Mihál, Jozef, podpredseda vlády a minister práce, sociálnych vecí a rodiny SR (2011-10-19):
Ďakujem, pán podpredseda. Pár slov k tomu, čo tu zaznelo, sa očakáva aj odo mňa, takže, nech sa páči, najskôr by som rád k predmetu veci, to znamená k samotnému zákonu. Zrejme musím niečo zdôrazniť, pretože asi sa nie celkom rozumieme. Pokiaľ ide o rekondičné pobyty, znovu hovorím to, čo hovorím po celý čas, odkedy sa o tom začalo diskutovať na pracovnej úrovni, na tripartite, vo vláde, tu v parlamente. Tak nastavené parametre poskytovania rekondičných pobytov, ako ich má Slovenská republika, nie sú nikde v Európe. Je to jednoducho príliš, príliš silno, ak mám použiť nejaký výraz. To nastavenie nie je jednoducho korektné. A preto sme navrhli zúžiť povinnosti, ktoré majú zamestnávatelia pri poskytovaní rekondičných pobytov. Preto sme navrhli napr. aj vyhodiť spomedzi tých tzv. rizikových faktorov faktor hluk. Presne, ako spomenula pani poslankyňa Rošková, už sme sa o tom bavili na výbore. Tak pokračujeme v tejto diskusii touto formou. Teda mám právo záverečného slova, ale ešte som na výbore uvidíme. Čiže zopakujem to, čo som hovoril aj na výbore, aj pre tento záznam, pretože je nás tu dokopy šesť, takže znovu opakujem, že ak je nejaký zamestnanec, ktorý pracuje v tom hlučnom prostredí, ide raz za tri alebo štyri roky na dva týždne do kúpeľov, ja veľmi silne pochybujem, že ten dvojtýždňový pobyt raz za tri roky mu pomôže v tom stresujúcom pracovnom prostredí, kde je ostatných 150 týždňov, ktoré ho teda delia od toho ďalšieho rekondičného pobytu. Nepochybujem, že rekondičný pobyt môže mať svoj zmysel, naozaj keď je to rekondičný pobyt v dobrých kúpeľoch ap., pokiaľ ide, povedzme, o prácu s nejakými chemickými látkami, o prácu v prostredí, kde sa to nedá riešiť len ochrannými prostriedkami. Ale neviem, či rizikový faktor hluk takto vyriešime. Keď nám teda ide o to, aby sme znížili tlak na naše zdravotníctvo, veď, v poriadku, to je dobrý argument, pomôžme nášmu zdravotníctvu, tým pádom vlastne šetríme aj verejné zdroje, tak potom občanom, ktorí, povedzme, žijú a bývajú pri frekventovaných cestách alebo pri železničnej stanici, teda preplácajme to z titulu nejakého, navrhnime nejaký nový zákon, povedzme, občanovi, ktorý býva pri železničnej stanici, štát bude raz za tri roky preplácať dvojtýždňový pobyt v kúpeľoch, lebo tým sa zlepší ten stres, ktorý ho zaťažuje tým neustálym dvadsaťštyrihodinovým hlukom. Jednoducho, neviem čo k tomu ešte ďalej povedať. Niečo iné je rizikový faktor, ako sú chemické látky, a niečo iné je tzv. rizikový faktor hluk. Áno, šetria sa verejné zdroje v zdravotníctve. Tam, kde to má zmysel, tam sa skutočne šetrí. A o tom ja nepochybujem. Preto stále hovoríme o rizikových faktoroch, stále hovoríme o rizikových povolaniach, nikto to nespochybňuje, a stále hovoríme aj o istej forme rekondičných pobytov. Avšak zas nie je možné takýmto spôsobom šetriť. Nájdime tú správnu mieru. No my si myslíme, že tá správna miera je premietnutá do návrhu zákona. Nemusíme mať, samozrejme, spoločný názor. Dobre, toľko je to k tejto veci, pretože v podstate som až tak iných vecných pripomienok nezaznamenal v tejto diskusii. Pán poslanec Ondruš spochybňoval proces prípravy tohto zákona, keďže tvrdí, že tripartita dohodla, resp. schválila inú podobu zákona, ako potom bola prejednaná na vláde. Ja už som to opakovane vyvracal a, bohužiaľ, musím to vyvrátiť znova aj tu, pretože niekto sa snaží z opakovanej lži urobiť pravdu, veci sa majú tak, že na tripartite nevznikla dohoda, pokiaľ ide o zákon o bezpečnosti ochrany zdravia pri práci. Dohoda tam nebola. Dohoda tam nebola, pretože Republiková únia zamestnávateľov nezaujala žiadne stanovisko. Keby Republiková únia zamestnávateľov s tým súhlasila, tak by sa o tej dohode hovoriť dalo. Ale nie je pravda, že všetci sociálni partneri súhlasili s tým stavom zákona, aký opustil rokovanie tripartity a aký prišiel do vlády. Ďalej opakujem to, čo som už povedal veľakrát v súvislosti s touto tzv. kauzou, vláda má právo rozhodnúť tak, ako rozhodne, vláda vládne, tripartita je poradný a dohodovací orgán a nikto nemá právo na to, aby vláde určoval to, čo má vláda robiť, vláda nesie zodpovednosť pred občanmi, ktorými bola zvolená. Áno, na základe stanovísk zamestnávateľských zväzov, ktoré boli doručené jednotlivým ministrom a, samozrejme, na Úrad vlády pani premiérke, tak vláda sa na svojich rokovaniach, pretože tie rokovania boli dve, neboli to rokovania jednoduché, rozhodla, že bude akceptovať požiadavky zamestnávateľských zväzov a, pokiaľ ide o rekondičné pobyty, tak napr. odstráni faktor hluk spomedzi rizikových faktorov. Pripomínam, že vláda tak urobila napr. aj preto, lebo vláda má svoje programové vyhlásenie. A v tomto programovom vyhlásení je povedané o. i. to, že vláda chce zlepšiť podmienky podnikateľského prostredia, zjednodušiť, znížiť administratívu a znížiť finančnú záťaž zamestnávateľov. Chcel by som ešte na adresu pani poslankyne Tomanovej. Neviem, do akej miery platí imunita aj pre ministra, keď poviem nejaké tvrdšie slovo, ale pravdepodobne neplatí pre neho žiadna. Čiže musím byť zdržanlivý z tohto dôvodu, inak by som ju označil za niekoho, kto nehovorí pravdu, a použil by som rozhodne tvrdší výraz ako slovné spojenie niekto, kto nehovorí pravdu, pani poslankyňa Tomanová pretože opakovane tvrdí, že som ako minister zneužil jedáleň ministerstva práce na to, aby som v tejto jedálni ministerstva práce organizoval platené školenia v rámci činnosti firmy mojej manželky. Je to hrubá a sprostá lož, na ktorej nie je ani zrnko pravdy. V jedálni ministerstva práce sa konali v čase od novembra 2010 do januára 2011, školenia, to je pravda, ale, tak ako sú tie vtipy o Rádiu Jerevan, pani poslankyňa, boli to školenia, ktoré boli zadarmo a nie platené, boli to školenia, ktoré neorganizovala firma mojej manželky, ale ktoré organizovalo ministerstvo práce, a boli to školenia, ktoré boli určené pre softvérové firmy, aby úspešne zvládli zmenu zákona o sociálnom poistení, ktorá bola platná a prijatá s účinnosťou od 1. januára 2011. Je to škandalózne, ak niekto takéto konanie, ktoré je na prospech občanov Slovenskej republiky, na prospech toho, aby fungovalo všetko to tak, ako to fungovať má, aby Sociálna poisťovňa úspešne vyberala poistné aj prostredníctvom dobrých softvérov, softvérových firiem, ak takéto niečo niekto označí za nejakú platenú aktivitu, z ktorej mám nejaký osobný prospech. Môj osobný prospech z toho bol ten, že som tam strávil asi desať hodín svojho času, ktorý som možno mohol využiť ale aj inak. Ale na rozdiel od pani poslankyne si myslím, že som to urobil naozaj na prospech veci. Inak, mimochodom, chcel by som vidieť pani poslankyňu Tomanovú, kedy a kde bola schopná sa postaviť, povedzme, pred zástupcov softvérových firiem alebo pred verejnosť a hovoriť o svojich zákonoch. Ja si také niečo nepamätám. A všetci dobre vedia, že som ju veľmi pozorne sledoval a, samozrejme, dostatočne kritizoval za to, čo tie štyri roky tu predvádzala, keď bola ministerkou. Na pána Topola nemá význam reagovať, takže, pán predsedajúci, ďakujem, to je všetko.