Simon, Zsolt, poslanec NR SR (2012-09-18):
Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, kolegyne, kolegovia, bezpochyby je to zákon, ktorý asi každý dodávateľ do obchodného reťazca bez rozdielu na to, či je to územie Slovenskej republiky, Českej republiky, Maďarska, Poľska, tej niektorej krajiny viac, niektorej menej, asi potrebuje. Ja si vážim úmysel vlády aj pána ministra snažiť sa riešiť tento problém. Len chcem poukázať na to, že aj cesta do pekla je vydláždená dobrým úmyslom. Už kolega Chren spomenul vývoj tých zákonov, a preto sa nejdem hlbšie zapodievať vývojom zákonov o obchodných reťazcoch a jeho regulovaním, ale fakt je faktom, že kým v roku 2006 pri nástupe vlády Roberta Fica zahraničnoobchodná bilancia v agropotravinárskych komoditách bola na úrovni mínus 540 mil. eur, po trojnásobnej zmene zákonov o regulácii, neprimeraných podmienok v obchodných reťazcoch výsledkom v roku 2010 sa stal rozdiel mínus 996 mil., takmer zdvojnásobenie. To, že sa znížil aj podiel slovenských výrobkov na pultoch, pre mňa nie je úplne smerodajné, a to z jedného jediného dôvodu. Nie je možné, aby sme riadne zadefinovali dnes, čo je slovenský výrobok. Bavíme sa o slovenských výrobkoch, dovoľte, aby som položil otázky: Je slovenským výrobkom Popradská káva alebo grepový džús? Je slovenským výrobkom klobása vyrobená z dánskej svine? Je potrebné dnes v tejto chvíli, keď chceme riešiť podiel slovenských výrobkov na trhu, ktorý by tento zákon mal riešiť, zadefinovať, čo sa dá považovať za slovenský výrobok. Možnože by stálo za to, aby sme sa pozreli na celý ten systém. Mnohé obchodné reťazce dnes hovoria o tom, že slovenským výrobkom je každý výrobok, ktorý sa kúpi od slovenského dodávateľa. To znamená, že výrobok vyrobený v Číne a dovezený slovenským exportérom a dodaný do slovenského obchodného reťazca už obchodný reťazec považuje za slovenský výrobok. Som presvedčený, že takýto prístup nie je v záujme Slovenskej republiky, slovenských výrobcov a nenapomáha riešeniu problému. Preto som očakával, že pri takomto návrhu zákona sa bude patrične riešiť aj definícia, čo sa dá považovať za slovenský výrobok. Určite by bolo vhodné vytvoriť niekoľko tých kategórií. Pán minister, dávam vám do pozornosti, aby ste sa zapodievali tým, čo je slovenský výrobok. A preto vystupujem v prvom čítaní, lebo ešte do druhého čítania je nejaký ten priestor, aby sme sa pokúsili nájsť definíciu slovenského výrobku. Nech je to výrobok taký, ktorý je vyrobený zo slovenských základných surovín a na území Slovenskej republiky. Nech je to trebárs slovenský chlieb, ktorý sa vyrobí zo slovenskej pšenice a zo slovenskej múky. Podľa mňa produkty vyrobené prevažne z viac ako 50 % surovín pochádzajúcich zo Slovenska a na území Slovenskej republiky by sa dali považovať za domáce produkty a za výrobky vyrobené na Slovensku, všetky ostatné, na ktoré sa donesú komponenty, pričom tu sa len zmieša a urobí trebárs tá slovenská klobása z dánskej svine. Toto je pre mňa podstatná otázka, lebo bez toho nevieme riešiť ani systém vstupu obchodných reťazcov. Dovoľte, aby som sa napojil na pána Schulza, ktorý hovoril, že niektoré veci treba riešiť na základe demokratických pravidiel na nadnárodnej úrovni. S týmto názorom v plnej miere súhlasím. A na obchodné reťazce v podmienkach Slovenskej republiky platí to dvojnásobne. Platí to preto, lebo v Slovenskej republike jej trh je príliš malým trhom v rámci Európskej únie, aby sme dokázali vyriešiť problém dodávateľsko-odberateľských vzťahov. Prečo to riešiť takýmto spôsobom. Keď som bol minister, tak som sa snažil docieliť maximum prostredníctvom Európskej únie. Som nesmierne rád, že výsledkom týchto rokovaní a pochopením aj mojich kolegov sa čiastočne riešil tento problém, na ktorý reflektuje aj samotný zákon. A to je smernica Európskej únie 2011/7/EÚ zo 16. februára 2011. Hovorí o platobných podmienkach dodávateľov do obchodných reťazcov vôbec všeobecne. Nazdávam sa, že keď chceme riešiť problém, tak ho musíme riešiť v tomto prípade naozaj na základe demokratických pravidiel na nadnárodnej úrovni. Prečo nepodporiť tento návrh zákona. Je to preto, lebo tento návrh zákona platí len a len na území Slovenskej republiky a všetky obchodné reťazce sú nadnárodné korporácie, ktoré nemajú najmenší problém, aby uzatvorili dodávateľsko-odberateľské vzťahy mimo územia Slovenskej republiky, na ktoré sa bude vzťahovať medzinárodné právo, a nie zákony Slovenskej republiky, práve tieto. Pokiaľ ich donútime do toho, tak obchodník, ktorý bude uzatvárať kontrakt v Prahe na dodávku do obchodnej siete, skôr uzatvorí zmluvu s českým dodávateľom ako so slovenským dodávateľom z východného Slovenska, pretože to je k nemu bližšie, to je v jeho okolí, on ho pozná. V tej chvíli prístup slovenských výrobcov, spracovateľov do obchodných reťazcov bude ešte horší. Práve mali by sme riešiť tieto vzťahy. S mnohými tými snahami, ktoré sú tam zapísané, pán minister, v plnej miere súhlasím, len viem a videl som, že keď sme zrušili zákon o neprimeraných podmienkach v obchodných reťazcoch, tak okamžite v priebehu nasledujúceho roka, teda v roku 2011, zahraničnoobchodná bilancia s agropotravinárskymi komoditami klesla z mínus 996 mil. o 200 mil., o 200 mil. dostali väčší priestor slovenskí dodávatelia. Tak akým spôsobom to chceme riešiť? Potom by sme mali nájsť riešenie, aby sme nenútili obchodné reťazce uzatvárať kontrakt mimo územia Slovenskej republiky. Pán kolega Záhumenský vo svojom vystúpení hovoril o tom, že obchodné reťazce nemajú výhrady k tomuto návrhu zákona. Mali ich šesť a z nich päť bolo akceptovaných. No bodaj by ich nemali, lebo keď uzatvorí vo Viedni niektorý z nich zmluvu, aký to je problém? Na ne sa nevzťahuje slovenský zákon. Môžu sa zmluvne dohodnúť, že akékoľvek spory budú riešiť na rozhodcovských súdoch vo Viedni, v Prahe, môžu si vybrať. Dnes je právna istota Slovenskej republiky na obchody vzťahujúce sa na zahraničné subjekty z 90 % previazaná na iné súdy a iné súdnictvo než slovenské. V tej chvíli, čo ktorýkoľvek výrobca sám podá podnet, že obchodný reťazec zneužíva svoje postavenie, tak ako ste ho zadefinovali v tomto návrhu zákona, obchodný reťazec ho skôr či neskôr vylistuje medzi svojich dodávateľov. Pokiaľ to urobí ministerstvo, pokiaľ to urobí akákoľvek tretia osoba, výsledok bude detto rovnaký. Čo sme tým dosiahli? Slovenský výrobok nebude na pultoch slovenských obchodov. Za zlé považujem aj to, že súčasná vláda nepokračuje v takzvanom etickom kódexe, kde by bolo možné apelovať na etiku obchodných reťazcov, ako obchodujú, aké tovary nakupujú, či je tam dostatok slovenských výrobkov. A v rámci tohto etického kódexu sa mala vytvoriť, dúfam, že sa to vytvorí do budúcna, definícia slovenských výrobkov, domáceho produktu alebo výrobku vyrobeného na území Slovenskej republiky, aby to aj slovenský spotrebiteľ pomaly začal chápať, že výrobok z nášho regiónu nemusí znamenať, že je to výrobok čisto pochádzajúci zo Slovenskej republiky, lebo výrobok z nášho regiónu je aj Popradská káva, ale nejaké veľké plantáže kávovníkov na Slovensku nejako neevidujem. Práve z tohto dôvodu považujem to za nesmierne dôležité. Je nesmierne dôležité aj to, aby sme poslali jasný signál, že máme záujem o slovenské potraviny. Ale slovenské potraviny budeme mať vtedy, keď pôdohospodárska politika bude smerovať k tomu, aby sme produkovali potraviny, a nie iné produkty. Keď z repky urobíme naftu, tak olej bude drahší. Keď z kukurice urobíme v bioplynovej stanici elektrinu, mäso bude drahšie. Keď na poľnohospodárskej pôde postavíme slnečné kolektory, budeme mať menej pšenice. To sú holé fakty a to sú princípy, ktoré založila prvá Ficova vláda, ktorú rozbehla. Je tu niekoľko tisíc hektárov pôdy, ktorá dnes sa využíva nie na produkciu potravín. Naozaj by sme si mali rozmyslieť, akým spôsobom pôjdeme, pretože pomaly nebudeme mať čo do tých obchodov dávať. A práve tieto fakty vo mne umocňujú potrebu za takýto zákon nezahlasovať, ale hľadať iný spôsob riešenia, ktorý naozaj pomôže slovenským výrobcom a nielen špekulantom. Keď vajíčka sa dovezú z Poľska, na Slovensku sa zabalia a predávajú sa ako slovenské, tak je to veľmi, veľmi zlé. A zákazníka musíme upozorniť aj na tieto skutočnosti. A práve za dôležitejšie než regulácia toho, akým spôsobom sa tovar dostane do obchodu, považujem zadefinovať a dať prostriedok spotrebiteľom, čo je skutočne slovenské, pretože sa falšuje všetko, potravina tobôž, viď poslednú kauzu s alkoholom či s niečím iným. Je to otázka pomerov, ale v každom prípade si myslím, že je lepšie hľadať demokratické pravidlá na nadnárodnej úrovni, pán minister, presne takisto ako riešenie platových vzťahov v rámci obchodných reťazcov tak, ako sme to dosiahli my, prijatím smernice 2011/7/EÚ zo dňa 16. februára 2011. Ďakujem pekne za pozornosť.