Susko, Boris, poslanec NR SR (2014-06-04):
Ďakujem pekne za slovo, pani predsedajúca. Vážený pán predkladateľ, vážené dámy poslankyne, vážení páni poslanci, navrhovaná zmena Ústavy Slovenskej republiky má, ako sme už viackrát počuli v tejto rozprave, dve základné roviny, jednu rovinu, ktorá sa týka zakotvenia inštitútu manželstva v ústave, a druhú rovinu, ktorá sa týka justície. K tej prvej rovine treba povedať, že nejde o nič iné, len o vyslanie signálu do spoločnosti, signálu našim ľuďom, občanom Slovenskej republiky o tom, že manželstvo ako zväzok muža a ženy je základom rodiny, rodiny ako prirodzeného základu našej spoločnosti. Myslím si, že to nie je nijakým spôsobom škodlivé a že je potrebné to aj ústavne zdôrazniť napriek tomu, že už doteraz to máme zakotvené v zákone o rodine. Táto deklarácia, treba povedať, že ide len o deklaráciu, ide len o deklaratórne vyhlásenie, ktoré nemení právny stav na Slovensku, nemá žiaden vplyv na práva či záväzky iných druhov spolužití, či už ide o spolužitie druha a družky, respektíve o spolužitie párov rovnakého pohlavia alebo o žitie slobodných matiek s deťmi, prípadne ich partnermi a podobne. V týchto prípadoch sa právne z hľadiska nadobúdania vzniku, zmeny alebo zániku ich práv nič nemení. Takisto táto otázka zakotvenia manželstva ako základu rodiny ako prirodzeného základu spoločnosti nijakým spôsobom neobmedzuje ďalšiu diskusiu, či už ohľadne registrovaných partnerstiev alebo iných druhov spolužití. Táto definícia nebráni tomu, aby sme mohli o tom ďalej diskutovať a prípadne prijať aj takéto právne úpravy, ktoré s tým súvisia. Druhá rovina sa týka justície. Počas tohto volebného obdobia sa niekoľkokrát pri rôznych návrhoch zákonov deklarovalo, že dôveryhodnosť justície je na Slovensku veľmi nízka. SMER – sociálna demokracia spolu s KDH prišli s návrhom na riešenie tohto problému. Či je toto riešenie dobré alebo zlé, to ukáže, samozrejme, až prax. Prišli sme s týmto návrhom na riešenie takou formou, aby sa o tomto návrhu dalo ešte diskutovať. Vo februári 2014 s tým, že boli tri mesiace na to, aby sme o tomto návrhu diskutovali, čo sa aj stalo, diskutovali sme s profesijnými združeniami sudcov, diskutovali sme s opozíciou. Boli rokovania, na ktorých sa prijali zásadné zmeny tohto návrhu, ktoré podľa môjho názoru ho zásadným spôsobom vylepšili. A dosiahol sa tak určitý konsenzus riešenia tejto problematiky. Úprava justície v tomto návrhu zmeny ústavy má v zásade štyri roviny. Prvá rovina, oddelenie funkcie predsedu Najvyššieho súdu od funkcie predsedu Súdnej rady. Na tomto sa, myslím, zhodli všetky politické strany. Bolo to aj v programovom vyhlásení ešte bývalej vlády Ivety Radičovej. Dokonca sa prijal kompromis v ďalšom legislatívnom procese počas rozpravy, kde je ďalší návrh, na ktorom pravdepodobne bude tiež zhoda, kde už ani člen Súdnej rady nebude predsedom Najvyššieho súdu, ale priamo volený Súdnou radou čiže už ani nielenže predseda Súdnej rady, ale už ani člen Súdnej rady. Čiže absolútne sme vyšli v ústrety všetkým hlasom, ktoré kritizovali toto prepojenie. Ďalšia otázka je otázka imunity. Táto otázka bola, myslím, v širokom konsenze všetkých politických strán, pričom sme zachovali funkčnú imunitu a prijali sme také úpravy v zákone, ktoré zabezpečujú zachovanie zákonného sudcu až do definitívneho právoplatného rozhodnutia v danej veci. To znamená taký mechanizmus, aby sa nedalo účelovo nejakým spôsobom odstaviť sudcu od svojho rozhodovania ako zákonného sudcu v daných sporoch. Čiže považujem to za veľmi dôležité, aby tento inštitút nemohol byť takýmto spôsobom zneužitý. Takisto pokiaľ ide len o dočasné prerušenie výkonu sudcovskej činnosti, je nastavený mechanizmus tak, aby to mohlo byť len v odôvodnených prípadoch, ktoré sa týkajú sudcovskej činnosti, to znamená nie v iných prípadoch, v ktorých by mohlo byť disciplinárne konanie. Pokiaľ ide o tretiu oblasť, to je kreovanie Súdnej rady. Sami dobre viete, aký bol pôvodný návrh, ktorý vzišiel zo strany súčasnej opozície pred prezidentskými voľbami z obavy, že by strana SMER – sociálna demokracia mohla menovať všetkých nesudcov v Súdnej rade. Takisto sme prijali návrh opozície na to, aby zostal súčasný model, teda tri, tri, tri, traja členovia volení Národnou radou, traja členovia menovaní vládou Slovenskej republiky a traja členovia menovaní prezidentom Slovenskej republiky. Čiže zachovali sme súčasný model, na ktorom je absolútny konsenzus politických strán. Posledná oblasť, ktorá je v rámci tejto ústavnej zmeny, je oblasť preverovania spôsobilosti sudcov na výkon sudcovského povolania. Boli rôzne názory počas rozpravy. Pán poslanec Lipšic navrhoval, aby to celé bolo v štandardnom režime bezpečnostných previerok podľa zákona o ochrane utajovaných skutočností, s čím sa nestotožňuje väčšia časť opozície ani vládnej strany, a to z toho dôvodu, že je to orgán výkonnej moci, teda mohlo by to byť považované za zásah do nezávislosti sudcovskej, na čo aj upozorňovali samotní sudcovia, ktorí a priori v procese rokovaní o tomto návrhu zákona nesúhlasili s takýmto riešením, aby tento model išiel štandardným spôsobom bezpečnostných previerok. Čiže prijal sa zase nejaký kompromisný návrh. Treba povedať, ako sa tento kompromisný návrh rieši. Rieši sa najvyšším samosprávnym sudcovským orgánom, teda v rámci Súdnej rady. Tento najvyšší sudcovský samosprávny orgán je kreovaný paritne z deviatich sudcov a deviatich zástupcov, treba povedať, zástupcov občanov, zástupcov volených Národnou radou a menovaných vládou a prezidentom. Kto sú Národná rada, vláda a prezident? Veď predsa sú to volení zástupcovia občanov, ktorí vzišli zo slobodných volieb, a teda reprezentujú vôľu občanov. A títo zástupcovia občanov nominujú do najvyššieho samosprávneho orgánu paritne teda deviatich členov (v polovici) zástupcov Súdnej rady. Niektorí členovia opozície kritizujú, že overovanie tejto spôsobilosti sudcov nemá vykonávať tento najvyšší samosprávny sudcovský orgán, pretože mu neveria. Ale komu potom veríme v tejto spoločnosti, keď neveríme ani tomuto samosprávnemu najvyššiemu orgánu, ktorý je zvolený paritne v slobodných voľbách zo sudcovskej komunity deviatimi členmi a paritne deviatimi členmi volených zástupcov občanmi? Tak keď už neveríme ani takémuto združeniu, tak potom komu vlastne veríme, komu môžeme zveriť rozhodovanie v akejkoľvek oblasti? Ja si myslím, že tuná práve tým, že je to takto paritne zložené, je zabezpečená maximálna miera dôvery, ktorá môže byť. A neviem si predstaviť, že 18-členný zbor takto zložený by mohol nejakým spôsobom tendenčne alebo korupčne, alebo nejakým iným spôsobom rozhodovať. Čiže, samozrejme, aj proti tomuto boli výhrady. No keď nie je dobrý ani jeden systém, ani druhý systém, tak aký to je? Kto navrhol lepší? Lepší systém tu v súčasnosti nemáme. Čiže myslím si, že tento systém je v súčasnom historickom vývoji asi jediný a najlepší, ktorý sa nám podarilo nájsť. Okrem toho, samozrejme, je tu ešte ďalšia brzda. Tá ďalšia brzda spočíva v možnosti preskúmania tohto rozhodnutia Súdnej rady Ústavným súdom. Každý dotknutý subjekt, sudca, resp. minister spravodlivosti sa môže obrátiť na Ústavný súd so sťažnosťou, aby preskúmal rozhodnutie Súdnej rady. No neveríme už ani Ústavnému súdu? Čiže je tu ďalší mechanizmus, ktorého účelom je zabezpečiť objektívnosť tohto rozhodovania. Pokiaľ ide o to, čo spomínal pán poslanec Daniel Lipšic, že v rámci disciplinárneho konania nie je nastavená táto brzda, tiež s tým nemôžem úplne súhlasiť. Disciplinárny súd rozhoduje v rámci procesu, ktorý je zavedený v ústave a v zákone a má určitý proces. Proti rozhodnutiu disciplinárneho súdu takisto môže byť využitá ústavná sťažnosť, nie síce podľa ustanovenia prechodného, ktoré je navrhnuté v ústave, resp. podľa toho ustanovenia, podľa ktorého sa robí plošné preverovanie spôsobilosti, ale stále existuje možnosť podať ústavnú sťažnosť aj proti takémuto rozhodnutiu disciplinárneho senátu, podľa iných ustanovení ústavy. Čiže aj tu je zavedená určitá brzda na to, aby sa dotknuté subjekty mohli domáhať svojich základných práv. Na záver ešte raz prízvukujem, že nikto netvrdí, že tento model je dokonalý alebo najdokonalejší, zatiaľ ho však nikto nenavrhol lepší. Ukáže až prax, či je dobrý. A, samozrejme, vždy sa k tomu môžeme vrátiť a môžme doprecizovať alebo upresniť tie veci, ktoré sa v praxi ukážu ako problematické. Preto vás chcem požiadať o podporu tohto návrhu. Ďakujem pekne, skončil som.