Robíme to s radosťou i s hrdosťou. Preto vám dnes predkladám v mene skupiny poslancov bez rozdielu politickej príslušnosti návrh zákona o zmene názvu Trenčianskej univerzity v Trenčíne na Univerzitu Alexandra Dubčeka v Trenčíne. Prosím, pani poslankyne a páni poslanci, o podporu tohto návrhu. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Prosím, aby ste zaujali miesto pre navrhovateľa. Dávam slovo určenému spoločnému spravodajcovi z výboru pre vzdelanie, vedu, mládež a šport poslancovi Štefanovi Šlachtovi a prosím ho, aby informoval Národnú radu o výsledku rokovania výboru o tomto návrhu zákona a aby odôvodnil návrh a stanovisko gestorského výboru. Prosím. Š. Šlachta, poslanec: Ďakujem pekne. Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, kolegovia, dovoľte mi predniesť spoločnú správu výborov Národnej rady Slovenskej republiky o prerokovaní návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona o zmene názvu Trenčianskej univerzity v Trenčíne vo výboroch Národnej rady Slovenskej republiky v druhom čítaní. Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre vzdelanie, vedu, mládež a šport ako gestorský výbor podáva Národnej rade Slovenskej republiky podľa § 79 ods. 1 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 350 /1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov spoločnú správu výborov Národnej rady Slovenskej republiky o prerokovaní uvedeného návrhu zákona. Národná rada Slovenskej republiky uznesením č. 1893 z 12. februára 2002 rozhodla, že prerokuje uvedený návrh skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona o zmene názvu Trenčianskej univerzity v Trenčíne v druhom čítaní a predelila ho na prerokovanie týmto výborom Národnej rady Slovenskej republiky: ústavnoprávnemu výboru a Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre vzdelanie, vedu, mládež a šport. Zároveň za gestorský výbor Národná rada určila Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre vzdelanie, vedu, mládež a šport a lehotu prerokovania vo výbore do 14. marca toho roku a v gestorskom výbore do 15. marca toho roku Uvedené výbory prerokovali predmetný návrh zákona v určených lehotách. Iné výbory o návrhu zákona nerokovali. Gestorský výbor konštatuje, že do začatia rokovania o návrhu zákona nedostal nijaké stanoviská od poslancov podané podľa § 75 ods. 2 zákona Národnej rady Slovenskej republiky o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky. K predmetnému návrhu zákona určené výbory Národnej rady Slovenskej republiky v prijatých uzneseniach zaujali tieto stanoviská: Ústavnoprávny výbor Národnej rady Slovenskej republiky v prijatom uznesení č. 876 zo 6. marca 2002 odporúča Národnej rade Slovenskej republiky návrh skupiny poslancov Národnej rady na vydanie zákona o zmene názvu Trenčianskej univerzity v Trenčíne schváliť s touto zmenou: § 1 znie: „Názov Trenčianska univerzita v Trenčíne sa mení a znie Univerzita Alexandra Dubčeka v Trenčíne.“ Ide o gramatickú úpravu. Gestorský výbor odporúča tento návrh neschváliť. A po druhé, Výbor Národnej rady pre vzdelanie, vedu, mládež a šport v prijatom uznesení č. 354 zo dňa 7. marca 2002 odporúča Národnej rade Slovenskej republiky návrh skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona o zmene názvu Trenčianskej univerzity v Trenčíne, tlač 1287, neschváliť. Na základe stanovísk výborov v návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona o zmene názvu Trenčianskej univerzity v Trenčíne, uvedených pod bodom 3 tejto správy, gestorský výbor podľa § 79, ods. 4, písm. f) a § 83 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov odporúča Národnej rade Slovenskej republiky návrh skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona o zmene názvu Trenčianskej univerzity v Trenčíne neschváliť. Predmetná spoločná správa výborov Národnej rady Slovenskej republiky o návrhu skupiny poslancov bola schválená uznesením Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre vzdelanie, vedu, mládež a šport č. 355 zo dňa 7. marca 2002. Pán predsedajúci, môžete otvoriť rozpravu. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Prosím, aby ste zaujali miesto pre spravodajcov. Otváram rozpravu k tomuto bodu. Písomne nebol prihlásený nikto. Ústne sa hlásia dvaja poslanci, Klemens a Halmeš. Končím možnosť prihlásiť sa do rozpravy ústne. Prvý, poslanec Klemens, máte slovo. J. Klemens, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne a kolegovia. Vo svojom vystúpení budem veľmi stručný. Ako Trenčanovi je mi veľmi ľúto, že gestorský výbor má takéto stanovisko a proste nesúhlasí so zmenou názvu Trenčianskej univerzity na Trenčiansku univerzitu Alexandra Dubčeka. Ďakujem, to je všetko. I. Presperín, podpredseda NR SR: Pán poslanec Halmeš. F. Halmeš, poslanec: Vážený pán podpredseda, vážené dámy a páni, ja budem tiež veľmi stručný, aj keď nie až tak ako môj predrečník. K vystúpeniu ma vedú dva dôvody. Jednak chcem podať jednoduchý pozmeňujúci návrh k predloženému materiálu a potom zaujať stanovisko k diskusii o predmetnom návrhu zákona, ale v širších súvislostiach aj o postavení osobností v histórii Slovenska. Čo sa týka pozmeňujúceho návrhu, ktorý by mal byť k dispozícii poslancom aj písomne, navrhujem, aby v názve zákona sa pripojili tieto slová: „a o zmene názvu zákona č. 131/2002 Z. z. o vysokých školách a o zmene a doplnení niektorých zákonov“. Doterajší text návrhu zákona sa označuje ako článok 1 a pripája sa článok 2, ktorý znie: Čl. 2. Zákon č. 131/2002 Z. z. o vysokých školách a o zmene a doplnení niektorých zákonov sa mení takto: V prílohe č. 1 sa slová „Trenčianska univerzita v Trenčíne“ nahrádzajú slovami: alternatíva 1, v závislosti od toho, ako bude schválený alebo neschválený názov, po prvé teda „Univerzita Alexandra Dubčeka v Trenčíne“, po druhé, teda alternatíva dva, „Trenčianska univerzita Alexandra Dubčeka v Trenčíne“. K predloženiu tohto pozmeňujúceho návrhu, ktorý je opatrený 16 podpismi, ma viedla skutočnosť, že každá zmena názvu univerzity musí byť premietnutá do prílohy č. 1 nového zákona o vysokých školách. A samozrejme, toto je prvý prípad, keď by sa po schválení zákona o vysokých školách uplatnila tá časť zákona, ktorá to vyžaduje. Vážené dámy a páni, Slovensko vo svojej novodobej histórii, tým myslím 150 až 200 rokov, nemá takmer žiadnu osobnosť, významnú osobnosť, ktorá by nevyvolávala na malom Slovensku kontroverzie, či už z ideologických, politických alebo historických dôvodov. Či spomenieme Jozefa Tisa, Andreja Hlinku, Martina Rázusa a mohli by sme ísť až ku Štúrovi a, samozrejme, medzi nich zaraďujeme aj Štefánika, tak pri hodnotení každého sa premietnú postoje rozdeleného Slovenska, či už konfesionálne alebo politicky a takto sú vnímané aj osobnosti, ktoré pre Slovensko alebo pre širšiu pospolitosť v Európe urobili niečo mimoriadneho. Pochopiteľne, že uplynula veľmi krátka doba na to, aby bol komplexne zhodnotený podiel Alexandra Dubčeka v novodobých dejinách Československa a Slovenska a dovolím si povedať, aj v širších súvislostiach, aj vo vývoji vzťahov v bývalom socialistickom tábore a jeho zápasoch za nastolenie iného spoločenského systému. Spomínam si, že v 1968 roku a potom aj na začiatku roku 1969 bol Alexander Dubček fenomén, ktorý v tom čase hádam nemal obdobu vo svete. Famózny pokus Československa o nastolenie demokracie vo vtedajšom spoločenskom systéme, ktorý sa nazýval Pražskou jarou a ktorý našiel odozvu u takmer všetkých občanov Československa bez ohľadu na politickú príslušnosť. Pražská jar znamenala jeden z prvých krokov v sérii krokov, ktoré nasledovali potom, najmä v Poľsku a Maďarsku a Nemeckej demokratickej republike, ktoré viedli postupne k roku 1989 a k zmene vtedajšieho spoločenského systému od základov. Možno povedať, že Dubček zažil fenomén slávy a lásky národa, aký nezažil žiadny politik v novodobej histórii. Možno, že je to aj preto, že vtedy nebolo kedy vytriezvieť z ilúzií absolútnej slobody a demokracie tak, ako sa to stalo po roku 1989, keď sa takmer všetci občania zjednotili na povalení bývalého režimu, no v súčasnosti možno povedať, že cítiť veľkú nostalgiu, aspoň u polovice občanov, za režimom, ktorý v roku 1989 stratil svoje historické opodstatnenie. Dubčekovi sa to, v úvodzovkách, „nepodarilo“, pretože Pražská jar nepokračovala a Československo sa vrátilo vďaka invázii spojených ozbrojených síl do stavu pred rokom 1968, alebo možno, z hľadiska demokracie, ešte do horšieho stavu, ako bol predtým. Alexander Dubček je vnímaný kontroverzne predovšetkým preto, že sa mu vyčíta jeho komunistická minulosť v 50-tych, v 60-tych a čiastočne v 70-tych rokoch, keď stál na čele regionálnych straníckych orgánov, či už v Trenčianskom kraji a okrese, alebo celoštátneho charakteru. Ďalej sa mu vyčíta skutočnosť, že podpísal moskovské protokoly pod nátlakom vtedajšej Brežnevovej moci v Moskve a vyčítalo sa mu aj to, že podpísal zákony federálneho zhromaždenia, ktoré umožnili potláčanie demonštrácií občanov vtedajšieho Československa, a policajné zásahy. Súčasne však treba povedať, že Alexander Dubček sa v 70-tych a 80-tych rokoch neustále usiloval o to, aby sa rok 1968 prehodnotil, aby sa objektívnym spôsobom zhodnotila vtedajšia situácia a aby tento rok a všetko, čo s tým súviselo, bolo zaradené do kontextu vývoja, ktorý nasledoval po roku 1989. Napriek tomu, že Alexander Dubček je považovaný za kontroverznú osobnosť, myslím si, že fenomén Dubčeka je mohutný v celom svete, nielen v Európe. Osobne som mal taký zážitok v Latinskej Amerike, kde Československo bolo obyčajnými ľuďmi spájané len s menom Alexandra Dubčeka. Alexander Dubček si zaslúži adekvátne miesto v histórii a premenovanie Trenčianskej univerzity na Univerzitu Alexandra Dubčeka naozaj zodpovedá priliehavým spôsobom oceneniu Alexandra Dubčeka a jeho zásluhám o rozvoj demokracie v Československu, najmä v poslednom období. Chcem ešte povedať, škoda, že tu nie je František Mikloško, už budem končiť, ktorý vystúpil pri prvom čítaní a ktorý pomenoval určité obavy v súvislosti s Alexandrom Dubčekom, že bolo veľa svätých v cirkvi, ktorí boli predtým veľkí hriešnici a potláčatelia cirkvi, ale ich konečné hodnotenie vždy vychádzalo z toho, aký postoj zaujali k svojmu dovtedajšiemu životu a akým spôsobom sa zmenili vo svojom živote. A to platí, myslím si, aj o Alexandrovi Dubčekovi, že takýmto podpisom pod jeho život boli jeho kroky v posledných rokoch alebo v posledných desaťročiach. Ďakujem vám za pochopenie a prosím vás aj o podporu tohto pozmeňujúceho návrhu, ktorým som síce nekomentoval, ale ktorý súvisí s tým, čo som povedal. (Potlesk.) Ďakujem. I. Presperín, podpredseda NR SR: Dve faktické poznámky. Končím možnosť prihlásiť sa s ďalšími faktickými poznámkami. Evka Rusnáková ako prvá. E. Rusnáková, poslankyňa: Ďakujem pekne. Dovoľte mi zareagovať na vystúpenia kolegov v tom zmysle, že skutočne nie je potrebné „chrániť“ osobnosť Alexandra Dubčeka v tejto chvíli tak, ako keby ju niekto spochybňoval. Uznesenie výboru totiž smeruje k niečomu úplne inému, prečo sme neodporúčali v danej chvíli meniť názov školy, tak ako bolo navrhované. Ak môžem hovoriť v mene viacerých členov výboru, išlo skôr o to, aby sa vysoké školy nepomenúvali po politikoch a ak teda, možno, sa vraciame trošku aj do histórie, tak by bolo dobré naozaj sledovať aj niektoré nové historické dokumenty, ktoré sú z tejto doby, a ak sa dlhý čas predpokladalo, že predstaviteľov KSČ invázia pred 33 rokmi prekvapila rovnako ako ostatnú verejnosť, treba povedať, že pátranie v archívoch, ktoré napríklad aj dnes prebieha prostredníctvom historikov Akadémie vied Českej republiky, ale aj našich historikov, hovorí o tom, že vrcholní predstavitelia KSČ o invázii vedeli niekoľko mesiacov dopredu. Takže je pravda, že hneď po invázii predstavitelia KSČ inváziu odsúdili, ale nové historické dokumenty hovoria o tom, že o invázii vedeli. Nechcem sa teraz vracať do historických momentov, ja len znovu zdôrazňujem, výboru išlo o to, aby sme možno prijali zásadu, aby sa vysoké školy skôr pomenúvali po vedcoch, umelcoch, a nie po politikoch. Ďakujem. I. Presperín, podpredseda NR SR: Pán poslanec Kužma.