K. Tóthová, poslankyňa: (2004-01-21):
Budem mať vo svojom vystúpení niektoré základné právne otázky, ktoré vás možno prekvapia, že sú v druhom čítaní v pléne, ale dovolím si na svoje ospravedlnenie uviesť, že do parlamentu som nastúpila 4. 12., to znamená, keď už bol v rozbehu a prejdený všetkými výbormi tento vládny návrh, a teda nemala som možnosť svoje návrhy, názory tlmočiť skôr a keďže ich považujem nie za zanedbateľné, tak ich budem tlmočiť teraz a poviem aj svoj názor. Prvú pripomienku, ktorú som včera už vo faktickej poznámke za prítomnosti len pár poslancov v pléne uviedla, je moja pripomienka k časti 3 základné pojmy. Pokiaľ vieme - a právnici, ktorí tu sedia, vedia, že je to skutočne tak -, pojem verejný záujem sa vyskytuje v mnohých právnych predpisoch, najmä z oblasti správneho práva. Pri rozhodovaní, pri aplikácii, pri postupoch orgány verejnej správy sú často zákonom viazané, aby dbali na verejný záujem. Doposiaľ niet legislatívneho vymedzenia tohto v práve frekventovaného pojmu. Predložený zákon, ktorý vlastne svojím nadpisom hovorí, že je o ochrane verejného záujmu pri výkone verejných funkcií, v spomínanom článku robí legislatívnu definíciu verejného záujmu. Verejným záujmom je taký záujem, ktorý prináša majetkový prospech alebo iný prospech všetkým občanom alebo mnohým občanom. Keďže ide o definíciu pojmu verejný záujem na ústavnej rovine, pretože ide o ústavný zákon, aplikácia všetkých zákonov v praxi - zdôrazňujem najmä v oblasti verejnej správy -, bude musieť tento legálny pojem verejného záujmu brať do úvahy. Ja viem, že pán minister mi povie iný prospech všetkých občanov, ale aj slovo prospech má svoj obsah a nemôžem pod neho zahrnúť napríklad ochranu určitých práv v oblasti životného prostredia, záujmy v oblasti životného prostredia, záujmy lokálne, ktoré niekedy treba pred individuálnymi presadiť a podobne. Čiže považujem túto definíciu pojmu verejný záujem za nie dostatočnú a podľa môjho názoru úzku. Ďalšiu otázku, ktorú by som rada uviedla, je otázka fikcie, ktorú tento zákon, ústavný zákon zakotvuje. Ak si pozrieme čl. 11 ods. 2, tam sa hovorí, že ak sa verejný funkcionár nevzdal alebo nevykonal tie povinnosti, ktoré mal, uplynutím lehoty sa považuje, že podal demisiu alebo bol odvolaný z funkcie. Je to právna fikcia vykonania úkonu. V práve sa prevažne zakotvujú fikcie pozitívneho alebo negatívneho rozhodnutia orgánu verejnej správy. Zatiaľ si rozumieme, pán minister. Tieto fikcie sú bežné, na nich nie je problém. Fikcia straty určitého práva alebo určitého postu je veľmi zriedkavá fikcia, veľmi zriedkavo sa uplatňuje a treba s ňou veľmi opatrne narábať. Opatrne preto, že v čl. 12 ods. 2... Maličký moment, lebo nemám písomne pripravené... Ods. 2 sa hovorí, že rozhodnutie, v ktorom sa vyrieklo strata fikcie, je vykonateľné až vtedy, keď ho tento medzinárodný orgán potvrdil, to znamená v prípade, ak sa uplatnia opravné prostriedky až na Štrasburg, v zákone, v ústavnom zákone každý verejný funkcionár má ústavnú garanciu, že môže ostať vo funkcii až do vyrieknutia rozhodnutia medzinárodným súdnym orgánom. Opakujem, pán minister, čl. 12 ods. 2. Ak chcete, prečítam vám celé. Krútite hlavou, čítajte so mnou. Ak medzinárodná zmluva, ktorou je Slovenská republika viazaná, ustanovuje možnosť pre verejného funkcionára obrátiť sa na medzinárodný orgán so žiadosťou o preskúmanie rozhodnutia, ktorým bola vyslovená strata mandátu alebo verejná funkcia, a verejný funkcionár sa obráti na tento medzinárodný orgán, obráti sa, berme tú alternatívu, možno z desiatich jeden. Možno ani jeden, ale v ústavnom zákone mu túto možnosť garantujete. Čiže ak sa obráti na orgán so žiadosťou o preskúmanie takéhoto rozhodnutia, považuje sa takéto rozhodnutie o strate mandátu alebo strate verejnej funkcie za právoplatné - a teraz je to podstatné - a vykonateľné až vtedy, keď ho tento medzinárodný orgán potvrdí. Ja myslím, že aj neprávnikom je to jasné, že stratiť funkciu môže až vtedy, keď ho medzinárodný orgán potvrdí. Ale v čl. 11 ods. 2 hovoríte, že keď sa rozhodlo o strate funkcie, má lehotu 30 dní a uplynutím tejto lehoty, že dňom uplynutia lehoty podľa ods. 1 sa považuje, že podal demisiu alebo bol odvolaný z funkcie. Tak čo bude v praxi platiť? Keď ho odvoláte, alebo sa budete k nemu správať ako k odvolanému, bude sa dovolávať svojho práva na základe ústavného zákona, že môže toto byť vykonané, lebo tam máte pojem: „...je rozhodnutie vykonateľné až vtedy, keď ho tento medzinárodný orgán potvrdí“. Pán minister, zrejme ma vo svojej odpovedi znosíte pod zem, poviete, že som neporozumela, alebo poviete, že je to inak. Ja v každom prípade do Justičnej revue, keď prejde tento zákon, v momente budem musieť reagovať, pretože nie je možné, aby boli v slovenskej legislatíve na úrovni ústavného zákona takéto rozpory. Ja to považujem za vážny rozpor. Inak sú ďalšie chyby. Dovolím si upozorniť na čl. 7 ods. 1, v ktorom v prvom odseku hovoríte o verejných funkcionároch a poslancoch, ktorí sú vo funkcii. Ďalej hovoríte o tých, ktorí už skončili funkciu, a pod písm. b) aj tým, ktorí skončili funkciu, dávate povinnosť oznámiť, ktoré funkcie po roku odídenia z funkcie popri funkcii vykonávajú. Tak ako tam môže byť „...vykonáva popri výkone funkcie verejného funkcionára“, keď v návestí je slovo A, teda máte tam dve skupiny. Skupinu, ktorí sú vo funkciu, skupinu, ktorí nie sú vo funkcii. Pán minister, mohla by som ešte hovoriť ďalšie veci. Mohla by som hovoriť o zlej terminológii. Napríklad v ústavnom zákone raz hovoríte „funkcia verejného funkcionára“, inde hovoríte o „verejnej funkcii“, čiže tieto pojmové zvraty sú veľmi nepresné a dovolím si povedať, že legislatíva nie je beletria. V beletrii sa mení slovosled, možné variácie vyjadrenia daných kategórií, pojmov, vnemov a pocitov sa označujú rôznymi spojeniami, ale v práve keď raz poviete, že je to verejná funkcia, nemôžete o tom istom hovoriť ako o funkcii verejného funkcionára. Sú to nesprávnosti, pretože slovosled niekedy môže byť niečo iné. Poviem vám príklad. Pojem štátna správa a správa štátu sú prehodené postupy, ale obsahovo, v práve majú úplne iný obsah. Preto každý dobrý legislatívec veľmi dbá na to, že raz keď označí určitého verejného funkcionára, hovorí o verejnej funkcii, teda ako o statuse, funkcia verejného funkcionára, nebude to pliesť. A takýchto pojmových vecí by bolo viacej, ale myslím, že druhé čítanie nie je miestom pre menšie legislatívne zádrhy, ktoré by v ústavnom zákone nemali byť, ale tieto dve, hlavne tú druhú, ktorú som uviedla, považujem skutočne za vážnu, pretože strata verejnej funkcie je jedna z kardinálnych otázok - ukončenie - a keď tam je úprava taká, ktorá dáva rôzne výklady a je protichodná, to v ústavnom zákone nie je možné. Z uvedeného dôvodu ako poslankyňa nemôžem podporiť tento zákon a chcem povedať, že nepatrím medzi tých, ktorí by nechceli tento zákon. Preto, pán minister, dávam skutočne, aby ste zvážili, či ho nestiahnete, a veci - a nielen tieto - ktoré nie sú presné a ktoré sú legislatívne a obsahovo zmätočné, či ich neupravíte a neprídete do parlamentu pred poslancov s novým a vylepšeným legislatívnym návrhom, pretože, opakujem, nejde o obyčajný zákon, ide o ústavný zákon, o ústavnú rovinu. Ďakujem vám všetkým za pozornosť. (Potlesk.)