Kuffa, Štefan, poslanec NR SR (2012-05-09):
Dobrý deň. Vážená pani predsedajúca, páni ministri, dámy a páni, kolegovia v parlamente, tak ja si dovolím z toho programového vyhlásenia vlády, zvlášť sa zameriam na zdravotnícku oblasť, čiastočne sociálnu a školstvo. A nakoľko som členom zdravotníckeho výboru, tak skôr sa budem na to zameriavať. Ale nakoľko kapitola šesť programového vyhlásenia vlády alebo článok VI, už neviem, ako by som to charakterizoval, skôr tá kapitola, to mi skôr tak prislúcha to označiť, sa zaoberá zdravotníctvom a sociálnou problematikou, tak zvlášť tejto problematike sa chcem teda venovať. Nedá mi tiež, že by som nespomenul tu niektoré tie veci, pán kolega to tiež tu hovoril, sociálny, socialistický, pán premiér to tak spomínal. Aj keď naozaj, môj taký dojem osobný, tiež v niektorých tých pasážach aj to programové vyhlásenie vlády zaznieva tak príliš socialisticky, lebo rovnako pristupovať k jednotlivcom, možno skupinám, tak ako je aj spomínaná subsidiarita a to rovnostárstvo, to nie je to isté. Spravodlivé je dať každému to, čo mu patrí. Ja som to už takto tu aj spomenul, ale naozaj, spravodlivé, to nie je to, ak ten, ktorý nechce pracovať, dostáva chlieb a má sa dobre. Ten, kto nemôže pracovať, a sa spoločnosť oňho postará, tak toto je namieste a dáva to ako svoju logiku. Myslím si, že v programovom vyhlásení vlády to zaznieva veľmi veľakrát, že je to vláda istôt, nechcem uberať na tom nič. Tak ste si to pomenovali, ale bude to veľmi, dovolím si povedať, ťažké naplniť tieto istoty, lebo ako sa zdá, za posledné roky jedinou istotou je neistota. Trvalo udržateľný rast udržať len na sociálnej súdržnosti, dovolím si povedať, že ak by sme na tom stavali alebo ak na tom budete stavať, tak to je chyba. Veľmi pekne máte, neskôr sa aj dotknem tejto problematiky, to je podľa môjho názoru, samozrejme, môžeme mať tie názory rôzne. Máte spomenutú rodinu, myslím si, že ak tieto istoty by sme stavali na tej rodine a postupne aj budovali sociálne skupiny a možno aj ten sociálny štát, ktorý tu deklarujete, skôr by som videl tú istotu práve tam a práve v tej rodine. Tá pasáž o rodine, tá je veľmi naozaj pekná, ale nejaké veci predsa len tam si dovolím komentovať. Rozpad verejného zdravotníctva, hej, v poslednom období došlo k rozpadu verejného zdravotníctva, to je z programového vyhlásenia vlády. Ak máme na mysli za posledných dvadsať, respektíve dvadsaťdva rokov, tak sedí vec, ale nemôže to byť za posledné dva roky alebo rok a pol, alebo podobne. To zdravotníctvo dlhodobo je na, priam by som povedal, nie zlej, ale katastrofálnej úrovni. Dotknem sa tam neskôr tých vecí. Ja idem podľa toho, ako to bolo, ako je to v tom programovom vyhlásení vlády, takže zdanlivo to preskakovať budem, ale ono to tak ide, tak ja idem poporiadku. Tu aktivačné schémy pre nezamestnaných. Pozorne som si tiež pozrel tieto veci, ako sú rekvalifikácie, aktivačné práce, kde vlastne by boli tie marginalizované skupiny zapájané do tých aktívnych opatrení trhu práce. V poslednom období, naozaj je to dlhodobý ako proces, dovolím si povedať, že tie aktívne opatrenia trhu práce veľmi často sa míňali tým účinkom. Nie sú tu napísané konkrétne veci, lebo to je ako cez rôzne programy. Zvedavý som sám, ako sa to podarí naplniť, ale nemôžu prebiehať rekvalifikácie len preto, aby sa ľudia rekvalifikovali, aby úradníci na úrade práce dali si čiarky, lebo toľko a toľko ľudí rekvalifikovali. Ak sú požiadavky trhu práce na konkrétnu rekvalifikáciu, na konkrétnu profesiu, prosím, nech sa to realizuje, ale nemôžu prebiehať rekvalifikácie asi takéhoto typu, kde ja jednoducho robím rekvalifikáciu tak, že tým frekventantom dám cédečka napálené, toto máte, to si naštudujte, prídu na skúšku a to je rekvalifikačný kurz. Mnohé rekvalifikácie prebiehali takto. Územná súdržnosť. Vláda oživí politiku hospodárskej a sociálnej a územnej súdržnosti. Ja by som si dovolil tu položiť otázku, cez ktorú územnú súdržnosť? Máme na mysli tie vyššie územné celky, ktoré sú tu na Slovensku? Pár rokov dozadu sa viedla veľká polemika, priam boj a zápas, ako rozdeliť Slovensko územnosprávne. Myslím si, že aj pán prezident Ivan Gašparovič povedal, že to pôvodné územné členenie, ktoré bolo na východ, stred a západ, bolo lepšie, ako je to nové. Myslím si, že toto je veľký problém Slovenskej republiky, a práve vláda istôt chce na tejto územnej súdržnosti v podstate stavať. Dovolím si povedať, že ak to územnosprávne členenie nebude naozaj kopírovať tie prirodzené regióny, tak to bude chyba, stavať ako na tom. Východné Slovensko má prirodzené regióny, dovolím si ich tu povedať, možno ma niektorí napadnete, že aký je ten juh Slovenska, kde je národnostná menšina Maďarov, ale na východnom Slovensku je Spiš, Zemplín, Šariš a Gemer. To sú prirodzené regióny. Ja patrím konkrétne do VÚC-ky Prešovského samosprávneho kraja, kde v podstate Spiš ako taký historicky bol samostatným regiónom. Keď prídete v rámci Slovenska možno do Tatier a keď už budete mať tých Tatier dosť, alebo bude zlé počasie a boli ste už aj v jaskyni, tak si pôjdete pozrieť históriu ako Spiša. Je tam čo obdivovať, je tam nádherná gotika a rovnako aj renesancia. Je to vidieť aj v drobných mestách, mestečkách aj na dedinách, v obciach. A je to aj preto, lebo ten región bol v skutočnosti, v minulosti bol naozaj bohatý a rozvíjal sa vo všeobecnosti. Ja som len chcel tu poukázať na tú územnú súdržnosť a vlastne to odvolanie v tom programovom vyhlásení vlády. Ak by to bolo smerované týmto smerom, máte moju podporu. Ináč toto umele vytvorené, tieto regióny, dovolím si ja s tým nesúhlasiť. Ja viem, že to je otázka financií a peňazí, stálo by to veľa peňazí a, samozrejme, aj politickej vôle, aby sa to zmenilo. Minimálna mzda. Minimálnu mzdu a mechanizmus jej valorizácie dovolím si chápať trochu inak. Iste so mnou mnohí nebudete súhlasiť, ale inštitút minimálnej mzdy, podľa môjho názoru je veľakrát brzdou rozvoja v zamestnanosti. Prečo? Na jednej strane tá deklarácia, ktorá tu je v programovom vyhlásení vlády, aby tá práca bola aj adekvátne ohodnotená, s tým súhlasím. Ale pri marginalizovaných skupinách, kde vlastne títo ľudia veľakrát sú bez vzdelania, je veľmi ťažko ich zamestnať. Sú to takmer nezamestnateľní ľudia. Skúste sa vžiť do situácie, tu teraz bola pred chvíľou možno taká slovná prestrelka – zamestnanci kontra zamestnávatelia, ale skúsme sa vžiť do situácie, že ja som tým zamestnávateľom. Zamestnaj človeka, ktorý je ťažko zamestnateľný, je dlhodobo nezamestnaný, možno mnohí z nich už nepracovali možno desať aj pätnásť rokov, medzičasom nám naozaj vyrástla v tých marginalizovaných skupinách celá generácia mladých ľudí, ktorí nevideli svojich rodičov pracovať. Možno ešte čiastočne starých rodičov, ale nevideli svojich rodičov. Nejakú tú skúsenosť s tými marginalizovanými skupinami máme spolu aj s bratom a dávame im prácu, respektíve ich zamestnávame, ale sú to veľké riziká. Aj mnohí zamestnávatelia, ktorí chcú participovať na zamestnávaní práve týchto marginálnych skupín alebo ľudí, tak vedeli by o tom naozaj svoje. Ak zamestnáte človeka a mu pridelíte prácu, a on cez tú prácu, ten výkon, ktorý má podať, vyrobí vám ďalšie tri roboty, nie je to švanda. A teraz vy ho máte zaplatiť ešte aj minimálnou mzdou. Inými slovami, veľakrát títo ľudia, ktorí prídu do práce, narobia vám škodu. A teraz vy ste ešte tlačení inštitútom minimálnej mzdy, že mu máte ešte za túto prácu zaplatiť. Myslím si, že každý zo zamestnávateľov sa takejto činnosti bude brániť. Rodina, základná bunka určujúca kvalitu života. Toto je veľmi pekná pasáž, ktorú tu máte v programovom vyhlásení vlády, a okrem iného je tu poznámka, ja som len niektoré vybral, samozrejme, nedá sa to všetko komentovať, je to veľmi obsiahly dokument na šesťdesiatich piatich stranách. Myslím si, že aj ja by som tu dokázal o ňom hovoriť aspoň pol dňa minimálne, keď nie aj viac. Okrem iného, rástol počet detí narodených mimo manželstva. Naozaj je to taký bolestivý problém. Možno mladí ľudia dnešní, mladí ľudia sa z toho smejú alebo rôzne majú poznámky týmto smerom, ale deti, ktoré prežívajú vlastne a sú narodené mimo manželstva, naozaj neprežívajú tú plnohodnotnú rodinu. Mať svojho otca, mať svoju matku, je to čosi, čo naozaj utvára celok ako rodiny. Ak sa vám aj toto podarí cez podpory mladých ľudí a mladých manželstiev, aby naozaj mali a nabrali odvahu sa zosobášiť, tak budete mať z mojej strany, ja vám to sám aj osobne docením, že budete mať teda úspech. Viacgeneračné spolunažívanie. To je spomenuté ako negatívny problém. Do istej miery môže byť, pretože ak tieto rodiny, a mnohé rodiny dnes sú odkázané na život v dvoj-, trojizbových bytoch a sú tam viacgeneračné rodiny, tak je to naozaj veľmi veľký problém. Ale nemusí to stále tak byť, lebo tie viacgeneračné rodiny, ak je ten súkromný domček, možno na vidieku, čo bývajú títo ľudia, naopak, môže to byť požehnaním. Aj vnuci alebo vnúčatá, keď si užívajú tých starých rodičov, čo dnes je naozaj vzácnosťou, v minulosti ten starý otec a stará mama, to boli milionári času a venovali sa tým vnúčatám, aj tí spoluparticipovali na výchove aj vzdelávaní v podstate vnúčat a mladých ľudí. Vláda presadí, aby rodinná politika bola centrom záujmu sociálnej politiky štátu, dôsledné uplatňovanie základnej zásady zákona o rodine, podľa ktorej je „manželstvo jedinečný zväzok medzi mužom a ženou, ktorý má spoločnosť chrániť a napomáhať jeho dobro“. Je to veľmi pekná veta a je to jedinečný zväzok medzi mužom a ženou. Ja si dovolím to trošku doplniť, že dalo by sa to aj trošku aj ináč chápať, a možno aj v tom zákone o rodine, aby to bol podľa možností trvalý a podľa možností nerozlučiteľný zväzok medzi mužom a ženou. V tejto súvislosti k tej rodine ešte tak na záver by som chcel povedať, myslím si, že mali ste to aspoň teda vo svojom volebnom programe a mali ste ambíciu prijať nový zákon o rodine. Tu naozaj absentuje v Slovenskej republike zákon o rodine, ktorý očakávam od vlády istôt, že takýto zákon tu bude navrhnutý, a veľmi radi sa aj v rámci rozpravy, a možno aj, ešte aj predtým vo výboroch do toho aktívne zapojíme. Vyhýbať sa umiestňovaniu detí do ústavnej starostlivosti, to už tu takto padlo. Pani Nicholsonová to aj tak spomínala, aj spomenula. Dovolím si povedať, že nestačí sa len vyhýbať tomu, ale naozaj na tom pracovať. Úsmev ako dar, nechcem tu robiť nejakú veľkú reklamu, aby každé dieťa malo svoju rodinu. V takomto duchu sa niesla jedna konferencia, niekedy v decembri tu práve v parlamente bola, v kinosále, mne sa to veľmi páčilo a veľmi sa mi to rátalo. Pokiaľ, mám informáciu, možnože ju nemám takú úplnú, ale v Anglicku napríklad detské domovy ako také nepoznajú. Ako je to možné? Od čias druhej svetovej vojny, keď bolo bombardované Anglicko a Londýn, a konkrétne tam zostalo kopec sirôt. A nebolo ich kde umiestniť, ale tie rodiny jednotlivé naozaj participovali. A to bola tá solidarita, to bola tá skutočná solidarita, ktorá sa tu vytvorila a vytvárala, a oni prijali tieto deti do týchto rodín. Ak by sme toto mali na mysli, a teda ja to mám na mysli, aby podľa možností každé dieťa zažilo tú rodinu. Nie sociálny ústav alebo nejakú integrovanú školu, alebo internáty, alebo čosi podobné, lebo vytrhnutie dieťaťa z kontextu rodinného, to je tým najväčším stresom, ktoré to dieťa môže prežívať. A keby to bola aj rómska rodina alebo akákoľvek iná rodina, aj problémová, skôr tam naozaj, tiež to tu bolo spomenuté, priestor vytvárať pre tú sociálnu terénnu prácu a pomáhať aktívne týmto rodinám, aby tie deti jednoducho v tých rodinách podľa možností v tom prirodzenom prostredí mohli zostať. Tu mám taký otáznik, princípy rodovej rovnosti. Toto viackrát tu zaznelo aj v tom programovom vyhlásení vlády, to je môj dotaz, čo sa za tým skrýva? Viete, ak sa tu skrýva to, čo ja myslím, no, tak ja neviem, ja to podporovať určite nebudem. Ak mi to vysvetlíte, že je to čosi pozitívne a dobré, tak veľmi rád sa nechám poučiť, to je také s otáznikom. Starostlivosť o zdravie. Zdravý občan – vyliečený pacient. To je vyliečený pacient a spokojní zdravotníci. Hm. Ja som sa tak nad tým zamyslel. Hej, zdravý občan – vyliečený pacient a spokojní zdravotníci. Dovolím si povedať, že to nestačí. Samozrejme, ja to poviem tak filozoficky, ale keďže to je ideový dokument v programovom vyhlásení vlády a toľkokrát sme sa o tom rozprávali, že teda je nekonkrétny a podobne, moji predrečníci, pán premiér prosil, aby sme to nejako nekomentovali, a ja sa snažím teda zdržiavať tých komentárov, aby som nehovoril, že je všeobecný, ale keďže je ideový, aj ja ideovo sa k tomu vyjadrujem a dovolím si povedať, že vyliečený pacient nestačí. Pacient má byť uzdravený a to vyjadruje oveľa, oveľa hlbší kontext. A dovolím si aj tak povedať, a nechcem teraz ani kritizovať, ani zdravotníkov, lekárov, ja si ich vysoko vážim, sám som bol odkázaný na ich aktívnu pomoc nedávno, ale to uzdravenie vyjadruje oveľa väčšiu hĺbku, lebo položím otázku, a teraz nechcem ani kritizovať psychiatrov a psychiatrické oddelenia a protialkoholické, koľko alkoholikov sa lieči v protialkoholických liečebniach? S akým výsledkom? Uzdravený pacient po pol roku odchádza domov, vracia sa späť do toho istého sociálneho prostredia a začína opätovne piť. Ale on nepije tam, kde skončil, ale oveľa hlbšie sa ešte prepadá. Tak aké je to vyliečenie, keď takíto alkoholici si takúto liečbu zopakujú aj päť- aj šesťkrát? A na to vyhadzujeme, ja si dovolím povedať, že veľakrát vyhadzujeme peniaze. A to uzdravenie alebo ten uzdravovací proces, ten je chápaný v takom širšom kontexte, kde aktívne do toho práve aj rodina a sociálne prostredie a tie sociálne skupiny, ktoré spomínate v tom programovom vyhlásení vlády, tak viem si predstaviť, že by aj oni tu veľmi aktívne participovali na uzdravení takéhoto občana. To len uvádzam ako taký príklad. Rovnosť. Rovnosť nemôže byť chápaná, že všetkým dať rovnako, pretože zdravotnícke služby napríklad, príklad uvádzam, nemôže byť rovnako postarané o človeka, ktorý nezodpovedným správaním sa pripravil o svoje zdravie. Možno ste tu fajčiari, nebudete so mnou súhlasiť, ale taký fajčiar, ktorý je chorý na rakovinu pľúc a teraz on čerpá z tých, spoločného balíka zo zdravotníckych služieb, respektíve alkoholik alebo narkoman. Možno určiť nejaké pravidlá, nejaký systém, raz sa môžeš potknúť, ale nemôže to byť sústavne, že ty správaš sa nezodpovedne, a jednoducho spoločnosť je povinná sa o teba starať aj v systéme toho zdravotníctva. S tým si dovolím nesúhlasiť, lebo to je rovnostárstvo, ktoré odmietam, a to nie je subsidiarita, ale to je zneužívanie systému. Dosiahnuť dostupnú a efektívnu starostlivosť, hej, v zdravotníctve. To je taká poznámka tu. Je to veľmi ťažko naplniteľné. Ja vám držím palce, naozaj, ten dokument, čo sa týka po tej obsahovej stránke, sú tam veľmi zaujímavé pasáže, s mnohými sa aj ja sám stotožňujem. Len, obávam sa, že sa to naozaj, nuž, treba nechať naozaj ten priestor, či sa podarí alebo nepodarí naplniť, ale dostupnú efektívnu starostlivosť v zdravotníctve, ako my ju chceme dosahovať? Máme akútny nedostatok lekárov, obvodných lekárov, teda všeobecných lekárov, pediatrov. Priemerná veková skupina obvodných lekárov, to som si aj overoval teraz, volal som aj nejakým univerzitným profesorom medicíny, v podstate aj v rodine máme lekárov, porovnávam si to, včera som sa rozprával s dvomi lekármi, je 55 rokov, ako to chceme ako zabezpečiť? Tí lekári mnohí už ani nevládzu. Ako to máme zabezpečiť, tú dostupnosť v tých mikroregiónoch mám na mysli, v tých jednotlivých obciach, mestečkách? Neštátni, neštátni lekári, ktorí fungujú a majú tie ako svoje obvody, veľmi radi by ich odovzdali svojim mladým kolegom, ale nemajú ani komu. To sa hovorí o tom odovzdávaní, ako odovzdať ten obvod, nikto ho nechce, nikto oň nemá záujem. Ak tam nebude participovať, možno ak na to bude teda mať štát alebo obec, neviem si to predstaviť, že by tá dostupná a efektívna starostlivosť bola schopná, aby sme ju zabezpečili. Systematická komunikácia s odbornou verejnosťou. Stále sme v zdravotníctve. Viete, tá komunikácia s tou odbornou verejnosťou, ja som tak vystúpil aj na tom zdravotníckom výbore, a tiež to nie je nejaká otázka roka a pol alebo dvoch rokov dozadu, ale tá komunikácia s odbornou verejnosťou veľakrát je veľmi slabá. Veľakrát tá odbornú verejnosť naozaj sa ignoruje, ich pripomienky. A veľakrát sú to naozaj pripomienky ako z praxe. Veľakrát stačí len počúvať a naplniť obsah tých slov skutkami a mnohé veci by oveľa efektívnejšie sa podarilo nám vyriešiť. Nevyhnutne je potrebná transformácia výchovy a vzdelávania zdravotníkov. Výchova a vzdelávanie zdravotníkov. V posledných rokoch je priam, dovolím si povedať z tohto miesta, katastrofálna. Nerozprávam teraz o školskom systéme, stále o vzdelávaní hovorím, zdravotníckom systéme. Vymysleli sme systém vzdelávania zdravotných sestier, kde zdravotná sestra, končiaca alebo teda sestra ako taká, terminus technicus je sestra, hej, študuje sa to na vysokej škole, odbor ošetrovateľstvo, potrebuje mať minimálne šesť semestrov okrem maturitnej skúšky, ktorú mala, aby mohla byť zdravotná sestra. To jest bakalár, respektíve ďalšie štyri semestre, aby bola magistra. My tu máme toľko bakalárok a magisteriek aj sestier, a skutočnosť je taká, že nemá kto pracovať pri lôžku. Teraz tie dievčatá mnohé sú asi tak formované a tak vychovávané, že každá chce byť manažérka, ale kde? Však ten náš slovenský štát jednoducho toľko ich nepotrebuje. My potrebujeme kvalifikované sestry, aby boli naozaj pri lôžku. A teraz každý len nejako má jedinečnú príležitosť, ako mať titul, byť vysokoškolsky vzdelaný. Dnes ráno som začul taký komentár spravodajský v rozhlase, kde aj pán prezident to naše vysoké školstvo dovolil si trochu kritizovať. Nieže by som nejako potreboval sa k tomu pridať, ja ten názor mám už dlhodobý, systém vzdelávania a vysokých škôl a dovolím si nesúhlasiť tu, pán kolega, neviem, nie je tu, pán Beblavý, ktorý hovoril, že mať vysokoškolské vzdelanie, že to je super a že vlastne to stačí. Dovolím si povedať, že to nestačí. Ak máte deti, možno študujúce v zahraničí, alebo máte nejakú tú skúsenosť so štúdiom, ako je v zahraničí, a skončíte univerzitné vzdelanie alebo vysokú školu, nastupujete prvýkrát k svojmu zamestnávateľovi, pýtajú sa vás, aké máte vzdelanie, kde si študoval, s akým študijným prospechom. Kto sa dnes u nás na Slovensku toto pýta? Nikto, hej? A to je potom asi takto, že máš hocijakú vysokú školu a si odborník na všetko. No, nie si a ani zďaleka, ani ja tu nechcem teraz tak vyznieť, aby som bol odborník na všetko, takže budem sa držať tej témy. K tomu vzdelávaniu tých zdravotníkov, ja by som ešte odporučil, ak by to bolo možné, tak prehodnotiť systém vzdelávania v rámci stredných škôl, ktoré tu bolo na veľmi dobrej úrovni, dovolím si povedať, že na veľmi dobrej úrovni. Dievčatá končiace, respektíve zopár chlapcov vždycky tam končilo na tej strednej škole maturitnou skúškou a boli použiteľné pre potreby praxe bez toho, aby mali univerzitné vzdelanie. A naozaj aj teraz je to možné? Možno nejakým ďalším doplnkovým vzdelaním dať ten priestor na tých stredných zdravotných školách, aby tie dievčatá, ktoré nechcú ísť na vysokú školu a nechcú mať to, alebo nepotrebujú mať to univerzitné vzdelanie, ale takpovediac narodila sa ako zdravotná sestra a chce to, chce to robiť a chce ňou byť, umožniť im to v rámci systému vzdelávania, v rámci stredoškolského vzdelávania, aby tie zdravotné sestry mohli aj takto končiť? Toto je, ja idem podľa toho programového vyhlásenia vlády, to je stále tá kapitola šesť, aj keď pán kolega Valocký povedal, že keď som to rozprával na zdravotníckom výbore, tak to zhodnotil tak – pán kolega, bolo to o ničom. Ja hovorím, ak to bolo o ničom, tak to bolo o vašom programovom vyhlásení vlády. A takto som mu to ukázal. Je to tu napísané a ktorí neveríte, tak si to nalistujte, lebo je to vaše ako programové vyhlásenie vlády, a vtedy som mu aj si dovolil povedať, aj, aj som mu to povedal, že je to zjavné, že to programové vyhlásenie vlády nevidel, ani ho nečítal. Hej? Keď to takto ako hovorí, lebo je to tam. Podpora konzumácie zdravých potravín. Pani ministerka je tu, vitajte. Ja som ani nezbadal, to sa teším, že ste tu, lebo reč je o zdravotníctve. Podpora konzumácie zdravých potravín. Hm, v tom poľnohospodárstve však mám priateľov, známych, inžinierov, môj brat je poľnohospodársky inžinier, aj keď sa venuje úplne inej činnosti a je farárom zároveň, ale myslím, že je to hospodár a gazda, od ktorého by sme sa mohli učiť aj my tu z parlamentu, a možno aj minister hospodárstva by sa mohol ísť pozrieť, ako vytvárať pre marginalizované skupiny prácu, ale zmysluplno, neprehadzovať piesok z jednej hromady na druhú a potom zase naspäť. Drevoštiepku tam boli pozerať, ako sa vlastne robí. Ale tá konzumácia zdravých potravín. A k zdravotníctvu. Ja sa pýtam, odkiaľ ich máme vziať? Kde sú? Kde ich máme v tých regáloch? Ja by som si rád kúpil od našich poľnohospodárov výrobky, ten predaj z dvora. Dal by Pán Boh, žeby sa tak rozbehol, a naozaj, žeby sme mali zdravé výrobky, mlieko sa aspoň dá kúpiť, myslím, že nejaké kultúry na jogurt a podobne. Ja by som to veľmi rád podporil. Poviem takú skúsenosť. Asi ako konzumovať zdravé potraviny. Jedného zo synov mám študujúceho vo Švajčiarsku a boli sme tam opakovane, tak sme si prešli okrem iného Alpy a sme sa vracali naspäť, asi bola to nadmorská výška nejakých 800 metrov nad morom, bola tam dedinka a synovi hovorím, zastav tu pri tom kravíne. Nádherný kravín, obyčajný, krásne zelené lúky, toto všetko, vošli sme do kravína, kde gazda tam dojil kravy. Pýtali sme sa, že či môžeme si pozrieť to hospodárstvo. Hovorí, že nech sa páči, kľudne. Vrátil som sa späť k nemu a hovorím, že chceli by sme kúpiť švajčiarsky syr. Vytiahol mobil z vrecka, zavolal manželku, doniesol syry zabalené vákuovo, ofrankované, úplne v pohode, kúpili sme si syr. Perfektný, dovolím si povedať, že naozaj perfektný syr, ktorý bol naozaj aj zdravý, lebo videl som to prostredie, aké bolo nádherné. Keď to porovnám so slovenskou krajinou a dorábaním tých zdravých potravín. Mnohé regióny ako Slovenska, a tú podporu regiónov máte tu opakujúco v programovom vyhlásení vlády spomenutú, poprosil by som aj pána premiéra, aby to dôsledne dodržiaval. Lebo keď prechádzam niektorými regiónmi Slovenska, tak naozaj ma srdce bolí a chce sa mi plakať, keď vidím polia zarastené kriakmi, nebodaj burinou, nevyužité. Krásna Hôrka, čo myslíte, prečo vyhorela? Lebo nie je ten rozvoj. Nie je ten regionálny rozvoj. Ak by tam boli ovce a kozy, tak nijaká tráva a nijaká burina tam nezhorí, ani nijaké kriaky by tam neboli. To, čo sa Turkom nepodarilo, podpáliť Krásnu Hôrku, tak to niektorí občania, to im sa to podarilo ako ľavá dve cez vypaľovanie trávnika. To pokračovanie v aktívnej, vrátim sa k tomu, ochrane nefajčiarov, prijímať protialkoholické a protidrogové opatrenia. Poprosil by som, aby to naozaj bralo, bolo brané veľmi seriózne, tak ako to je napísané v tom vašom programovom vyhlásení vlády. Je to veľmi pekné a ja to aj podporujem, aj vnútorne, naozaj, cez srdce to podporujem, tak ako to je, ale aby to nebolo realizované, táto podpora na ochranu nefajčiarov a protialkoholické a protidrogové opatrenia cez skrytú reklamu na alkohol typu – poď von. Dodo to spomínal nedávno. Nejdem tu spomínať ten alkohol, ktorý tam je, môžete si to prečítať tu v Bratislave, tých bilbordov máte milión päť, ale ja sa pýtam, je u nás zakázaná reklama na alkohol? Máme to v tom programovom vyhlásení? Tak buďme dôslední. Buď sankcie, alebo nech to aj prelepia. Nech to dajú dole. Čo to je? Systém organizácie v zdravotníctve. Systém RZP. Hej, tuto mám takú poznámku. Dovolím si povedať, že ten systém je teda dosť pochybný. Skúste sa, pani ministerka, potom raz aj na to pozrieť, ako to funguje u nás. Sám osobnú skúsenosť môžem odprezentovať. Bol som u lekára pred dvoma mesiacmi, odborníka, mal som problém akútny. Pani doktorka ma vyšetrila, zhodnotila, poskytla mi aj tú prvú pomoc. Bolo to tak, vyzeralo to naozaj, že mohol som vykrvácať, to krvácanie bolo vnútorné a nakoniec, ja som si obliekol kabát, že teda idem domov. Ona hovorí, to nepripadá do úvahy, v žiadnom prípade. Okamžitá hospitalizácia, musíte ísť na chirurgiu, jednoducho potrebujete akútnu pomoc. Hovorím, dobre, veď ja tam zájdem. Dvadsať kilometrov máme regionálnu nemocnicu vzdialenú, nebudem ju spomínať, tí ľudia sa naozaj slušne tam o mňa starali. Ale aký som mal zážitok. A pani doktorke hovorím, nevolajte tú RZP-čku, nevolajte sanitku, veď ja tam zájdem. Veď teraz po svojich nohách som došiel, tak hádam aj odídem. Hovorí, vy nemôžete už urobiť ani krok. Musíte ísť výťahom, na vozík, RZP-čka vás musí odviezť. Tak som sa potom podvolil, hovorím, tak reku dobre. Tak zavolajte tú RZP-čku. Som si sadol, som čakal, volala a vzápätí mi lekár oznamuje, že RZP-čka nie je. A neprišla. Dva dni nato, lebo aj po dvoch dňoch sa mi pani doktorka ospravedlňovala, že RZP-čka neprišla, ja som sa tak usmial, hovorím, veď to je v poriadku. A ona hovorí, za 30 rokov praxe sa jej to nestalo. Za 30 rokov. Tak akurát pri mne sa jej to stalo, to bolo také úplne superšťastie. Teraz, keď som prišiel na centrálny príjem, predo mnou prišla RZP-čka, ja som tam šiel s manželkou. Prihlásili sme sa, lekár tam mal čakať, všetko. A to je ten systém organizácie práce, pani ministerka, v zdravotníctve, dotknem sa aj tej elektronizácie, ale ešte prídem postupne k tomu. A to je ten systém organizácie práce v zdravotníctve. Veľakrát to vyzerá naozaj ako taký, akoby chaos. Predo mnou prišla RZP-čka, samozrejme, venovali sa tomu pacientovi a darmo ja som sestre, alebo manželka ukazovala sestre tam, že to je to, akútny stav a všetko. A začala teraz vlastne, poviem to, taký pingpong. Pôjdete na druhé poschodie, z druhého poschodia na piate poschodie, z piateho poschodia pôjdete zase na prízemie, z prízemia zase na druhé poschodie a zas vás poslali na piate poschodie, medzitým lekár stihol dopísať dve vety. A vy môžete zomrieť. A teraz vás dajú na chirurgické oddelenie ako akútny, na IS-ku vás potom majú previezť, už nesmiete urobiť ani krok, lebo sestrička príde, musíš sedieť vo vozíku a nesmieš urobiť nič. Ale medzitým môžeš zomrieť. A v chodbách nemocnice. Tak ja len toľko k tomuto. Indikátory kvality. Je to super vec a zvlášť aj v zdravotníctve, aby boli tie indikátory kvality, veď ja sa tomu ani nebránim, aj tie audity, ktoré by mali ako tam prebiehať, a tá kvalita by tam stúpala. Ale ľudský faktor alebo prístup k pacientom, dovolím si povedať, že nijaké indikátory nezlepšia. Chce to systém vzdelávania, naozaj, aj keď to vyzerá ako také klišé alebo nejaké také formálne, ale naozaj ten systém vzdelávania aby bol už na stredných školách a vysokých školách. Nezabudni, že je tu pacient. Nie si ty tu kvôli, ja neviem, budove, kvôli tvojmu titulu, ale ty si tu, aj lekár aj zdravotná sestra, kvôli pacientovi. A ten prístup človeka k človeku je jeden, dovolím si povedať, v zdravotníctve najdôležitejší. Samozrejme, profesnosť, aby tu bola namieste, to nevyhnutne musí byť. Ale ten ľudský prístup a ten ľudský rozmer, ten je veľmi dôležitý. To, čo som počúval dlhé roky blízkych príbuzných – pacientov aj samotných pacientov, a cez ten krátky zážitok, ktorý som zažil, samotnej nemocnice, mnohé veci som si ozrejmil. My ideme zavádzať elektronický systém v zdravotníctve. Nič proti tomu, pani ministerka, stojí to 130 mil. eur, máme ich dostať údajne z Európskej únie, prosím, nejde to možno zo štátneho rozpočtu, že mohol by som to trebárs aj takto povedať, ale ja sa pýtam, kde sú postele? Veď to som už hovoril na tom zdravotníckom výbore. Ja keď som si na tú posteľ ľahol, tak som okamžite pochopil, ako je možné, že títo pacienti chodia s tak hroznými dekubitmi. Dostanete ten dekubit behom jedného dňa. Teraz my tu, poslanci, sedíme na takých pohodlných kreslách, v ktorých tu sedíme. A to sme zdraví. Premietnite si, na akú posteľ si dnes večer, v noci kdesi ľahnete, a to ste zdraví. Idete na dovolenku, máte troj-, štvor- alebo jednohviezdičkový hotel, na akej posteli spíš? Ak by si mal tu taký tenký molitan, ktorý má 6 cm, potiahnutý mikroténom a na tom je plachta, ktorá sa ti zošmykne, a si celý zaparený, tak neviem, ako by si sa cítil na takom lôžku. A keď si ešte chorý. A keď pacient, alebo zdravotný personál príde raz za dve hodiny polohovať a nemôžeš sa pohnúť. Chýba ti hrazda, za ktorú sa potiahneš. V tých nemocniciach to je hotová katastrofa, čo všetko nám chýba ako v tých nemocniciach. Ale veď to nie je predsa ten systém zdravotníctva alebo to zdravotníctvo, že za rok a pol, za dva roky alebo za päť rokov, že sa tak zhoršilo. Ale posledných 22 rokov je v takom otrasnom stave. Ja som pre Parlamentný kuriér tam napísal, že aj ten projekt elektronizácie, nie som proti nemu, ale ak sa toto všetko, tie základné veci splnia v systéme zdravotníctva, prosím, potom nech sa zavádza aj tá elektronizácia. Mzdové ohodnotenie pracovníkov v rezorte zdravotníctva. Tu bol taký problém v tom zdravotníctve, opakujúci sa. Tak ako to už aj ktosi povedal, aj tu bývalého pána ministra označili, že aký je expert, lebo to sa ešte nikomu nepodarilo postaviť stavovské organizácie proti sebe, mám na mysli zdravotné sestry kontra lekári. Ale to tu bolo. Bolo to tu. A ja vám to aj pripomeniem. A tí, ktorí ste lekári, tak vám to pripomeniem. Lekári a lekári stáli proti sebe, to bolo hneď v úvode. To boli štátni lekári a neštátni. Kontraproduktívne proti sebe stáli. Poriešilo sa to, hej, čiastočne. Dnes si myslím, že v tom štátnom sektore sú tí lekári na tom lepšie, ako sú v tom neštátnom sektore. Posledná situácia priniesla čosi úplne absurdné, nechcem upierať platy zdravotných sestier. Dovolím si povedať, že platy zdravotných sestier naozaj neboli docenené a dohodnotené. Len to nemôže byť tak paušálne dané, ako to bolo, lebo je rozdiel, na akom pracovisku a na akej pozícii tá zdravotná sestra je, to treba naozaj diferencovať. Nemôže byť situácia taká, kde sú neštátne zdravotnícke zariadenia a kde je lekár, ktorý má možno päťsto pacientov alebo šesťsto pacientov, a on minimálne má ohodnotiť zdravotnú sestru a podľa tých mzdových taríf mu to vyjde okolo 900 eur. A tá zdravotná sestra má vyšší plat, ako má lekár samotný. Naozaj to vyvoláva veľké napätie v mnohých neštátnych zdravotníckych zariadeniach, to je čosi zlé. Je potrebné sa naozaj na to pozrieť. LSPP. LSPP, dlhodobo neriešená problematika. To je v programovom vyhlásení vlády. To je fakt pravda. Ak máme dlhodobo neriešenú problematiku LSPP a máme na mysli obdobie desiatich rokov, sedí vec. Ale tu je tá výzva, na tú komunikáciu a prizvanie si tej odbornej verejnosti, aby sa o týchto veciach diskutovalo. Predsa nemôže zákonom ukladať povinnosť lekárovi, ktorý ide do služby, veľakrát práve ako som to spomínal, tých obvodných lekárov či pediatrov alebo pre, všeobecných lekárov pre dospelých, má zdravotné problémy, veľakrát je to už lekár na dôchodku, ktorý má 65, možno 70 rokov, ale jemu ukladá povinnosť, že on do služby musí nastúpiť. Pokiaľ nenastúpi, porušuje zákon. Veď je to v rozpore aj s Ústavou Slovenskej republiky, lebo veľakrát títo lekári pracujú v nedôstojných podmienkach, nedostatočne ohodnotení. Nijakú prácu nechcem dehonestovať, ale predsa práca lekára v službe nemôže byť menej honorovaná ako možno práca upratovačky, ktorá príde a uprace tie priestory. To je úplne, totálne absurdné. Potom tí prevádzkovatelia LSPP veľakrát zneužívajú túto situáciu, určujú si jednoducho podmienky, aj tieto platové, a ten lekár jednoducho je povinný túto prácu vykonávať, hoci nesúhlasí s týmito podmienkami. Tu mám tých stomatológov len tak okrajovo, tak spomeniem. Toto je tiež jeden z problémov Slovenskej republiky, tu nie že máme už nedostatok stomatológov na Slovensku, ale my už máme aj nedostatok univerzitných profesorov a garantov, ktorí by zabezpečovali odbornú výuku stomatológov. Je potrebné naozaj aj na túto problematiku sa pozrieť, lebo ináč bude len zopár zubárov, ktorí, prídete, a len vám vytrhnú ten zub, ale vám neošetria tú ústnu dutinu. Ďalšia vec je tu z programového, vláda nepripustí privatizovanie ekonomicky lukratívnych činností nemocníc. Ja sa pýtam, akých lukratívnych činností? Ešte tam nejaké vôbec sú? Sú? No, tak ma poučíte, dobre. Tak ja vidím, že sa dá furt dačo privatizovať, aj kradnuté, v Slovenskej republike, ja som povedal, keď už nič nebude, tak ukradneme aj vzduch a slnko. Hej, a to som nevedel, že budú kauzy emisie a podobne, že ani ďaleko som vedľa nebol, čo som ani tak prorocky to nemal na mysli. Ak teda sú, ale chcel som povedať takúto vec, že naozaj tie lukratívne činnosti, ako sú tu röntgeny, laboratórne pracoviská, dialýzy, však toto všetko je sprivatizované. A keď my takto okyptíme to zdravotnícke zariadenie o tie lukratívne činnosti, tak potom, samozrejme, že to zdravotnícke zariadenie je len v červených číslach. V akých môže byť pozitívnych? Problematika Rázsochy. Hm. Reagoval som aj na výbore pre zdravotníctvo. Však pani ministerka druhýkrát si to vypočuje, však hádam mi to odpustí, ale medzitým, pani ministerka, ja som si dal tú námahu a pozval som aj pani podpredsedníčku parlamentu, aby sme sa tam šli pozrieť na tie Rázsochy. Ak dovolíte, ja vám to zbilancujem. Myslím si, že ďaleko od pravdy som nebol, keď som povedal, vtedy som povedal a reagoval som takto, že Rázsochy, to je jediné zdravotnícke zariadenie, alebo toto má pre celý národ zabezpečiť, toto zdravotnícke zariadenie, kvalitu zdravia? Ja sa pýtam, ako to pomôže občanom z východného Slovenska, kde pán predseda, pán Raši, povedal, že síce on je Košičan, ale podporuje dostavbu Rázsoch. Tak ja to tak upravím. Keď som si zistil, aká je skutočnosť. Je to v Lamači, tie pozemky, ktoré boli vykúpené, tak sú viazané zmluvou, a sú viazané zmluvou, že tam je podmienka, aby tam bolo zdravotnícke zariadenie, to je podmienka. Ale, pani ministerka, tie Rázsochy, to nie sú Rázsochy, to je rároha. To je rároha. A tam rastú samé rázsochy, skutočne. Ja som tam skoro stúpil na vretenicu, Erika ma upozornila, dávaj pozor, lebo. A rovno bol by som na toho hada tam stúpil. Keď som to videl len tak ako zďaleka, tam je narušená statika, zarastené je to burinou a kriakmi, ale to bol len môj taký dojem. Dovolil som si osloviť tiež univerzitných profesorov z oblasti medicíny a takisto som sa pýtal na tento problém, že či sa zle na to pozerám, alebo či je dobrý môj pohľad? Povedali, pán Kuffa, je to dobrý pohľad. Projektová dokumentácia zo sedemdesiatych rokov. Pani ministerka, štyridsať rokov stará projektová dokumentácia. Pre dnešné potreby, dovolím si povedať, nepoužiteľná. Nepoužiteľná. Realizácia samotná toho skeletu, ktorý tam ešte zostal, a z diaľky som videl, že naozaj tá statika, neviem, možnože statický posudok je pozitívny, to nemám takúto informáciu, ale technológia ako taká, použitá z osemdesiatych rokov, teda tridsať rokov stará. Pri naplnení tých ambícií, ktoré sú tu v programovom vyhlásení vlády a o tých zelených aktivitách sa tu hovorí, o tej ekologickosti rôznych budov, zatepľovania a tak ďalej, a tak ďalej, toto nie je na dostavbu. Toto je zrelé pre to, aby sa celé tie Rázsochy zbúrali, nech sa Bratislavčania na mňa nehnevajú, veď ja im chcem len dobre. Nech sa naozaj pripraví projektová dokumentácia a seriózna stavba, ktorá by bola dôstojná pre pacientov, aby aj študenti medicíny mali kde naozaj dôstojne študovať. Pán profesor mi spomínal Mickiewiczovu a Kramáre, že sú v dezolátnom stave. Nestihol som sa tam ísť pozrieť, ale určite po tejto rozprave sa pôjdem pozrieť. A si dám tú námahu, oslovím aj dekana lekárskej fakulty, rád by som si to pozrel, ale počul som, že tie výučbové priestory sú v otrasnom a dezolátnom stave. Zbúrať to treba, čosi nové naozaj, skutočne postaviť. Pýtal som sa, no, dobre, ale odkiaľ na to vziať? Jedna z možností bola poradená, predať Mickiewiczovu ako lukratívny pozemok, možno ako budovu, a toto má byť ale záležitosť z iných zdrojov vyfinancovaná, tie Rázsochy, nie zo štátneho rozpočtu. Lebo naozaj, tak ako ma síce ubezpečovali, že Bratislava slúži pacientom zo širšieho ako regiónu. Áno, ale ja sa pýtam, ten región je pokiaľ, po Trnavu? Ale veď tu sú ľudia aj z východného Slovenska. My by sme radi mali tiež dostupné a dôstojné nejaké tie zdravotnícke zariadenia aj na východe. IH systém, ten som už spomínal, nebudem to nejako, znova sa k tomu vracať, lebo to je tá elektronizácia. Ja, myslím si, že by som asi aj mohol aj končiť, lebo je to asi dlhé, hej. No, nechcem sa pretekať s premiérom tu v tej dĺžke, tak. V zdravotníctve chcem ešte spomenúť takúto vec, že nemôže byť cesta, aby lekári prvého kontaktu museli kupovať očkovacie látky. Je to čosi úplne absurdné a dehonestujúce. Spýtajte sa vo svojom okolí svojich vlastných lekárov, ktorí musia kupovať očkovacie látky, aby zabezpečili očkovanie. Najviac týchto očkovacích látok kupujú pediatri. Veľakrát tieto očkovacie látky majú dobu expirácie. Všetko to je na ich príťaž. Je to tak komplikované a táto práca, dovolím si povedať, že je nezaplatená. Vrátiť sa k tomu pôvodnému spôsobu, ako bol, aby hygiena bola tá, ktorá zabezpečuje očkovacie látky, a lekár je ten, ktorý vlastne zrealizuje tie výkony. Ja som chcel ešte tu takto poďakovať aj dobrovoľníkom v zdravotníctve a darcom krvi, ktorí možno tak málo sú spomínaní. Ja som tiež bol odkázaný aj na pomoc práve týchto ľudí aj týchto darcov, chcem im vysloviť naozaj úprimnú vďaku a slová vďaky za ich obetu a nezištnosť, lebo toto nie je platená služba. Ako poskytovanie tej dobrovoľníckej práce a takisto aj pri darovaní krvi. Čo sa týka ako financií v zdravotníctve, tiež sa veľmi často a veľakrát spomína, že málo financií je v zdravotníctve. Poviem svoj názor. Dovolím si povedať, že v zdravotníctve nie je málo financií, ale sú nespravodlivo prerozdeľované, ten balík peňazí. Navyše ďalšia vec, to mám takú informáciu tiež aj sprostredkovanú, 40 percent z celkového objemu financií v zdravotníctve končí mimo zdravotníctva, čo je neprijateľné, hej. Pre porovnanie možno v Amerike alebo Kanade je to okolo nejakých 10 až 20 percent. Teda v každom štáte kdesi-čosi bokom je, ale 40 percent, to je veľmi veľa. V závere mám tu ešte niekoľko takých vecí, ktoré sa dotýkajú programového vyhlásenia vlády v takom širšom kontexte. Tak ešte to tak, na jednej strane to tak zhodnotím. Širokorozchodná trať Bratislava, respektíve Čierna nad Tisou – Košice – Bratislava – Viedeň. Odprezentoval to aj pán premiér tu, širokorozchodnú trať. Nesedí mi to s týmto programovým vyhlásením vlády. Na jednej strane je to tam napísané, že širokorozchodnú trať dobudovať a dokonca do Viedne, a na druhej strane podpora regiónov. Nemyslím si, že prioritou vlády Slovenskej republiky je rozvíjať možno región, ja neviem, Rakúska, lebo keď by vo Viedni bola tá prekládka, bolo by to tam. Myslím si, že malo ty to zostať v Čiernej nad Tisou, malo by to zostať na východnom Slovensku, kde tých pracovných príležitostí je veľmi málo, a dotknem sa len veľmi, veľmi okrajovo. Len v deväťdesiatom prvom roku sovietske vojská opustili túto republiku. Nechcem, aby to bol, naozaj, aj zo strategického hľadiska, dovolím si to povedať, aby sa otvoril tu zas nejaký taký koridor po širokorozchodnej trati, a jedno ráno sa zobudíme a naozaj tu budú tanky. Dúfam, že to nebude, tie tanky sa tu už spomínali niekoľkokrát. Diaľnica Bratislava – Košice, to je téma, ktorú ja počúvam už posledné roky a veľmi dlho, a pokiaľ ma pamäť neklame, tak už bola taká ambícia aj do roku 2010 dobudovať konečne túto diaľnicu, v rámci infraštruktúry chýba táto diaľnica, všetci to naozaj pociťujeme, ale myslím si, že najväčšou chybou bola pri budovaní tejto diaľnice, že sa buduje z Bratislavy do Košíc. Malo to byť naozaj naopak, z Košíc do Bratislavy. Bolo by to dávno, aspoň si teda myslím, že by to bolo skončené. V rámci rozvoja regiónov, a keď som spomínal tie železnice, kontaktovali ma z regiónu známi, ktorí hovoria, že lokálny vláčik, ktorý premáva z Popradu do Starej Ľubovne, on ďalej ide na Plaveč, majú tam redukovať tieto spoje. Poprosil by som potom ministra dopravy, nech sa pozrie na to prehodnotenie, a možno niekedy aj menej výhodné tieto veci možno podporiť naozaj z prostriedkov štátneho rozpočtu, aby ten región ako-tak sa udržal. Školský systém, ten som spomínal. Financie na vedu a výskum. Financie na vedu a výskum, veľmi účinný systém je taký, že aby nie tie financie zo štátneho rozpočtu šli školám, ale konkrétnym firmám výrobným. A firma je tá, ktorá zadáva v rámci výskumu zákazku konkrétnej univerzite a škole, a tá si to odsleduje. Takto to vo svete funguje. Potom veľakrát je to tak, že my na vedu a výskum stále dávame a umárame tie finančné prostriedky, a tie výsledky sú veľmi chabé alebo veľmi nízke a neefektívne. K študentom som sa chcel ešte tu, ak dovolíte, vyjadriť. Tu aj v Bratislave, mal som tu aj dcéru na škole a podobne. Ale je to možno taká skupina ľudí, a keď ste vláda istôt a na ten sociálny aspekt ste sa zamerali, berte to ako odporučenie. Navrhoval by som, aby strava pre študentov bola z tých 80 centov zvýšená aspoň na euro, teda na deň aby to boli dve eurá. Možno študenti sú práve tou skupinou, ktorá veľakrát, si dovolím povedať, že trpí, aj veľakrát aj hladuje aj bieduje, ešte viac ako naši dôchodcovia. To nechcem nikoho teraz podceňovať alebo čosi také, ale na túto skupinu ľudí, buďte takí dobrí, pozrite sa, aj pán minister školstva nech sa na tieto veci pozrie. Zrovnoprávnenie školstva. Ja si to tu dovolím tak vypichnúť, že to nie je len to školstvo, ktoré je neštátne, súkromné, ale je tu aj cirkevné školstvo. Naozaj sú tam rozdiely a poprosil by som naozaj, aby tá rovnoprávnosť tu bola. S kolegom cez prestávku sme sa rozprávali a dovolím si to takto spomenúť tu, tú prácu v nedeľu. To už tu takto aj odznelo. Môžeme mať na to rôzne názory, a tak ako kolega tu kdesi to spomenul, že práve niekto prácou zasväcuje tú nedeľu. Myslím si, ja osobne, že by to malo byť trávenie, spôsob voľného času s rodinou, ale je veľmi nepríjemné, ak teda odpočívate a ste v záhrade a je vonku pekne a chcete relaxovať, a sused vám behá s kosačkou a vrčí vám celý deň poza uši, alebo nejaké ťažké mechanizmy, tak toto naozaj nie je nedeľa. Ak to berieme ako taký národný šport, že ideme do hypermarketu s celou rodinou na vychádzku a na nákup, prosím, ale musíme si uvedomiť, že aj na druhej strane za prepážkou musia byť predavačky, ktoré jednoducho sú povinné, musia ísť v nedeľu do práce. Myslime aj na týchto ľudí. Samozrejme, zdravotníctvo a podobné veci, tam si neviem predstaviť, že by bol sviatok. Tam je to jednoducho nonstop, ale hovorím o týchto typoch práce. Okrem iného, my sme mali tu aj nejaké školenie minulý týždeň, dva dni z inštitútu parlamentného. Chcem poďakovať všetkým tým zamestnancom, ktorí venovali ten čas, trošku nás zorientovali, nakoľko sme my začínajúci, vidíte, poslanci, tak sa zorientúvame tu. Ale tak v rámci voľnej debaty som sa dozvedel, že aký máme archív, koľko to stálo práce. Na zemi boli tie archívne materiály, je to teraz v regáloch, pôjdem sa tam pozrieť. Okrem iného máme aj parlamentnú knižnicu. Medzi rečou, neberte to tak doslovne, dúfam, že nikto nebude mať z toho problém, ale poprosím aj ministra školstva, aby sa na to pozrel, aspoň, dajte im aspoň 50 tis. na tú knižnicu, veď majú tam 30 tis., však 20 tis. keď im dohodíte, nie je tu pán minister, myslím si, že z toho štátneho rozpočtu, naozaj to nebude veľa. Po iné roky mali 60 tis., vidíte, o 10 tis. pýtam pre nich menej. Buďte taký dobrý, pozrite sa na to. Ja sám ako poslanec chcem využívať túto knižnicu, dokonca rozšírili túto oblasť. A to patrí ku vzdelávaniu. Môžu prichádzať študenti, ktorí si môžu zapožičať a preštudovať tie materiály, ale požičiavať si knihy môžeme len my ako poslanci. Myslím si, že tá knižnica je na veľmi dobrej úrovni, hoci som tam zatiaľ nebol, len som to počul. V rámci sociálneho programu, ak by sme to nenazývali ten socialistický, tak ja poviem takú odvážnu ako myšlienku. A v rámci proporcionálneho vyváženia tých regiónov, ja som zo severného Slovenska a tí poslanci, ktorí ste zo severného Slovenska, tak vy viete veľmi dobre, že prestávame kúriť niekedy koncom mája a už koncom augusta musíme začať kúriť, či to je plynom, drevom alebo čímkoľvek, jednoducho tá zima je oveľa, oveľa dlhšia. Zamyslieť sa aj nad takou odvážnou vecou a v rámci možno sociálnej politiky, nech sever Slovenska má lacnejší plyn o cenu jedného štvrťroka. Je to veľmi odvážne, hej, skúste sa nad takou vecou zamyslieť. V závere som chcel poďakovať ženám. Vo všeobecnosti, ale aj svojim voličom, ktorí mi prejavili dôveru, bolo to takmer dvadsaťštyritisíc občanov. Chcem im sľúbiť, že nechcem ich teda sklamať, a chcem byť pozitívnym prínosom aj cez tento parlament. A budem veľmi aktívne načúvať aj ich hlasu. Cítil som to, že predovšetkým to boli ženy, ktoré mi dali ten preferenčný krúžok, ale ja som chcel poďakovať dvom ženám, dvom premiérkam. Jedna je naša Iveta Radičová a druhá Julia Tymošenková. Obidvom ženám chcem poďakovať za ich odvahu. Možno ste si všimli, že Julia Tymošenková, ja sa to nebojím nazvať, sa stala politickou obeťou a politickým väzňom. Uvidíme, čo to prinesie aj u nás na Slovensku, keď v septembri 2013 zrušíme trestnoprávnu imunitu, koľkí sa možno ocitneme, nevieme, môžeme sa ocitnúť kľudne na tom druhom, na tej druhej strane. Ja nechcem posudzovať to, že či je spravodlivo alebo nespravodlivo väznená, ale nespravodlivo vnímam ten prístup, ktorý voči tejto žene je. Predsa sa nemôže páchať na žene násilie, ak niekto si tam chce merať silu, ak možno kopať a modriny a podobné veci, myslím si, že to, dovolím si to nazvať až nejako barbarské. Dnes mala byť v Charkove hospitalizovaná, kde nemeckí lekári ju mali vyšetriť, a ak je to možné, pán predseda parlamentu tu nie je, tak je tu pani podpredsedníčka, ale ja to poviem aj tak verejne, a neviem, aké sú cesty a aké sú možnosti. Pán minister zahraničných vecí odišiel, veľmi rád by som šiel na túto návštevu na Ukrajinu. V rámci MPÚ, ja som sa prihlásil k tým, k tej Medziparlamentnej únii, práve som si vybral bývalé republiky Sovietskeho zväzu. Teda ja necítim nenávisť smerom na východ, vôbec nie k Rusom ani Ukrajincom, mám tam priateľov. Práve toto som si vybral, tak tu bola taká prestrelka, či Maďari alebo Ukrajinci. Áno, ja cítim viac a väčšiu spolupatričnosť smerom na východ, teda v tomto nie je problém. Ale poprosil by som naozaj, ak by bolo možné, aby možno aj tento parlament alebo vláda zaujali stanovisko aj voči tejto žene. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)