P. Hrušovský, predseda NR SR: (2004-06-17):
A vyhovujem vašej požiadavke, otváram rozpravu. Do rozpravy sa hlási písomne pán poslanec Tkáč. Pán poslanec Tkáč je prihlásený do rozpravy písomne. Nech sa páči. V. Tkáč, poslanec: Vážený pán predseda, vážený pán minister, vážená pani spravodajkyňa, dovoľte, aby som začal hneď s procedurálnym návrhom. Dovolím si navrhnúť, aby Národná rada Slovenskej republiky po hlasovaní vrátila návrh zákona späť predkladateľovi a aby sa o týchto otázkach ďalej konanie nepokračovalo. Dovoľte mi vzhľadom aj na filozofiu prvého čítania podľa zákona o rokovacom poriadku povedať niekoľko poznámok. Predovšetkým sa čudujem pánovi ministrovi, že prijal túto funkciu a že tu nesedí náš televízny kapitalista pán Rusko, pretože on začal túto agendu rozvíjať ako predseda súčasnej Rady hospodárskej a sociálnej dohody a po prvých neúspešných rokovaniach jednoducho vybuchol a začal naháňať odbory i zamestnávateľov po Slovensku s tým, že ide rušiť zákon. Druhá zásadná poznámka je tá, že existuje aj niečo ako princíp etiky návrhu. Tento návrh je nemorálny z viacerých aspektov. Súčasná vládna garnitúra pokračuje vo vládnutí, ktoré začala v roku 1998. Medzi volebnými sľubmi tejto garnitúry pred voľbami v roku 1998 boli aj sľuby, že sa zakotví sociálne partnerstvo v zákone. Môžem prednášať – a robím to tak 35 rokov – študentom, v ktorých štátoch je tripartizmus, v ktorých nie je. Môžem povedať aj to, že sme už mali s pánom ministrom aj televízne konflikty na túto tému a že absolútne nemôžem prijať argument, že takýto model tripartizmu nie je v žiadnej krajine, alebo že je to vraj len poradenská funkcia, ktorú tripartita plní. To nie je pravda! Aj v úvodnej reči pána ministra odzneli niektoré veci, ktoré sú z odborného hľadiska neprijateľné. Chcem predovšetkým uviesť, že podstata tripartizmu nie je len v zákone, že existuje tzv. škandinávsky model, ktorý spočíva jednoducho v tom, že sociálni partneri si sadnú za stôl a dohodnú sa, že sa dohodnú. Dohodnú sa na tom, že budú spolu sedieť, rokovať a prerokúvať určité záležitosti. Existuje dokonca ústavnoprávne vykrytie postavenia vyjednávania na národnej úrovni, alebo na celoštátnej úrovni, ak chcete, v Ústave Francúzskej republiky dokonca z úvodnej preambuly, ktorú túto preambulu ústava Francúzska v roku 1958 prebrala, je to preambula z roku 1946. Ústava Talianskej republiky hovorí o sociálnom štáte, hovorí o právnom štáte a povedľa ústavného súdu či ďalších ústavných orgánov má Consiglio Nazionale dell´Economia e del Lavoro (t. j. CNEL), teda ústavný orgán hospodárskej a sociálnej rady. Vo vzťahu k vymedzeniu poradenských alebo ďalších funkcií si treba uvedomiť – a toto je zásadná nekompetentnosť okrem politického hodnotenia tohto návrhu –, že sa nielen ruší tripartizmus, ale ruší sa najmä základné právo sociálnych partnerov. A znovu opakujem, nemožno naháňať odbory tým, že naháňate zamestnávateľské subjekty. Toto si treba jasne uvedomiť. Jednoducho tu sa likviduje podiel sociálnych partnerov na legislatívnom procese, na tvorbe práva. A toto už je v zásadnom a elementárnom rozpore nielen vo vzťahu k Medzinárodnej organizácii práce, ale aj k smerniciam Európskej únie, k politicko-právnym dokumentom Európskej únie počnúc už od rokov päťdesiatych v súvislosti s úniami, s vytvorením spoločenstiev, s jednotným aktom, s maastrichtskou zmluvou, s amsterdamskou zmluvou i so zmluvou z Nice, ako aj s otvorenou metódou koordinácie sociálnych záležitostí Európskej únie. Je to v rozpore s dohovormi Medzinárodnej organizácie práce, ktoré majú priamy súvis s Európskou sociálnou chartou Rady Európy, revidovanou, ktorú, žiaľ, Slovenská republika zatiaľ neratifikovala, ratifikovali sme v roku 1998 miernejší variant. A tento zákon alebo tento prístup je v rozpore aj s politickými dokumentmi Európskych spoločenstiev či Európskej únie o prerokúvaní zásadných otázok týkajúcich sa sociálnych, ekonomických problémov na národnej či celoštátnej úrovni. Problémom v tejto súvislosti je to, že chcete zrušiť platný zákon. V zákone je v podstate dvojkolový spôsob prerokúvania zákonov, to znamená, ak aj v druhom kole by nedošlo k súhlasu, tak vláda môže predložiť návrh zákona do Národnej rady bez akýchkoľvek bariér a zábran, že jednoducho v príslušnej prílohe či klauzule uvedie postoj sociálnych partnerov. Keď ste získali znovu voličov v roku 2002, pred voľbami ste nahádzali v tomto parlamente – a drvivá časť vládnej koalície za to zodpovedá aj v súčasnosti – obrovské množstvo sociálnych opatrení v zákonoch, ktoré ste bez mihnutia oka a bez hanby a výčitiek svedomia okamžite po nástupe k moci v roku 2002 zmenili a 22 zákonov, najmenej 22 zákonov ste predložili do Národnej rady v skrátenom legislatívnom konaní, pričom ste hrubo porušili platný zákon o hospodárskom a sociálnom partnerstve. Pred rokom 1998 ste viazali politické hlasy aj vtedajších odborov, Konfederácie odborových zväzov, prísľubom, že dostanú odmenu za porážku vtedajšej vládnej garnitúry tým, že dostanú zákon o sociálnom partnerstve. Pred voľbami v roku 2002 rozhodujúca časť vládnej koalície nasľubovaním a aj právnymi úpravami, ktoré mali ďalekosiahle finančno-ekonomické dosahy, ale boli použité ako politický kapitál, ste jednoducho ten istý zákon, ktorý ste darovali sociálnym partnerom, po voľbách v roku 1998 obišli, ignorovali a protizákonným spôsobom ste v skrátenom konaní zrušili sociálne opatrenia, na ktoré ste nachytali voličov pred voľbami v roku 2002. Navyše, len čo sociálni partneri prestali byť komformní, a tu zas už nejde len o odbory, pretože jednoducho krajná pravica tvrdo pracuje a diskredituje, ale aj rozbíja Asociáciu zamestnávateľských zväzov a združení, vytvárate nové zoskupenie, vám povoľné, a jednoducho vám už aj tento zákon prekáža. Chcem sa znovu vrátiť vo vzťahu k ústavnej či právnej úprave postavenia tripartitných orgánov v iných štátoch, že aj keď sú niekde zvýraznené poradenské funkcie týchto inštitúcií, sú to poradenské funkcie, zameranie týchto orgánov vo vzťahu k hospodárskym a sociálnym otázkam. Ale vo vzťahu k legislatíve a tvorbe sociálneho i ekonomického zákonodarstva tá poradenská funkcia je úplne inak vymedzená. Dokonca vo Francúzsku napr. je hospodárska a sociálna rada nositeľom zákonodarnej iniciatívy. To sú významné, zásadné otázky, ktoré v tejto súvislosti fungujú. Aj Konfederácia odborových zväzov dala stanovisko a odvoláva sa, žiaľ, len na dohovor 144. Vážení, môžem vám zodpovedne urobiť a urobím ten prehľad v druhom čítaní, že v 64 dohovoroch Medzinárodnej organizácie práce, ktoré po revízii v súčasnosti platia v slovenskom právnom poriadku, sú uvedené povinnosti konzultácií na národnej úrovni, na najvyššej úrovni so sociálnymi partnermi, teda s reprezentatívnymi i najreprezentatívnejšími zástupcami zamestnancov i reprezentatívnymi zástupcami zamestnávateľov. Pokiaľ sa niekomu Medzinárodná organizácia práce zdá príliš socialistická, chcem uviesť, že je nesprávny prístup k tejto inštitúcii, že to je inštitúcia, ktorá sa zaoberá len odborárskymi právami. To nie je pravda. Jednoducho tu sa likviduje, pri nepochopení tej dvojjedinej úlohy, aj spolčovacie, združovacie právo zamestnávateľských subjektov. Dovoľte, aby som odskočil vecne do problematiky, ktorú ste spojili v tomto zmysle a ktorá je najhoršia protipravicová úprava, akú som v živote čítal. A to je otázka tzv. extenzie – rozšírenia právnej záväznosti kolektívnej zmluvy na zamestnávateľa. Ja som nekompetentnejší nezmysel dávno nečítal. Ak poviete, že sa môže rozšíriť ex officio právna záväznosť kolektívnej zmluvy vyššieho stupňa len na toho zamestnávateľa, ktorý s tým súhlasí, tak to je nezmysel, ktorý nemá v histórii pravicového ekonomického trhového prostredia logiku alebo analógiu! Prosím vás, už v roku 1937 za prvej republiky v Československu vtedy bolo prijaté nariadenie vlády o rozširovaní záväznosti tzv. pracovných zmlúv hromadných. A tam bola takisto ex officio uvedená právomoc ministerstva rozšíriť záväznosť kolektívnej zmluvy vyššieho stupňa na iných zamestnávateľov, ktorých sa dajme tomu netýka a nie sú súčasťou zamestnávateľských zväzov, ako to aj pán minister formuloval. Pri štúdiu o týchto otázkach sa dá prísť na veľa. Dá sa prísť na to, že úlohou štátu v trhovej ekonomike, absolútne bez socialistického prívlastku či ľavicového prístupu, je zabezpečiť vytvorenie rovnakých ekonomických podmienok. Ak si zoberiete príklad, že zamestnávateľ, ktorý je relatívne sociálnejší ako zamestnávateľ „B“, ten zamestnávateľ „A“ prijme niektoré sociálne pracovné podmienky, najmä tarifné mzdy a podobne, výhodnejšie než iní zamestnávatelia, získava automaticky komparatívnu nevýhodu oproti tomu asociálnejšiemu zamestnávateľovi, ktorý nevyjednáva vôbec alebo vyjednáva menej sociálne. A v tejto rovine je jednoducho úloha štátu zabezpečiť rovnosť šancí pre podnikateľov, ktorí takýmto spôsobom postupujú. A tu sa potom zabezpečí rozšírenie, extenzia kolektívnej zmluvy vyššieho stupňa aj proti vôli toho zamestnávateľa „B“. Veď toto je tá prapodstata trhovej ekonomiky bez akéhokoľvek socialistického ponímania či preferencie odborov, alebo nie! Veď toto je ochrana zamestnávateľov! Ak ja ako ministerstvo sa mám pýtať niektorého zamestnávateľa, či to má náhodou možnosť zobrať, či mi dá na to súhlas, ja som to skutočne z kompetentného hľadiska ešte nezažil. To je totálny nezmysel, ktorý je v rozpore s úlohou štátu v správne fungujúcej a spravodlivej trhovej ekonomike, bez možno prívlastku sociálna. Chcem ďalej uviesť, že pri dôkladnej analýze aj dokumentov sociálneho modelu Európskej únie, do ktorej sme vstúpili, je to pach, ktorý z toho zákona ide, nie z 20. storočia, ale z 19. storočia. Ja si nespomínam, že by metódy 19. storočia boli v akejkoľvek vládnej konštelácii tak použité ako v tomto návrhu zákona. Ak je tu vláda, ktorá chce protiodborovo pôsobiť, zároveň si uvedomte, že pôsobíte proti elementárnym združovacím právam zamestnávateľov. Zamestnávateľské zväzy a subjekty majú elementárne práva rovnaké, ako majú odborové organizácie, a patrí to medzi základné slobody, nielen práva, a je to posvätné právo, ktoré charakterizuje dnes aj Ústava Slovenskej republiky, 64 dohovorov Medzinárodnej organizácie práce a globálna, celková sociálna politika a sociálny model Európskej únie, naposledy sformulovaný predovšetkým v Nice, ale aj v ďalších dokumentoch z vývoja a etáp Európskej únie. Sociálne partnerstvo dnes nadobúda nebývalé rozmery. Existujú desiatky globálnych, tzv. zmlúv tarifného kolektívneho vyjednávania svetových inštitúcií a organizácií, ako sú Danone, ako je napr. Volkswagen a podobne. Vytlačiť odbory takýmto spôsobom z pôsobenia v sociálnom systéme je nezmyslom. Nepomohlo to ani prostredníctvom závodných rád. Chcem ešte uviesť v tejto súvislosti aj skutočnosť, že vo vzťahu k dokumentom Európskej únie a praxi, ktorá spočíva v rešpektovaní sociálnych partnerov, sú dnes rovnocennými partnermi Európskej komisie i Rady a dnes aj Európskeho parlamentu, to si treba jasne uvedomiť, európske inštitúcie zamestnávateľov a európske inštitúcie zamestnancov, najmä Európska odborová konfederácia, ktorá je súčasťou aj Medzinárodnej konfederácie práce, alebo Svetová konfederácia práce, ktorá združuje predovšetkým kresťanské odbory. Mohol by som vám predložiť aj jasné dokumenty pápežských encyklík. Pápežské encykliky už v 19. storočí zvýrazňovali posvätnosť sociálnych a partnerských kolektívnych pracovných vzťahov. Samozrejme, a je to absolútne legitímne, že pápežské encykliky mali subsystémy vo vzťahu ku kresťanským odborom. Mám veľmi presnú a prísnu analýzu pápežských encyklík vo vzťahu k podstate sociálneho partnerstva, rešpektovania záujmov zamestnancov i zamestnávateľov a myslím si, že dominantným sociálnym projektom v sociálnom učení cirkví je encyklika „Centesimus annus“, v ktorej pápež veľmi jasne stanovuje, spolu teda Svätá stolica a kúria, svoj prístup k sociálnemu partnerstvu, ktoré je posvätným právom, ako sa v týchto encyklikách píše a v mnohých encyklikách, zamestnancov i zamestnávateľov. Len nemúdra vláda nerešpektuje sociálnych partnerov. Ak chcete zrušiť a chcete na európskej úrovni a tí, ktorí boli proti Európskej únii, boli kameňovaní na Slovensku, ak chcete tieto veci zrušiť, uvedomte si, že rušíte úžasný priestor na riešenie problému. Poviem, ak dovolíte, príklad, pán minister, to teraz berte osobne. V rámci boja proti korporativizmu, lebo to je projekt krajnej pravice, sa v podstate likviduje akákoľvek zmienka o odboroch v slovenskom právnom poriadku. Máte pripravený návrh zákona o dôchodkovom doplnkovom sporení, ktorý likviduje doplnkové dôchodkové pripoistenie. Nebyť, vážený pán minister, sociálnych partnerov, tak dnes nefunguje dôchodkové doplnkové sporenie tak, ako funguje. Je to systém, ktorý nemá malverzácie, systém, ktorý nezaznamenal žiadne šoky, je to systém, ktorý začal ďaleko skôr vyplácať prvé dávky, než sme v odborných kruhoch mysleli. A je to systém a model prístupu, ktorý by vám pomohol, aj Slovensku, rozvinúť druhý kapitalizačný pilier. Odbory a zamestnávateľské zväzy vôbec nevyužili svoje právo, ktoré dnes v tomto zákone síce je, a nezriadili doplnkové dôchodkové poisťovne typicky odborárske, typicky zamestnávateľské. Jednoducho sa dobre dohodli, že budú tento systém spravovať. Idete vstupovať protiústavným spôsobom do transformácie a prikazujete vytvárať transformačné projekty týmto poisťovniam s tým, že si myslíte, že likvidujete odbory. Vážený pán minister, týmto návrhom likvidujete druhý kapitalizačný pilier ešte predtým, než vznikol. To je historický paradox, ktorý sa darí len tam, kde vládne skutočná neúvaha a nepremyslené kroky. (Potlesk.) Chcem tým povedať, že po skúsenostiach s doplnkovým dôchodkovým pripoistením by som na prvom mieste staval práve sociálne partnerstvo preto, aby sociálni partneri vťahovali do kapitalizačného piliera, ktorý musí byť založený len na dôvere, na ničom inom sa nerozhodne ten občan, než tomu, že systému bude veriť, aby práve prostredníctvom aj sociálnych partnerov sa jednoducho začalo sporiť, aby sa začali kapitalizovať tieto záležitosti a serióznym spôsobom sa zabezpečil dôstojný zánik prvého piliera, čo je v podstate princípom kapitalizácie v dvojke. To je skúsenosť, ktorú sociálni partneri na Slovensku absolútne seriózne zvládli v súvislosti s doplnkovým dôchodkovým pripoistením. A je to jediná šanca, ako spustiť dvojku tak, aby sa riešila komplexne, globálne, podľa jednotlivých odvetví a podobne. Chcem tým povedať na záver, ak dovolíte, niekoľko poznámok ešte tak. Návrh zákona, ktorý predkladáte, vonia 19. storočím, alebo páchne, je to zatuchlina, sú to bismarckovské metódy alebo metternichovské metódy obmedzovania základných sociálnych práv robotníkov, ľudí práce, ľudí, ktorí chcú a pracujú za mzdu, lebo inak nemôžu podnikať, ale je to zákon, ktorý je vyslovene postavený proti zamestnávateľom a je v rozpore aj s krajne pravicovou teóriou učenia v súvislosti s obmedzovaním rozširovania záväznosti kolektívnej zmluvy vyššieho stupňa. Vstup do zákona o kolektívnom vyjednávaní alebo aj celý model partnerstva je degradáciou sociálnych partnerov, a nielen odborov, lebo to je sankcia voči ich politike, ale je to aj degradácia zamestnávateľských subjektov, ktorých miesto partnerov ponižujete na poradný orgán. Európska únia nepozná problémy týkajúce sa postavenia rovnocenných sociálnych partnerov ako poradné orgány. Je to partnerstvo. Ak partner je ponížený na úroveň porady a poradenstva, nie je to partnerstvo. Je to degradácia základných ľudských práv a slobôd, ak to mám povedať, v politickom i v zmysle právnom. Myslím si, že sú plne opodstatnené moje návrhy, aby tento zákon sa vrátil, aby tento zákon sa už v takejto podobe do Národnej rady nikdy viac nevrátil. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)