Nicholsonová, Lucia, poslankyňa NR SR (2013-01-31):
Ďakujem za slovo. Vážená pani predsedajúca, vážená pani spravodajkyňa, vážený pán minister, dámy a páni, ja začnem tak pozitívne, sa prihovorím pánovi ministrovi. Ja mu závidím niekedy, lebo on má na tom ministerstve strašne schopných ľudí. To sú naozaj tvoriví ľudia, ktorí majú veľmi veľa poznatkov, keďže tam dlho pracujú, z tej aplikačnej praxe a ja som sa tešila na tento návrh zákona, pretože som si myslela, že tam viac bude badať rukopis týchto schopných ľudí, pretože aj my s pánom exministrom Mihálom sme niekoľkokrát s týmito schopnými úradníkmi sedeli nad novelou zákona o službách zamestnanosti. O to viac mi je ľúto, že v niektorých tých veciach, ktoré meníte, badám rukopis týchto schopných úradníkov, ale väčšina, pri väčšine ste sa nezdržali a nedali ste proste na tú ich tvorivosť, na tie ich skúsenosti, ale vtlačili ste do toho ten vlastný -izmus, tie vaše istoty a vznikol z toho paškvil. A ja sa v tomto mojom príspevku budem venovať tej, tej horšej časti toho, čo nám tu predkladáte. Vo vašej dôvodovej správe okrem iného píšete, že zámerom návrhu je prehodnotiť obligatórnosť nástrojov tak, aby nedochádzalo k neefektívnemu využívaniu a k zneužívaniu. A tak si predkladatelia povedali, že efektívnosť a nezneužívanie príspevkov docielia tým, že z obligatórnych príspevkov urobia fakultatívne. O tom už hovorilo niekoľko z mojich predrečníkov a ja musím povedať, že podľa mňa je to najhoršia z možných ciest. Vy totiž naozaj týmto spôsobom otvárate priestor na ešte väčšie zneužívanie, priestor pre podvodníkov, priestor pre špekulantov, ruší sa tým adresnosť tých príspevkov, otvárate ten priestor pre korupciu a klientelizmus. Posúdenie vzniku na nárok, posúdenie vzniku nároku na fakultatívny príspevok totiž ponechávate na subjektívnom posúdení úradníka, v lepšom prípade úradníkov, proste niečo, čo ste nazvali výborom pre otázky zamestnanosti, kde, samozrejme, že budú sedieť, ja som ich nazvala tak pracovne, že až takí regionálni zemepáni na miliónoch eur, ktoré budú rozdeľovať, samozrejme, podľa nejakého subjektívneho kľúča, do ktorého len málokto bude vidieť a ktorý sa nám bude veľmi ťažko nejakým spôsobom investigovať alebo kontrolovať a podobne. Skutočne si myslím, niekoľkokrát to odznelo, tie slová sa tu opakujú stále dookola, podľa toho, kto vystupuje, či poslanec z opozície, alebo z koalície. Tí, čo sú z opozície, tak hovoria neustále o otváraní priestoru pre korupciu a klientelizmus. Ja by som naozaj chcela vidieť, ako sa zmenou statusu niektorých príspevkov docieli šetrenie verejných financií, pretože podľa mňa idete minúť tie isté peniaze, akurát že zmeníte poberateľov. Jednoducho povedané, podľa mňa naozaj hrozí, že peniaze pôjdu vyvoleným a nie tým, ktorí tieto peniaze budú naozaj potrebovať. To je o tej adresnosti, o ktorej som hovorila. Ja chápem, čo tým sledujete, tým, že prenechávate tú zodpovednosť na výbory. Vy ste sa poučili z minulosti a podľa mňa tým sledujete to, že keď sa aj v budúcnosti prevalí škandál typu sociálne podniky, tak tí najmocnejší vo vláde, napríklad pán minister alebo pán premiér, budú mať čisté ruky, pretože povedia, že to rozhodoval ten výbor a v tom výbore, samozrejme, bude platiť nejaká kolektívna vina. Tak sa to na Slovensku nosí. Samozrejme, že je možné predpokladať, že v tom výbore budú lokaji, ktorí budú celkom poslušne, celkom poslušne počúvať to, čo im zhora bude niekto diktovať a tuto naozaj viem, o čom hovorím. Lebo my keď sme nastúpili na ministerstvo a sme našli vlastne tie, tie pozostatky, tie hrôzy z tých čias minulých, aj niektorí úradníci teda sa priznali k tomu, ako postupovali napríklad pri prerozdeľovaní eurofondov, že dostali zoznamy žiadateľov, ktoré museli podporiť. A tak sa stalo, že ste napríklad dali 700-tisíc eur na jednu bezzubú analýzu, ktorá mala analyzovať prácu úradov práce a z nej sme sa napríklad dozvedeli to, že na chodbách niektorých úradov práce smrdí alebo že úradníci úradov práce nemajú menovky na odevoch. A tak sa stalo aj to, že ste zhruba 700-tisíc eur dali futbalovým klubom, aby školili Rómov, ako si založiť vlastný biznis, Rómov z osady, a keď sme vykonali šetrenie na mieste, tak sme zistili, že, samozrejme, za tých 700-tisíc sa neuskutočnilo ani jedno jediné takéto školenie. Ja teda musím povedať úplne úprimne, že ja som plne za prehodnotenie aktívnych opatrení na trhu práce, pretože na Slovensku nefungujú, zlyhávajú, a to dlhodobo. A priznávam sa bez mučenia a ešte predtým, ako sa do mňa pustíte vo faktických poznámkach, že k prehodnoteniu a systémovej zmene malo prísť už dávno, napríklad aj za nášho pôsobenia. Nebudem sa nijako vyhovárať, keď poviem, že tu, ten zákon sme mali otvorený, pracovali sme na tej novele, sme to nestihli, to nie je výhovorka, pretože aj mne samej to pôsobí hlúpo ako ospravedlnenie, to nás neospravedlňuje, ale musím povedať, že my sme k tomu pristupovali naozaj systémovo, s racionálnym pohľadom. Prikláňali sme sa skôr k úplnému zrušeniu niektorých príspevkov alebo k sprísňovaniu podmienok pre vznik nároku na príspevky a ja si myslím, že toto je jediná efektívna cesta. Sprísniť podmienky pre získanie nároku a zvýšiť a lepšie nastaviť kontrolné mechanizmy. To vy v tomto návrhu nerobíte. Okrem iného rušíte mesačnú periodicitu návštev uchádzačov o zamestnanie na úrade práce. Chcete tým, chcete tým znížiť administratívnu náročnosť a odbremeniť poddimenzované úrady. Ja sa ale pýtam, že či viete, čo tým na druhej strane spôsobíte? To bude až už absolútna podpora a absolútna zelená čiernej práci na Slovensku, ktorej sa už dnes darí až-až, by som povedala. Jediná povinnosť nezamestnaných a dlhodobo nezamestnaných voči štátu bola hlásiť sa raz za mesiac na úrade. Pre človeka, ktorý ani nikdy nepracoval, to bola jeho jediná povinnosť v živote vôbec. Žiadnu inú povinnosť od neho nikto neočakával za to, že tento štát ho dlhodobo živí. Ja sa pýtam, či je to také strašné, zdvihnúť raz za mesiac zadok a odpraviť sa na úrad práce. Tým sa ten človek napríklad socializoval. To je veľmi dôležitý aspekt toho všetkého, že sa musel obliecť, že musel nasadnúť na ten autobus a že musel ísť medzi ľudí. V iných krajinách, len pre vašu informovanosť, idú presne opačným smerom. Ja som mala tú možnosť byť pri zavádzaní českého modelu, kde oni náhodným spôsobom počítačovým generujú návštevy na úradoch práce. Ten človek, ktorý poberá podporu od úradov práce, od štátu, je doslova molestovaný tými návštevami. Oni musia v utorok prísť o 9.00, v stredu o 14.00, vo štvrtok napríklad o 15.00 a toto je jediný účinný mechanizmus, ako nepodporovať čiernu prácu. A, samozrejme, majú to aj ostatné krajiny alebo teda viacero z krajín európskej dvadsaťsedmičky. Ja už ani nehovorím o tých, ktorí u nás poberajú dávky v hmotnej núdzi a pracujú a častokrát aj načierno, teda vo Veľkej Británii alebo v iných krajinách, tí naozaj potom, keď to schválite, budú môcť začať úplne pokojne spávať. Rušíte povinnosť úradov raz za mesiac ponúknuť uchádzačovi o zamestnanie vhodné zamestnanie alebo účasť na niektorom z aktívnych opatrení na trhu práce. To je úplne v protiklade s tým, že štát by mal začať odmeňovať aktívnych a trestať pasívnych. Okrem toho sa chcem opýtať, že koľko z dlhodobo nezamestnaných má prístup napríklad na internet, aby mohol zistiť, aké sú jeho možnosti zamestnať sa v tom danom regióne. Pre koľkých z tých dlhodobo nezamestnaných tá návšteva toho úradu práce bola jediná možnosť, ako aspoň pozrieť na tú informatívnu tabuľu a zistiť, či sa tam náhodou nejaká tá pozícia nenachádza. Okrem iného tiež rušíte povinnosť úradov sledovať proces adaptácie uchádzačov o zamestnanie v zamestnaní a informačno-poradenské služby budú úrady po novom poskytovať zamestnávateľovi až po tom, ako posúdia vhodnosť tohto kroku samotné úrady. Toto je úplne mimo filozofie prepájania sociálnych služieb so službami zamestnanosti, čo je jediný funkčný model vo vyspelých krajinách Európskej únie. Ako príklad uvediem Veľkú Britániu, kde agentúry v prvom rade pracujú so zamestnávateľom a vytvárajú mu support v tom, aby dokázal udržať v zamestnaní človeka, ktorý počas nezamestnanosti stratil pracovné návyky a podobne. Bez nich, bez týchto agentúr, bez tých služieb zamestnanosti a sociálnych služieb, ktoré tie agentúry poskytujú zamestnávateľovi, by neboli schopní toho človeka nie že zamestnať, ale udržať v tom zamestnaní. Ja nehovorím, samozrejme, že naše úrady práce to robili stopercentne, samozrejme, že nie, ale namiesto toho, aby ste prišli s nápadom, ako zlepšiť tento model, idete ho zrušiť úplne. A tomu nerozumiem. Pýtam sa, či máte potom nejakú koncepciu ďalšieho fungovania odborov služieb zamestnanosti na našich úradoch, alebo či sa ideme úplne vzdať akejkoľvek ich opodstatnenosti bez toho, aby sme sprivatizovali trh služieb zamestnanosti a pustili do toho súkromné agentúry. Tá posledná vec, ktorej sa dotknem len letmo... (Ruch v sále, prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)