Lipšic, Daniel, poslanec NR SR (2013-09-18):
Pán predseda, faktom je, že vy máte veľmi niekedy striktný pohľad na procedúru. V poriadku. Ale faktom je aj teraz, že procedúru idete porušiť. To je proste fakt! Tak to aspoň priznajte. To je k tomu. Proste priznajte to. Moja druhá poznámka sa týka toho, ako prebiehala schôdza, a to, že porušíte znovu procedúru pri tom, ako sa bude dnes hlasovať, keď plénum neschválilo inú zmenu hlasovania, než akú ste schválili predminulú polnoc, lebo poslanecké grémium neschvaľuje tieto návrhy, môže nejaké odporúčanie dať a potom vždy vy v pléne to necháte odsúhlasiť. Lenže to ste zabudli urobiť. (Reakcie z pléna.) A to je problém. Ale ja sa vyjadrím aj k tomu, že podľa mňa celá schôdza bola nezvládnutá. Nezvládnutá dvomi osobami, alebo teda jednak premiérom, ktorý odišiel zo schôdze, ale po druhé vedením parlamentu. Vy ste naozaj najskôr z parlamentu ušli, následne sa viacerí vaši poslanci, viacerí vaši poslanci opili a následne sa pobili. (Ruch v sále.) Považujem to za, je mi to smutné to hovoriť, pretože vy častokrát mávate alebo sa snažíte mať štátnické prejavy o tom, aký parlament by mal byť kultúrny a dôveryhodný, ale chovanie vašich poslancov a vašej vlády za posledné dva dni výrazne poškodilo kredibilitu celého parlamentu, musím povedať. Celého parlamentu. A je mi to veľmi ľúto. A je mi veľmi ľúto, že to aj zľahčujete spôsobom, že no však človek si v parlamente neštiká, takže čo sa deje, no tak nech si niekto aj vypije. Ja si to nemyslím. My sme v parlamente v práci a ešte by som vedel tolerovať, keď si niekto dá na obed pohár vína, v poriadku. Ja nie som abstinent. Ale aby sem prišli do poslaneckej snemovne o polnoci poslanci, ktorí teda mali zjavne viac ako jeden pohár vína, a zľahčovať to spôsobom, že no však to tu je tak tolerované dlhodobo, to je taký dlhodobý problém, to sa mi zdá, že je nedôstojné. Nedôstojné parlamentu, podľa mňa nedôstojné aj predsedu parlamentu. Druhá poznámka sa týka tej fyzickej potýčky. Ja som to už spomínal, keď sme začínali včera večer rozpravu. Ja som bol v sále a ja nemám kvôli čomu obhajovať pána poslanca Matoviča, nemám až tak veľa dôvodov na to, ale mám dôvod, a každý z nás by ho mal mať, obhajovať pravdu. A musím povedať, že nie je pravdou, čo ste vy povedali, že pán poslanec Matovič ako prvý inzultoval o 30 rokov staršieho pána poslanca Valockého. To nie je pravda. Keď pán poslanec Matovič, a asi celý záznam to už našťastie teda preukázal, lebo nestačí pozrieť záznam asi od polovice len, keď išiel za tou maketou, tak sa pán poslanec Valocký úmyselne postavil do cesty, chytil sa tohto dreveného zábradlia, alebo proste tej drevenej časti, dozadu sa vysunul, aby nemohol prejsť a tak mu chcel zabrániť, aby išiel si zobrať tú svoju maketu. Proste tak to bolo. Tak to bolo. Ja som už potom incident vonku nevidel, takže k tomu sa ja vyjadriť nemôžem, kde bol pán poslanec Viskupič, to nemôžem o tom svedčiť. Ale o tomto môžem, lebo som tu bol. Bol som osobne prítomný v sále niekoľko metrov od toho incidentu. A považujem za smutné, že tu celá vláda rieši pána poslanca Hlinu, a oprávnene, ja si nemyslím, že do snemovne patria fyzické súboje, ale keď niečo podobné príde z druhej strany, tak je snaha skôr prekrútiť a urobiť z toho niečo, niečo iné. Ja si myslím, že predseda parlamentu je funkcia, aj v iných krajinách to tak je, u nás by to tak mohlo byť, ktorá by mala byť trošku nadstranícka. To znamená, naozaj by mala preferovať tú inštitúciu pred stranou. Ale, pán predseda, vy si vždy zvolíte tú stranícku príslušnosť pred tou inštitucionálnou, takmer, takmer vždy. A to je škoda, lebo to naozaj podľa mňa ohrozuje dôveryhodnosť parlamentu. A už sa na záver vyjadrím, lebo všetko bolo povedané a ešte bude povedané, ale vyjadrím sa aj k tomu, prečo podľa mojej mienky malo zmysel tých možno 41 hodín potiahnuť. Bol som si dnes cez obednú prestávku zabehať a po zabehaní som si bol kúpiť v trafike noviny. Už som dlho v tej trafike nebol. A pani, ktorá mi tie noviny predávala, hovorí, že je hrozná situácia na Slovensku, že ona aj svojim deťom radí, aby z tejto krajiny odišli. A keď som bol na dve hodiny minulú noc doma a odchádzal som sem o pol piatej, aby som prevzal štafetu v rokovaní, tak som aspoň na chvíľku išiel do detskej izby, kde spia moji dvaja malí synovia. A myslím si, že tá schôdza mala veľký význam aj preto, aby dala nám ostatným nádej, že naše deti budú žiť v slušnejšej krajine, že budú žiť v krajine, kde budú reálne môcť rozhodovať o správe vecí verejných. Kde nebudú reálne rozhodovať len finančné skupiny, len oligarchovia, len páni, ktorí ovládajú figúrky a politikov. A preto si myslím, a možnože, keď človek bojuje, tak možnože boj nakoniec prehrá, čiže možnože aj prehráme, ja to celkom pripúšťam. Ale už som to povedal raz, že minimálne prečo si myslím, že ten boj je dôležitý, je to, že keď nám vyrastú deti, niektorí z vás máte už možno vyrastené, a keď sa nás opýtajú, čo sme urobili pre to, aby sme nenechali túto krajinu v rukách gaunerov, aby sme im mohli povedať, že sme aspoň zabojovali. Aj keď možno prehráme. Ale ja verím, že vyhráme. A tak sa chcem poďakovať všetkým prítomným poslancom, hosťom, všetkým za to, že vydržali takéto rokovanie. A aj keď zajtra v numerickom hlasovaní prehráme, ja si myslím, že za tieto posledné dva dni sme v skutočnosti vyhrali. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)