M. Drobný, poslanec: (2001-09-18):
Ja som za to, aby sa tento systém zaviedol. Národná rada ho odhlasovala, musíme na ňom pracovať. Ale uvedomme si, čo všetko doň chýba. Chýba jasné rozdelenie kompetencií, chýba jasná hierarchia rozhodnutí, chýbajú jasné pravidlá o tom, čo robiť, keď nastanú konfliktné situácie v jednotlivých uzloch riadenia. To, prosím, nebude riešiť potom už občan priamo, ale to budú riešiť jeho zástupcovia, ktorí budú na krajských samosprávnych úradoch, župani a on sa bude len útrpne pozerať na to, ako to riešia. Je otázne, ako to riešenie dopadne. Jedno je isté, že príprava tohto modelu, vedená pánom Nižňanským a politicky kontrolovaná pánom podpredsedom vlády Miklošom, zlyhala, pretože dobre viete, že čiernym Petrom po odhlasovaní variantu 8 + 8 zostal pán minister vnútra, ktorého istým spôsobom obdivujem, že sa s touto úlohou musí vysporiadať, lebo je to úloha neľahká. Títo dvaja páni, ktorí mali robiť reformu verejnej správy, sa vzdali, a tým dali najavo, že neberú zodpovednosť za to, čo sa uskutočnilo, pretože oni variantne vôbec nerozmýšľali, oni rozmýšľali len v modeli 12 + 12, ktorý vznikol preto, lebo boli politicky skotomizovaní. Oni videli politicky len jednu časť zrakového poľa a tú druhú nechceli vidieť. A to je veľmi zlý prístup štátnikov k riešeniu istého systému, najmä systému riadenia. Oni mali predsa vidieť variantne, od variantov 12 + 12 cez 8 + 8, 4 alebo iné systémy. A potom by boli bývali pružní, adaptilní a boli by bývali pokračovali ďalej v politickej zodpovednosti a riešení tohto problému. Vrhnúť ten problém na ministra vnútra, ktorý predtým možno okrajovo na to pozeral, je nezodpovedné podľa mňa. A musí to viesť k tomu, že model 8 + 8 vstúpi do praxe tak, že bude robiť značné problémy. Ja som videl, ako sa postavili k modelom samosprávneho riadenia v Nórsku. A mám taký dojem, že Nóri sú v porovnaní s nami ďaleko flegmatickejší a ďaleko tolerantnejší a odolnejší ako my. Štyridsať rokov ho nechali fungovať. A keďže im robil 40 rokov problémy, tak ho tohto roku 1. júla zrušili. A nijako sa neohliadali ani vpravo, ani vľavo a nepýtali sa nikoho, či ho musia zrušiť. Oni ho museli zrušiť, pretože kríženie kompetencií a chaotický pohyb, ktorý to vyvolávalo, tak hovoril spíker národného parlamentu nórskeho, boli také náročné finančne, že aj napriek tomu, že majú prebytkový rozpočet, nemohli si dovoliť do tohto systému ďalej investovať. Už len tá jedna okolnosť, ktorá im robila negatíva toho systému, bola tá, že do niektorých samosprávnych celkov sa dostali nevyvážené osobnosti, čo je vždycky riziko, osobnosti, ktoré mali svoje, by som povedal, excentrické vlastnosti a tieto excentrické vlastnosti uplatnili pri riadení. A pri tom riadení uplatnili, by som povedal, ľudskú blbosť a tú za ťažké nórske peniaze realizovali. Napr. primátor hlavného mesta 8 rokov, dve funkčné obdobia presadzoval ideu, ktorá bola zaujímavá, ale pre mňa zároveň ako diagnostické kritérium, že čím horšie cesty v hlavnom meste, tým menej áut. Páni, samozrejme, v tom hlavnom meste to vypadá zle a spíker parlamentu nám povedal, nože sa na to pozrite, my sme to dvakrát štyri roky trpeli, ale to už nemienime ďalej trpieť. Takže aj s týmto sa môžeme stretnúť pri realizácii modelu 8 + 8. Ale my sme si ho zvolili, takže je náš. Páni, lenže jeho príprava mala byť podstatne iná, ako bola. Tá príprava mala už jasne dať varianty kompetencií aj pri modeli 8 + 8, nielen jeden variant, ale niekoľko variantov. A z tých sme si mali vyberať a na to sme mali mať niekoľko mesiacov čas a toto vyberanie malo byť skutočne dané najmä ľuďom, ktorí sa vyznajú do štátnej správy a samosprávy a my sme mohli pomôcť z rezortov, do ktorých sa vyznáme. Ak zoberiem rezort zdravotníctva, tak musím povedať, že nemám predstavu, ako to bude fungovať, keď sa dajú kompetencie zriaďovania a riadenia istých zdravotníckych zariadení, tak ako sú tu napísané. Ale viem, že sa dostanú do správy VÚC také zariadenia zdravotnícke, ktoré sú veľmi zle transformované a ktoré veľmi zle fungujú. Zoberme si niektoré príklady. Agentúry domácej ošetrovateľskej starostlivosti, to je nový prvok ošetrovania, ktorý vyšiel z filozofickej tézy niekoho, neviem, kto to bol, ale to je jeho filozofická téza, že najlacnejšie ošetrovanie pacientov je domáce ošetrovanie. Áno, to je najlacnejšie pre poisťovne, pretože ten pacient rýchlo zomrie a už nežiada žiadnu starostlivosť a žiadne náklady. Ale, páni, to nie je kvalita, to je ďaleko od kvality, to je eutanázia. A, prosím, takéto ADOS-ky dostanú do vienka naše samosprávne riadiace celky. No to sa poďakujú pekne ministrovi rezortu, že im takéto orgány dal do správy. Páni, ak teda ich majú prebrať, mali by ich prebrať naozaj reorganizované a naozaj také, že sú pod kontrolou riadenia a kontrolou kvality výkonu. Ale kontrola kvality výkonu u nás nefunguje. Akreditačná komisia ministerstva zdravotníctva je stále in statu nascendi, stále sa rodí a stále sa neporodila. Mám taký dojem, že má skríženú polohu, že sa rodí koncom panvovým. Ale, páni moji, konkrétne agentúry domácej ošetrovacej starostlivosti potrebujú kontrolu kvality. To potrebujú všetky zariadenia zdravotnícke aj táto časť, pretože naša filozofická téza je, čím viacej ľudí sa ošetruje doma, tým máme menej výdavkov a to nie je vôbec pravda, to je len zdanlivá pravda. Bývalý minister možno to zastáva, ale podľa mojej mienky to je nesmierne utrpenie rodinných príslušníkov, to je nesmierne nekvalitné ošetrovanie, to je nesmierne utrpenie samotných pacientov a to je aj ich krátky život, pretože ak boli ošetrovaní v nemocničnom zariadení dostatočne dlho, tak sa dostali na úroveň relatívne autonómneho pohybovania, premiestňovania, ale takto sa dostanú na úroveň len posteľovej vegetácie a tam ich musia ošetrovať domáci ľudia, domáci členovia. Ak na žiadosti prídu k pacientovi, ktorý sa dusí vlastnými hlienmi raz za štyri dni na odsávanie hlienov, páni, to je neskutočné, non lege artis ošetrovanie. A takéto ADOS-ky zdedí VÚC na Slovensku. Páni, to je jeden z mojich pozmeňujúcich návrhov, že tieto agentúry, ak ich teda chceme urobiť zariadeniami, ktoré naozaj urobia domáce ošetrenie kvalitné a na vysokej úrovni, tak tie ADOS-ky potrebujú predovšetkým kontrolu kvality akreditačnou komisiou. A to je jeden z mojich prvých pozmeňujúcich návrhov. Druhý pozmeňujúci návrh. VÚC-ky zdedia SVALZ-ové orgány, to znamená, aby ste tomu rozumeli, zariadenia, ktoré sú pomocnými vyšetrovacími zariadeniami, vybavenými mnoho razy v nemocniciach prvého a druhého typu špičkovou technikou, ale špičkovou technikou, ktorá je využívaná podľa niektorých našich odborníkov na 5 %, ktorá stála desiatky miliónov korún. A v tých nemocniciach prvého, druhého typu nebude hnací mechanizmus, ak nebude tam akreditácia, certifikácia a iné kontrolné mechanizmy kontrolujúce kvalitu. Dokiaľ to nebude zavedené, dotiaľ nemocnice prvého, druhého typu vybavené touto špičkovou technikou nebudú dobre fungovať. Čo si s tým poradí VÚC? Ako s tým bude nakladať? Mechanizmy hodnotenia kvality má v rukách rezortný minister. Bude s nimi kooperovať? Neviem. Doteraz akreditačná komisia, hovorím, je v stave zrodu a stále nefunguje. To je ďalší pozmeňujúci návrh, ktorý tu hovorím. Ak im to máme odovzdať, tak potom nemocnice prvého, druhého typu, ktoré vlastnia tieto špičkové SVALZ-ové zariadenia, to znamená vyšetrovacie špičkové technológie, musia sa dostať naozaj pod kontrolu a musia mať nejaký motív, aby im to fungovalo a nie iba aby im to fungovalo, ale aby im to fungovalo aspoň 2 krát 8 hodín. A to im funguje raz jedna hodina dopoludnia a potom je to zakryté a sú tam dané kvety. Tie sú umelé, aby sa nemuseli polievať. Páni, to nie je fungovanie tejto špičkovej techniky a VÚC ju neuživia. Túto techniku musíme ešte nejako predtým, než sa dostaneme do kompetencií samosprávnych krajov, dajakým spôsobom aktivizovať. O tom boli rozsiahle články a práce niektorých našich odborníkov, ktorí zmapovali túto situáciu, a zistili hrôzostrašnú vec: Stovky miliónov korún sa vyhodili na túto techniku a ona funguje veľmi zle, platonicky, neslúži ľuďom. Existujú aj iné problémy, ktoré budú pri vytváraní kompetencií riadiť niektoré zdravotnícke zariadenia, ktoré musíme napraviť. To je tretí bod. Psychiatrické liečebne, psychiatrická nemocnica a centrum pre liečbu drogových závislostí, páni, to by sa malo vyčleniť pod riadenie ministerstva zdravotníctva, a nie pod VÚC-ky, pretože je to orgán, ktorý funguje s celoštátnou pôsobnosťou. A budú ho riadiť VÚC. Ako to bude vypadať, páni? Aké tam budú záujmy? Aké tam budú indície? Aké tam budú motívy tento ústav rozvíjať a riadiť? Veď to sú špičkové ústavy, špičkové ústavy, ktoré by malo riadiť naozaj ministerstvo zdravotníctva. A malo by aspoň v tom prvom štádiu udeľovania kompetencií a rozdeľovania kompetencií túto kompetenciu si ponechať a riadiť tieto ústavy, pretože ja som si predstavoval, že VÚC sa zariaďujú do svojej funkcie probatórne, pridelí sa im malá časť predpokladaných kompetencií, jedna tretina, a s tými sa naučia riadiť to, čo riadiť majú, a potom sa im bude postupne každý rok pridávať. Tak som si to predstavoval. A preto psychiatrické liečebne by mali zostať ministerstvu zdravotníctva. Takisto to platí o odborných liečebných ústavoch, ktorých je na Slovensku niekoľko a ktoré sú vysoko špecializované, vybavené najmä mozgami, veľmi šikovnými ľuďmi, ale mnoho razy aj špičkovou technikou. Tie keď sa dostanú do riadenia VÚC, znovu budú riadené niekým, kto nebude mať záujem, aby sa rozvíjalo ich celoštátne pôsobenie. Alebo bude mať na to kompetencie a peniaze? Neviem. Je to otázne a neviem, ako to bude fungovať v praxi. Ďalej, existuje tu problém, ktorý možno sa vynorí čo nevidieť, stredné zdravotnícke školy, ktoré majú ambície stať sa vyššími zdravotníckymi školami, ktoré majú ambície udeľovať bakalárske a magisterské tituly. Tie budú riadené VÚC-kami, alebo budú riadené ministerstvom zdravotníctva? Neviem. Tá kompetencia mi nie je jasné. A tá kompetencia by si žiadala, aby boli riadené ani nie ministerstvom zdravotníctva, ale aby sa už dnes pozerali po tom, akým spôsobom ich budú garantovať dekani lekárskych fakúlt alebo dekan Fakulty zdravotníctva a sociálnej práce v Trnave, lebo tí budú garantovať ich vstup na univerzitnú pôdu. Tieto stredné zdravotnícke školy vyššieho typu, ktoré budú mať prakticky charakter fakulty, nebudú môcť existovať pod gesciou VÚC. Kam ich dáme, prosím? A ony čoskoro budú vznikať, mám také indície, že už sú tuná požiadavky na niektoré, aby sa takto zmenili. Neviem, či to nebude tak, ako to bolo s FOŠ-kami, v Prešove, že sa potom zrušili a zmenili na fakultu, lebo to boli fakulty odborných štúdií, to bola podobná situácia. Viem, že sme s tým v akademických obciach mali štyri roky problémy. Nevedeli sme, čo s tým máme robiť. Potom nakoniec sa transformovali na fakulty. Ale toto je, prosím, problém, ktorý nás čaká. A je otázne, či presunutie stredných zdravotníckych škôl do vplyvu riadenia VÚC bude pre tieto, neviem, koľko ich bude, štyri-päť, stačiť na to, aby sa mohli pretransformovať, lebo ich ambície sú také, aby sa pretransformovali prakticky na fakulty, ktoré budú udeľovať akademické tituly. Páni, to je ďalší problém, ktorý by som navrhoval na zváženie a riešenie. Ďalej by som navrhoval, že záverom zákona, ktorý sa prijme, by malo byť jasne, explicitne povedané, že tento zákon sa musí v pravidelných intervaloch novelizovať, lebo on nebude stačiť na praktickú potrebu, tam bude spústa vecí chýbať a spústa vecí sa bude musieť meniť, na základe nových zákonných noriem, nových novelizácií, a takýmto spôsobom bude ten zákon potom prospešný, ináč by som nevidel v ňom dajaký prospech. Svoje pozmeňujúce návrhy dám k dispozícii a ak bude vôľa o nich diskutovať, ak bude vôľa ich prijať, možnože pomôžu v niektorých čiastkových problémoch tento zákon vylepšiť, lebo ja si predstavujem, že Národná rada to musí teraz vylepšiť, tí, čo boli zodpovední za prípravu samosprávy a duálneho systému, v tej príprave zlyhali, to je jednoznačné, oni to sami priznali a my to musíme teraz dotiahnuť. Ale ako to dotiahnuť, páni? Vy ste mali na to predsa tri roky. Tri roky ste mohli pripraviť veci tak, že dnes sme mohli veľmi hravo s úsmevom na tvári prijať relatívne dobrý model, ktorý by slúžil občanom. Ale model, ktorý sa teraz rodí, neviem, či bude dobre slúžiť, a neviem, či nebude prvé štyri roky vládnutia novej vlády na ťarchu tejto vláde a na ťarchu takú, že jej prakticky absorbuje veľké percento jej tvorivého a organizačného úsilia. A potom bude prakticky vďaka nemu nie celkom úspešná, lebo to bude vec, ktorá sa bude týkať celej plochy našej republiky. A preto vás prosím, aby sme zvážili túto vec a aby sme túto vec, návrhy, ktoré dávajú aj opoziční poslanci, brali vážne, lebo tu naozaj politické tričko sa musí čiastočne odložiť bokom, ak máme hovoriť o tom, že si zriadime niečo, čo nás bude sprevádzať ďalšie desaťročia. Ak to bude také utrpenie aké mali Nóri, tak ďakujem pekne. To by bolo nedobré utrpenie. Chceme, aby duálny systém bol naozaj základom našej demokracie. Chceme, aby duálny systém slúžil občanovi, ale v takejto podobe, ako ho máme predložený, to asi nesplní, naopak, vytvorí utrpenie a vytvorí napätie medzi riadiacimi a riadenými prvkami nášho systému. A takéto napätie si naša republika, by som povedal, nepraje, nepraje si to ani pre opozíciu, ani pre koalíciu, pretože sme na jednej lodi a na tejto lodi musíme tento systém zvládnuť. Vy ste ho v predpríprave nezvládli, preto nám pomôžte ho zvládnuť teraz a teraz nám pomôžte konštruktívne. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec, za vaše vystúpenie v rozprave. Ďalej v rozprave vystúpi pán poslanec Mikloško, po ňom pán poslanec Topoli.