G. Gál, poslanec: (2003-09-10):
Treba povedať, že predkladaný vládny návrh zákona je veľmi očakávanou právnou normou, pretože má riešiť problémy, ktoré vznikli pred 50 rokmi, a tieto problémy sa potom obnovili pred 10 rokmi, keď 31. decembra 1992 uplynula lehota na uplatnenie nárokov. Pre mnohých tieto dátumy sú nočnou morou. Nestihli podať návrhy, báli sa uplatniť svoje reštitučné nároky. Veľakrát nešlo o ich subjektívnu vinu, prístup úradov, nedostatočnej služby, zložitosť vlastníckych vzťahov sa podpísali pod to, že je nutné umožniť bývalým vlastníkom poľnohospodárskej a lesnej pôdy, aby si mohli nárokovať späť to, čo im v minulosti neprávom vzali, a to slovo „neprávom“ je kľúčové. Kto sa trochu vyzná v týchto vzťahoch, vie, aký je to labyrint, že čo museli, akú procedúru museli títo ľudia zvládnuť, aby podľa zákona č. 229/1991 Zb. mohli dostať späť svoje vlastníctvo. Avizuje to najlepšie počet prípadov, ktoré dodnes nie sú ukončené, je ich okolo 2 000. Prečo nie sú ukončené? Veci sú buď na okresnom súde, alebo krajskom súde, alebo na Najvyššom súde, oprávnené osoby zomreli, nie sú niektoré veci vydokladované, sú prerušené konania z dôvodu, že oprávnené osoby nereagujú na výzvy alebo kvôli doloženiu ďalších dokladov. A hlavne, lebo sa vykonajú identifikácie, geometrické plány a znalecké posudky. A v neposlednom rade je to prístup štátnych orgánov. Prečo stále existuje dopyt po tejto právnej úprave, prečo zostali nedoriešené prípady, nie je ťažké zhrnúť. Nedostatočná právna vedomosť občanov v tom čase, začiatkom 90. rokov, to bolo veľmi, veľmi rozšírené. Veľa ľudí sa nedozvedelo, že je taká možnosť. Niektorí sa dozvedeli, ale nevedeli, ako uplatniť toto právo alebo sa báli ešte pod ťarchou bývalého režimu, báli sa uplatniť svoje práva. Prístup orgánov štátnej správy tiež nebol najvhodnejší, v niektorých prípadoch je dodnes taký. Viacerí sa radšej vzdali svojho práva, ako by sa mali predierať úskaliami prehustenej byrokracie. Oprávnené osoby mali preukázať svoje vlastnícke právo, čo bola potrebná pomoc zo strany štátnych orgánov. Aj keď zákon predpisuje orgánom štátnej správy, aby poskytli oprávnenej osobe všetku pomoc na preukázanie svojho práva, nie v jednom prípade sa to dialo opačne. Evidencia v štátnej správe, ale i inde bola v katastrofálnom stave, zabralo veľa času, kým došlo k identifikácii alebo k poskytnutiu relevantných dôkazov, dokumentov. Dedičské konania, to je sám osebe problém ešte aj dnes. V bývalom režime nebolo prerokované o veľa, veľa lesnej a poľnohospodárskej pôdy, ale aj iného majetku. Niekedy dedičské konania trvajú aj jedno desaťročie. Dodnes nie sú dedičstvom prerokované majetky, ktoré by si vlastníci mohli nárokovať späť. Neuplatnené právo alebo neskoro uplatnené právne nároky majú sčasti na svedomí aj služby, keď advokáti, znalci, ale aj geodeti neboli pripravení na ten dopyt po týchto službách. Kvôli tomu došlo k zmeškaniu nie v jednom prípade. Nie je možné nechať bez povšimnutia, že viac tisíc hektárov poľnohospodárskej a lesnej pôdy je v správe Pozemkového fondu, keďže jeho vlastník nie je známy alebo nedostatočne identifikovaný, alebo kvôli ROEP-ným dôvodom svoje vlastnícke právo nevie uplatniť. Táto pôda čoskoro prejde do vlastníctva štátu, a keď schválime zákon, potom do vlastníctva obcí. Potom už tento proces bude nenávratný. Denne ma zastavujú občania, problematikou pôdy som sa zaoberal dlhšie, a stále, stále uvádzajú, že zastupujú zoskupenia občanov, ktorí ešte stále majú pôdu, ktorá nebola vydaná kvôli uvedeným dôvodom. Dokončením ROEP-ov, prechodom pôdy neznámych vlastníkov na štát sa schyľuje k dokončeniu prvej etapy novodobej pozemkovej reformy. Ak teraz neumožníme napraviť krivdu, ku ktorej došlo, zakoľme to navždy. Bolo by to pre mnohých nespravodlivé. K tej druhej časti zákona by som chcel uviesť, len reagovať aj na diskusiu, ktorú tu rozvíril pán poslanec Maxon. Ja si dovoľujem tvrdiť, že štát je zlý vlastník, je veľmi zlý vlastník. Rôzni dobrodruhovia, ktorí prenajímali pôdu, vyrabovali ju, pozabudli akože zaplatiť ešte aj daň z nehnuteľnosti. Môžeme vydokladovať na samosprávach, koľko miliónov títo dobrodruhovia dlžia samosprávam, lebo sa prenajímali pôdy rôznym špekulatívnym spôsobom. Štátu aj tak zostane ešte viac tisíc hektárov pôdy, ktorá sa aj tak bude prenajímať. A ja si myslím, že je spravodlivé, táto neidentifikovaná pôda aj tak patrila ľuďom, ktorí žili v tom katastri, tak aspoň bude mať samospráva možnosť aspoň sčasti spravodlivo s touto pôdou nakladať. Pán Maxon tu uviedol, že už teraz vieme, koľko hektárov pôdy by prešlo do vlastníctva obcí. No nevieme, lebo ešte stále prebiehajú ROEP-y. A podľa skúseností vieme, že tam, kde sa ukončí ROEP, projekt v tom katastrálnom území, ešte stále pribúda ďalšia a ďalšia pôda neznámeho alebo neidentifikovaného vlastníka. Čiže tento proces nie je ukončený. Ja dúfam, že pod ťarchou týchto slov podporíte tento vládny návrh zákona a posunutie ho do druhého čítania. Ďakujem pekne. (Potlesk.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne pánovi poslancovi. S faktickými pripomienkami – pán poslanec Maxon, pán poslanec Karlin. Nech sa páči, pán poslanec Maxon. M. Maxon, poslanec: Ďakujem pekne za slovo. Pán poslanec, prirodzene, že mne neprichodí, aby som vám bral právo na váš názor, možno by sme dokázali diskutovať o tom, kto sa koľko a ako venoval usporiadaniu pozemkového vlastníctva, ale môžem vám povedať, že som vybavil tisícky prípadov a za celé obdobie som sa nestretol s jedným jediným prípadom, že by sa niekto bál domáhať sa svojho vlastníctva. Veď to sú absurdné konštatovania, pre mňa sú absolútne neakceptovateľné. Tento zákon okrem iného sa nijakým spôsobom nedotýka prípadov, keď bolo prerušené konanie, keď bol uplatnený nárok, ale do dnešného dňa neprešlo dedičské konanie. Jednoducho lehota na uplatnenie bola splnená a celý proces bez akýchkoľvek problémov môže bežať, alebo teda mal mať svoju hranicu v roku 1995, ale za predpokladu, že sa tak nestalo, tak celý ten proces ide ďalej. Veď nazvime veci pravými menami! Vám vôbec nejde o fyzické osoby, ktoré by si mali uplatniť touto formou vlastníctvo, vám jednoducho ide o to, aby pôda neidentifikovaných vlastníkov, predovšetkým na južnom Slovensku, prešla do majetku miest a obcí. Ak by vám išlo o reštitučné nároky ako také, tak by ste neotvorili len vlastníctvo k pôde, ale otvorili by ste reštitučné nároky k majetku ako takému. Tak nehrajte tu farizejskú hru! V predchádzajúcom volebnom období to bolo vo volebnom programe SMK, teraz sa vám to takto podarilo zakamuflovať do programového... (Prerušenie vystúpenia časomierou.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne, pán poslanec. Nech sa páči, pán poslanec Karlin. G. Karlin, poslanec: Chcem zareagovať aj ja na rečníka kolegu za SMK. Jediným dôvodom, vážnym, ktorý som počul, že je to v programovom vyhlásení vlády. No, vážení kolegovia, nech vláda neurobí väčší lapsus, ako keby tento zákon vypustila. Ja si myslím, že všetci občania by to len uvítali. A nech väčšie prehrešky sa nerobia. Žiadny iný normálny dôvod tu nie je. Ja som absolvoval tento proces, osobne sa ma to dotýkalo. V prvej fáze som vôbec nejavil záujem o reštitúciu pôdy, až v tom ďalšom období a pokojne som mal dosť času, aby som všetku pôdu, ktorú som chcel, dostal naspäť na svoje meno. Takže tieto argumenty ma vôbec nepresvedčili, pán kolega, a považujem celý tento zákon za nedomyslený a nelogický. Takže, žiaľbohu, nikto ma nepresvedčil, jeden pádny argument tam nie je, aby som tento zákon mohol podporiť. Ďakujem. P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne. Nech sa páči, pán poslanec Gál.