V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-10-27):
D. Podracká, poslankyňa: Ďakujem za slovo, pán podpredseda. Vážené kolegyne, kolegovia, vážený pán minister, pripájam sa k odbornému vysvetleniu spolupredkladateľky pani JUDr. Tóthovej. Nazdávam sa, že v tomto spore ide z filozofického hľadiska o niečo, čo sa dá nazvať logickou tautológiou. A z toho jazykového hľadiska pre mňa ako človeka citlivého na jazyk si myslím, že ide predsa len o jazykový paradox, ktorý v tej legislatívnej rovine popiera sám seba. A touto právnou úpravou by sa tento dosah, v celom tom diapazóne trestnosti a netrestnosti   vyčistil. Je to môj osobný názor a stojím si za ním, pretože slovo je na počiatku nielen v Písme, lebo malo by to tak byť aj v zákone. A malo by to byť teda čisté. Navrhovaný zákon o. i. považujem aj za akýsi spúšťací článok reťazca ďalších právnych úkonov, ktoré by v budúcnosti mohli alebo mali nasledovať, napr. v súvislosti so zabezpečením ochrany celého procesu donosenia, pôrodu a prípadnej adopcie, či neadopcie nechceného dieťaťa. Keď prechádzam popri verejnom inkubátore, vôbec prvom slovenskom hniezde záchrany na bratislavských Kramároch pred budovou Detskej fakultnej nemocnice, prebleskne mi hlavou myšlienka, aký obraz, aký pozitívny paradox sa vlastne deje v mysli tej ženy, ktorá tam nesie dieťa, ako sa jej o 180 stupňov zmení toto myslenie, keď z potenciálnej vrahyne sa stáva v podstate darkyňa  života. A tento psychologický obrat považujem za absolútny prínos pravého znenia zákona. Policajné štatistiky o vraždách novorodencov hovorili ešte donedávna jasnou rečou. V roku 2003 to bolo 7 vrážd, v roku 2004 to boli 3 vraždy a v roku 2005 sa hovorilo už skôr o dramatickom zvrate udalostí, keď sa vrátilo inkubátorové dieťa matke, resp. matka k dieťaťu. Niet žiadnych pochybností o tom, že verejný inkubátor zachraňuje nielen jeden život, ale niekedy aj 2 – 3 životy naraz v tom zmysle, že zachraňuje okrem dieťaťa aj psychický život matky či otca nechceného dieťaťa, pretože ich nepoškvrňuje vraždou. Podobné skúsenosti majú aj v zahraničí, napr. len v Hamburgu pred zavedením verejných inkubátorov ročne našli asi 35 mŕtvych novorodencov na podobných miestach ako u nás, v kontajneroch, v krabiciach, v rieke či inde. Predkladaný zákon, ktorým sa dopĺňa zákon č. 300/2005 Z. z. Trestný zákon, by teda umožnil v plnej miere beztrestnosť využitia verejných inkubátorov na miestach na to určených zákonom, anonymne a bez strachu z monitorovacej kamery, pričom pracovníci nemocníc sa dávno vyjadrili, že vylučujú prípad, aby sa do piatich dní neposkytla dieťaťu pomoc v tom zmysle, že by dieťa mohol niekto ukradnúť a tak ďalej. Takže toto sú len virtuálne  úvahy a predstavy. Dovolím si ešte z tohto miesta poďakovať prezidentke občianskeho združenia Šanca pre nechcených, Anne Ghannamovej, ktorá iniciovala a koordinovala vznik hniezd záchrany. Práve združenie Šanca pre nechcených ešte pred rokom navrhlo, aby legislatívne iniciatívy a zákonné návrhy pokračovali ďalej v tejto oblasti. A v tom vidím ďalšie možné rozvíjanie problematiky anonymných pôrodov, ktoré sa môžu začať napĺňať po schválení aj nášho zákona. Išlo by o možnosť matky vrátiť sa pre dieťa v čase šestonedelia a zároveň aj o možnosť otca nechcené dieťa prijať, potvrdiť svoje otcovstvo a riadne sa oň starať. Následným krokom by mohlo byť aj zriadenie oddelení v pôrodniciach, kde by žena s nechceným tehotenstvom prišla dieťa porodiť a dala ho na adopciu alebo aj, naopak, dieťa donosiť, porodiť a ponechať si ho. Ľutujem ženy, ktoré sú nútené odovzdať do verejného inkubátora nechcené dieťa. Mám súcit s ich položením, pretože to už nie sú drámy, ale tragédie vrátane zatajovania tehotenstva, tajného pôrodu a toho následného aktu odovzdania dieťaťa do tohto inkubátora. Považujeme predkladaný zákon z etického, morálneho hľadiska za pomocnú ruku podávanú smerom k životu, nie smrti. Ďakujem za pozornosť.