Dubačová, Viera, poslankyňa NR SR (2018-02-13):
Ďakujem. Vážená pani predsedajúca, vážení kolegovia, v tomto zákone; často zaznievajú hlasy o tom, kto je aký čechoslovakista, kto je aký Slovák, kto je väčší Slovák, kto je menší Slovák, kto je najmenší Slovák, kto je najväčší Slovák, kto sa ako a s kým bratríčkuje. Veľmi rada by som túto debatu o našom návrhu odtrhla od týchto nálepiek. Myslím si totiž, že náš návrh je v prvom rade o zdravom rozume. O mne je známe, že si vážim, čo náš národ po boku českého národa v minulosti dosiahol, a na rozdiel od ostatných alebo od niektorých to nemám v pláne ani zatajovať a zapierať. Máme spoločnú minulosť, ale máme spoločnú aj budúcnosť bok po boku v našom európskom spoločenstve. Rozumieme si kultúrne aj jazykovo. V mediálnom prostredí sme aj my Slováci spočiatku brali znalosť českého jazyka ako výhodu a aj vďaka tomu sme v zrozumiteľnej podobe pomerne rýchlo získali v ponukách našich káblových a satelitných operátorov rozličné medzinárodné televízne stanice. Dopyt na trhu, samozrejme, postupne tlačí televízie do čoraz väčšej lokalizácie obsahu, čo je dobré a pochopiteľné. Zároveň sa však pozastavujem nad tým, keď sa niekto rozhorčuje, pokiaľ sa čeština stále vo vysielaní vyskytne. V aktuálnom návrhu hovoríme o tom, či musia byť v televízii vysielané programy pre deti vždy preložené do slovenčiny alebo môžu byť odvysielané aj v českom jazyku. Pôvodný zákon o štátnom jazyku, v duchu nadväznosti na blízke vzťahy i históriu spoločnú, počítal s výnimkou povinnosti vysielania programov pre deti a mládež pre programy v českom jazyku. Neskoršia novela však priniesla zákaz ich vysielania v pôvodnom českom znení pod hrozbou pokút. Paradoxne, aj dva roky dozadu novelizovaný zákon o audiovízii, ktorý rieši vysielanie filmov pre maloletých v kinách či v podobe šírenia napríklad na DVD, hovorí, že takéto programy nemusia byť dabované z češtiny do slovenčiny. Pre televízie je to ale povinnosť. A naozaj aj spomínaný príklad, ktorý už kolegovia spomínali v predchádzajúcich vystúpeniach, ozrejmím, legendárny Spejbl a Hurvínek hlasom vlani zosnulej legendy Heleny Štáchovej je jednoducho nezabudnuteľný, neopakovateľný. Je to komplexný umelecký zážitok, je nezameniteľný. Za odvysielanie Spejbla a Hurvínka v pôvodnom českom znení dostala pred štyrmi rokmi RTVS pokutu. Toto považujem naozaj za zlý vtip. Nemyslím si, že by teraz mali všetky televízie vysielať programy iba v češtine. Tu zároveň pôsobí dopyt trhu, ale zároveň by sme sa jej nemali vyhýbať, opakujem, pri umeleckých dielach, pri nezameniteľných umeleckých zážitkoch. Naše deti dnes strácajú kontakt s českým jazykom, s češtinou. Prestávajú ju vnímať ako príbuzný jazyk, prestávajú jej rozumieť. A tu by sme mali zakročiť ešte viac než len zmiernením zákona o štátnom jazyku. Podobnú iniciatívu počuť aj z Českej republiky, kde sa nový predseda Dolnej komory Parlamentu Českej republiky Radek Vondráček pri januárovej návšteve v Bratislave vyjadril, že musia slovenčinu viac približovať aj českým deťom a mala by sa pravidelne objavovať vo vysielaní. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, táto novela nie je o čechoslovakistoch. Je o zdravom rozume v nadväznosti na dlhoročnú blízkosť dvoch národov. Ďakujem.