Ľ. Jahnátek, minister hospodárstva SR: (2007-04-13):
Vážené panie poslankyne, páni poslanci, priznám sa, do poslednej chvíle som rozmýšľal, či vôbec vystúpim, či budem reagovať. Jasné mi bolo, o čom bude táto diskusia. Ale ja skutočne som 28 rokov trávil v praxi, bol som v priemysle, bol som v biznise a ja som nikdy nepoužíval taktiku vracať sa dozadu. Zrejme ste si všimli aj z mojich vystúpení na verejnosti, že nikdy som nekritizoval svojich predchodcov ministrov na ministerstve hospodárstva. Vyjadroval som sa, samozrejme, k privatizácii, k cenotvorbe a k podobným veciam. Ale jednoducho zastávam názor, že každý má nejaké právo, nejaký priestor. A čo sa týkalo mojich predchodcov, jednoducho ja to nekomentujem. Ja som prišiel na ministerstvo hospodárstva nato, aby som sa pokúsil zveľadiť tento rezort. Nie je žiadnym tajomstvom, že, pán Dzurinda, vy ste mali ambíciu ministerstvo hospodárstva zrušiť a zrejme táto ambícia aj pokračuje naďalej, lebo pokiaľ si to tak spätne premietam, tak to ministerstvo hospodárstva je skutočne asi takým najväčším vaším tŕňom v oku. A idete po ministerstve, idete po mojich aktivitách veľmi sofistikovane, permanentne a máte ďalší dôvod na nejakú sebarealizáciu, sebazviditeľnenie. Čiže ja vám tieto jednoducho práva neberiem, ale nepoužívam ja túto taktiku. Ja som bol vždy pripravený robiť veci dopredu, aby jednoducho sa problémy riešili a aby tá podnikateľská aktivita mala aj nejaký konkrétny efekt. V konečnom dôsledku som sa však rozhodol, že vystúpim. A dovoľte mi, aby som svoje vystúpenie začal citovaním známeho amerického spisovateľa a filozofa Roberta Fulghuma, citujem: „Najúžasnejším konštatovaním, ktoré za posledných 25 rokov z výskumu mozgu vzišlo, je toto: tým, čo je vo vnútri našich hláv, sa navzájom líšime rovnako, ako sa líšime tým, čo máme zvonku.“ Koniec citátu. Chcem tým povedať, že ten, ktorý pracuje, môže sa aj pomýliť. A neraz sa stane, že si navzájom len nerozumieme a vysvetľujeme si rovnaké slová inak. Je rozdiel, keď si nechceme rozumieť a robíme všetko preto, aby sme si nerozumeli. Dámy a páni z opozície, používajme rovnaký meter a skúsme byť niekedy aj trošku objektívni. Dovoľte mi v súvislosti s tým, čo tu zaznelo v podaní rôznych rečníkov, otázku: Je téma, pre ktorú podľa niektorých z vás bolo potrebné zvolať túto schôdzu na Slovensku, naozaj nová? Je táto téma nová? Budem konkrétny a budem sa venovať aj oblasti zbrojárskeho podnikania. No najskôr poviem niečo z histórie predchádzajúcej vlády. Zabudlo sa napríklad už na podozrenia o úplatkoch pri tendri na tretieho operátora? Pre pamäť, prvý tender... (Potlesk.) Prvý tender na tretieho mobilného operátora bol síce už v roku 1998, no vtedajší minister dopravy, váš, za SDKÚ, Gabriel Palacka, známy tiež ako pokladník SDKÚ, ho v roku 1990 zrušil a vyhlásil, že na tretieho operátora nemáme priestor. Prečo? Prečo si frekvencie rozdelili doterajší dominantní mobilní operátori na trhu? Teraz budem citovať. Budem citovať s periodika Korzár z 25. novembra 2005. Citujem: „Za voľnú frekvenciu vtedy zaplatili po 10 miliónov dolárov a táto suma bola podľa Palacku adekvátna.“ Koniec citátu. Vtedajší premiér Mikuláš Dzurinda sa v tom čase za Palacku bezvýhradne postavil s tým, že ministrove argumenty, že trh neunesie tretieho operátora, ho presvedčili. Pán poslanec, dneska tu tretieho operátora máme, ukazuje sa, že bude veľmi efektívny, že veľmi efektívne vstúpi do cien hovorov, a pýtam sa vás, skutočne tie argumenty, ktorými vás pán Palacka presvedčil, boli skutočne len odborné? Pripomínam, že vtedy konzorcium Telenor a CDA ponúkalo 90 miliónov dolárov v investíciách a 90 miliónov dolárov know-how. Pán Palacka odišiel, pracuje v Európskej banke pre obnovu a rozvoj, je v Londýne. Mne prichádza otázka: Je to za odmenu? (Potlesk.) Je za odmenu v Londýne? Ešte pre pamäť jeden tender. Tentoraz, už tu bolo spomínané, ľahké motorové vlaky pre slovenské železnice. Spomeniete si? Na verejnosť sa dostal list švajčiarskeho prezidenta, prezidenta Švajčiarskej konfederácie, to neboli slovíčka, to bol konkrétny apel prezidenta Švajčiarskej konfederácie na prezidenta Slovenskej republiky Rudolfa Schustera s podozrením na korupciu v tendri. To bolo oficiálne. Vtedajší minister dopravy Jozef Macejko čelil priamemu obvineniu z korupcie, priamemu obvineniu z korupcie. Teraz budem citovať z Hospodárskych novín z 29. júla 2004, citujem: „Vtedajší generálny prokurátor vydal pokyn, aby vyšetrovatelia vypočuli okrem exministra Macejka jeho manželku, ale i ďalších svedkov.“ Koniec citátu. Medzi inými napríklad i brata vtedajšieho premiéra Miroslava Dzurindu, ktorý bol šéfom výberovej komisie v kauze vláčiky. Bol obvinený aj bývalý federálny minister obchodu Jozef Bakšay, ktorý v roku 2002 sa mal pred zástupcami ministerstva rozhovoriť o odmene v prípade, že v tendri uspeje istá francúzska firma. Výsledok? Kauza išla znovu dostratena alebo, ako by povedal bývalý poslanec Peter Kresánek, to pozadie, ktoré sa tým odhalilo, nebolo až také alternatívne. (Potlesk.) Vážené panie poslankyne, páni poslanci, z radu príkladov si dovolím pripomenúť krátko ešte dva. Na verejnosť prenikli prepisy odposluchov podnikateľa Jána Badžgoňa, blízkeho SDKÚ. Sám Badžgoň ich pravdivosť potvrdil. Nasleduje doslovný citát z Pravdy z 20. februára 2003: „Podnikateľ Badžgoň sa obchodne rozprával s generálnym riaditeľom Národného úradu práce Jaroslavom Šumným o odkúpení budov v Komárne. Pritom podľa Šumného vec nedospela ani do štádia, že by sa na nákup budov vyhlásila verejná súťaž. Polícia začala vyšetrovať nelegálne kupčenie s odposluchmi a aj to, kto ich dal urobiť a prečo. V kauze vypovedali napríklad Ján Mojžiš, Igor Cibula, Peter Tóth, ale aj viacerí novinári. V tomto prípade, známom ako kauza skupinka, nebol nik obvinený.“ Koniec citátu. Škandál sa znovu rozplynul. Už mi to pripadá, pán poslanec Dzurinda, ako keby ste mali na to špeciálne know-how. (Potlesk.) A azda najvypuklejší prípad, ktorý sa priamo dotýka témy provízie v prípade obchodu s vojenským materiálom, zrejme tušíte, o čom idem hovoriť, pamätáte sa na nákup podzvukových stíhačiek? V tomto prípade sa vtedajší líder opozície, terajší premiér Robert Fico, dostal do sporu s KDH a súdny spor právoplatne vyhral za vášho vládnutia, právoplatne vyhral tento súd. Opäť budem citovať. Spor sa týkal tlačovej správy pod názvom SMER – dôvodom nákupu stíhačiek za 70 miliárd sú provízie. Už na súde 1. stupňa sa preukázalo, že vyplácanie provízií pri takýchto nákupoch je bežné. To potvrdil nielen navrhovateľ KDH – že, pán Hrušovský? – priamo v návrhu. A teraz citujem: „Prostredníctvom provízií, ktoré sa sprostredkovateľom obvykle vyplácajú.“ Citoval som z listu č. 2 a 132 súdneho spisu, spisová značka 19C70/02. Ale potvrdil to aj svedok Marián Mikluš, ktorého vierohodnosť navrhovateľ v konaní pred súdom 1. stupňa nespochybnil. Znovu číslo listu 110, 113. Potvrdil to aj svedok Jozef Pivarči, ktorý na pojednávaní dňa 9. mája 2005 pred Okresným súdom Bratislava IV doslova uviedol, a budem citovať: „Viem o tom za celé štyri roky, čo som pracoval v tejto funkcii, že sa vyberali pre rôzne obchody sprostredkovateľské organizácie, ktoré následne dostávali provízie. Myslím si, že v takýchto obchodoch sú provízie a sú aj uznesenia vlády, ktoré určujú aj ich výšku. Vláda určuje, kto a aké odmeny bude v týchto obchodoch mať. Je to legálne, pretože to zákon umožňuje a povoľuje.“ Citát bol z listu č. 121 toho istého súdneho spisu. To boli trestné obvinenia. (Potlesk.) Pokiaľ ide o provízie, Robert Fico ako odporca v konaní pred súdom 1. stupňa predložil aj novinové články a tlačovú správu uverejnenú v tlačovej agentúre SITA. Tieto články a tlačová správa, ktoré vyšli až v auguste 2004, teda po vyše troch rokoch ako odporca vyslovil hodnotiaci úsudok, citujú svedka Mariána Mikluša, bývalého náčelníka Generálneho štábu Armády Slovenskej republiky, ktorý uviedol, že, citujem, teraz ten bonbónik pre vás: „Nákup podzvukových lietadiel presadzovalo KDH a štátny tajomník ministerstva obrany Jozef Pivarči, ktorý išiel do politiky ako nezávislý za KDH.“ Pokračujem v citáte: „Vo svete je obvyklé, že provízie sa pohybujú od 10 do 20 %, v arabskom svete sú až 40 %.“ Skúste si spočítať, že ak v tomto čase Pivarči hovoril o kúpe 70 podzvukových lietadiel, koľko miliárd to je. Pokračuje citát: „Spolu to môže byť okolo 100 až 120 miliárd korún. Nákup podporovali niektorí poslanci za KDH, to som ja videl, čítal a počul a tak to bolo.“ Koniec citátu. Táto výpoveď bola uverejnená agentúrou SITA 24. októbra 2004. Hovoríme o trestných oznámeniach. (Potlesk.) Články na túto tému s podobnými citáciami nájdete aj na ďalších stránkach, napríklad Nový Čas 25. augusta 2004, písal o tom denník SME napríklad 18. marca 2005 na 4. strane alebo 7. decembra 2004 na 2. strane alebo Národná obroda 25. októbra 2004. Som skutočne prekvapený, aká dokáže byť krátka pamäť niekedy na Slovensku. Vy, dámy, páni z opozície, nemáte takisto pocit, že máte krátku pamäť? Je pre vás aj po tomto téma provízií naozaj taká nová? Ja si myslím, že nie. (Potlesk.) Vážené poslankyne, páni poslanci, opakujem, v rozhovore, ktorý bol citovaný toľkokrát, som mal na mysli provízie. Možno trochu nepresne som volil slová alebo výrazy. Hovoril som však o praktikách nie na Slovensku, a to tu nezaznelo ani jedenkrát z vašich vystúpení, ale všeobecne v tretích krajinách. No na Slovensku žijem, zostanem tu žiť a po toľkej kritike som jednoducho nútený sa aj brániť a nielen seba, ale hlavne svojich blízkych priateľov, spolupracovníkov, lebo, bohužiaľ, aj mojich rodinných príslušníkov začínate obmedzovať a jednoducho preto sa budem musieť brániť. Preto zostanem na Slovensku a tentoraz budem hovoriť o činoch a nie o slovách. Nech konečne v tomto parlamente odznie jediný rozumný argument, prečo bolo potrebné privatizovať fungujúci Transpetrol v roku 2002? (Potlesk.) Prečo energetické podniky, ako SPP, východoslovenská, stredoslovenská a západoslovenská energetika a ďalšie firmy, boli predávané po desiatkach na priamo, nie cez výberové konania, ale na priamo a platili ste za to miliardy vašim privatizačným poradcom. (Potlesk.) A to nebolo všetko. Vy ste na ministerstve zabudli materiály, kde ste mali nachystanú privatizáciu ešte aj toho zbytku a znovu priamym zadaním. Žiadne výbery. Teraz sa tu hráte na čestných, poctivých, ale ste to mali všetko pripravené. Poďakujte sa vašim predchodcom, že zabudli tie materiály na ministerstve hospodárstva. (Potlesk.) A, dámy, páni, to sa dialo za vášho vládnutia, všetko toto. Prečo zrazu toľko kritiky? Je to preto, že už strategické podniky privatizovať ďalej nechceme? Že obchody, ktoré tento štát potrebuje a musí robiť, ak chce byť úspešný, hodláme robiť transparentne? Aby provízie štátu zostali nie, ako ste to vy robili, vopred vybraným poradcom a sprostredkovateľom, firmám a rôznym kanceláriám, ktoré pripravili jedného kupca na privatizáciu, a to v priamom predaji? Aby sa milióny tejto republiky nestrácali na súkromných účtoch bez toho, aby tento národ, táto spoločnosť z toho niečo mala. (Potlesk.) To bolo všeobecne. Teraz k zbrojárine. Je otázka, prečo je teraz vôbec témou dňa zbrojársky priemysel, odzneli tu teda aj od učiteľov, aj od rôznych profesií úplne odborné stanoviská k zbrojárine, myslím si, že mnohí ľudia neurobili jednu zahraničnú transakciu, aby vedeli, o čom rozprávali. A prečo sú tie časové súvislosti, kedy sa stupňujú tlaky na ministerstvo hospodárstva a na moju osobu? Mojím príchodom na ministerstvo hospodárstva sa pretrhli nite privatizačných aktivít. (Potlesk.) Či už napríklad v oblasti energetiky a v poslednom čase aj zbrojárskeho priemyslu, čo vás hnevá. Najmä obranný priemysel a jeho príprava na privatizáciu bola evidentná a možno aj preto toľko kritiky. Veď ten balík toho DMD Group už bol takto na tácke. Teraz sme vám chňapli po prstoch a nie je z toho nič. (Potlesk.) V posledných rokoch sme boli totiž svedkami likvidácie nášho zbrojárskeho priemyslu, napriek tomu, že stále disponujeme, a som presvedčený o tom, že disponujeme zdatnými odborníkmi, vedomostným a mozgovým potenciálom v tejto oblasti. My sme sa rozhodli do toho aktívne vstúpiť jednoducho aj preto, že do tohto odvetvia štát nalial stovky miliónov korún. Tie skutočne nikto ani pri privatizácii, ani doteraz verejne nezhodnotil a v privatizácii sa to jednoducho neprejavilo. Naopak, predovšetkým v uplynulých troch rokoch posledného vládnutia Mikuláša Dzurindu sa výroba a predaj rapídne zdecimovali. Ja to nazývam, že to je vytvorenie stavu umelého chátrania, čo je veľmi dobrá predfáza na to, aby sa to za lacný peniaz sprivatizovalo. (Potlesk.) Známy to model SDKÚ. Poviem príklad, aby sme neboli len pri verbálnych konštatovaniach. Z bývalého veľkého DMD Holdingu, ktorý sa niekoľko ráz v čase pred príchodom terajšej Ficovej vlády transformoval, zostali v podstate už len nasledovné firmy: DMD Group, ZŤS Špeciál, DMD Trade, Constructa Defence a čiastočne ZVS. Dámy, páni, 4 až 5 podnikov a 40 podnikov, 40 podnikov bývalého koncernu ZŤS je v konkurze, je v likvidácii alebo v inej forme úpadku. To je výsledok vašej privatizácie, to je výsledok vašich aktivít. (Potlesk.) A to je zároveň, páni, dámy z opozície, aj dôvod, prečo som neváhal a aj do tejto problematiky som razantne vstúpil. (Smiech v sále.) Aby sme sa pokúsili, smejete sa, my to chceme zachrániť, to, čo ste vy už mali prichystané na lopate. Vzhľadom na citlivosť tejto problematiky sa už nebudem ďalej k DMD vyjadrovať. No pri téme obchod s vojenským materiálom ešte zostanem, ale tentoraz z medzinárodnopolitického aspektu, lebo ten ste tu prepierali v každom vašom vystúpení. Možno to miestami bude nezáživné, ale kto bude chcieť, pochopí rôznorodosť a komplikovanosť hlavne, zložitosť tejto problematiky. Teraz budem výhradne citovať z oficiálneho materiálu Ministerstva spravodlivosti Spojených štátov amerických určeného pre verejnosť. Zákon sa nazýva Foreign Corrupt Practices Act (v skratke FCPA) a je to norma o zahraničných korupčných praktikách. Zákon o zahraničných korupčných praktikách bol pôvodne prijatý s cieľom zmeniť spôsob, akým americké firmy vyvíjajú svoju podnikateľskú činnosť v zahraničí. Mnohé firmy, ktoré dávali úplatky zahraničným verejným činiteľom, boli vystavené trestnému stíhaniu aj občianskoprávnym žalobám, boli im uložené vysoké pokuty, pozastavená činnosť a ich zamestnancom a zástupcom boli uložené tresty odňatia slobody. Po prijatí tohto zákona si Kongres Spojených štátov uvedomil, že americké firmy sú znevýhodnené v porovnaní s inými spoločnosťami, ktoré bežne dávajú úplatky, a dokonca v niektorých krajinách si tieto úplatky môžu odpočítať z daní ako náklady na podnikanie. Preto v roku 1988 Kongres uložil vláde, aby na pôde OECD otvorila rokovania o dohode, podľa ktorej by hlavní obchodní partneri USA tiež prijali zákony podobné tomu, aký majú Spojené štáty americké. V roku 1997, desať rokov neskôr, USA a 33 ďalších krajín podpísali Dohovor OECD o boji s podplácaním zahraničných verejných činiteľov. USA tento dohovor ratifikovali, pričom zákon vnútroštátneho práva, ktorým sa dohovor implementuje, je práve zákon o zahraničných korupčných praktikách. Tento zákon používa expressis verbis pojmy: dovolené platby a prípustná obhajoba. V oficiálnom materiáli Ministerstva spravodlivosti USA určeného pre verejnosť, ktorý vysvetľuje zákon FCPA, sa ďalej píše, citujem: „Zákon obsahuje explicitné výnimky zo zákazu dávania úplatkov týkajúce sa platby na uľahčenie alebo urýchlenie rutinných úkonov štátnej správy a menuje prípustné obhajoby, ktoré možno uplatniť v prípade obvinenia z porušenia tohto zákona.“ Jasná norma, koniec citátu. Pre istotu zopakujem ešte raz, lebo vidím, že vás to zaujíma, zo zákazu poskytovania úplatkov existuje výnimka v prípade platieb určených na uľahčenie alebo urýchlenie vykonania rutinného úkonu štátnej správy. Zákon vo svojom vnútri definuje a menovite položkuje všetky činnosti, ktoré je možné uplatniť podľa tohto zákona. V obsahu FCPA sa tiež uvádza: „Aj úkony, ktoré sú podobné menovaným úkonom, spadajú pod túto výnimku.“ Pokračujem v citovaní: „Osoba obvinená z porušenia ustanovení zákona môže ako prípustnú obhajobu použiť tvrdenie, že vykonaná platba bola v súlade so zákonom danej krajiny alebo že prostriedky boli vynaložené na ukážku produktu, prípadne na výkon zmluvného plnenia.“ Zmluvného plnenia. Oficiálny materiál Ministerstva spravodlivosti USA vysvetľujúci FCPA tiež obsahuje nasledujúcu formuláciu, citujem: „Niekedy je ťažké určiť, či platba bola v súlade s písaným zákonom danej krajiny, v prípade potreby je možné obrátiť sa s otázkou na príslušný útvar Ministerstva spravodlivosti Spojených štátov amerických.“ Koniec citácie. Pripomínam, že to bol výklad oficiálnej brožúry Ministerstva spravodlivosti Spojených štátov amerických. Teraz mi dovoľte, aby som citoval priamo zo zákona FCPA o zahraničných korupčných aktivitách. Citujem: „Výnimky pri rutinných úkonoch štátnej správy písm. a) a g) tohto paragrafu sa nevzťahujú na platby zahraničným verejným činiteľom, politickým stranám alebo predstaviteľom strán vykonané za účelom uľahčiť, urýchliť alebo zabezpečiť výkon rutinných úkonov štátnej správy zahraničnými verejnými činiteľmi, politickými stranami alebo predstaviteľmi strán.“ Po c) „prípustné obhajoby proti žalobám podľa písm. a) alebo g) tohto paragrafu je prípustné obhajovať sa tak, že 1. poskytnutá platba, dar, ponuka alebo prísľub niečoho hodnotného bol zákonný, podľa písaných zákonných a právnych predpisov krajiny daného verejného činiteľa, politickej strany, predstaviteľa strany alebo uchádzača alebo 2. poskytnutá platba, dar, ponuka alebo prísľub niečoho hodnotného bol primeraný výdavkom vzniknutým v dobrej viere a bol vynaložený zahraničným verejným činiteľom, stranou, predstaviteľom strany alebo uchádzačom, alebo v jeho mene a priamo súvisel a) s propagáciou, ukážkou alebo vysvetlením výrobku alebo služieb alebo b) s výkonom alebo plnením zmluvy uzatvorenej s iným štátom alebo zástupcom iného štátu.“ Koniec citátu. Vážené poslankyne, páni poslanci, dovoľte mi ešte zacitovať niekoľko bodov z dohovoru OECD vzhľadom na to, že niektorí rečníci veľmi používali vo svojom príspevku práve dohovor OECD. Aj keď samotné znenie dohovoru explicitne nemenuje žiadne výnimky, ale keby boli pani poslankyňa Žitňanská a pán poslanec Mikloš dočítali ten dohovor do konca, zistili by, že sú tam aj, že sa uvádzajú v bodoch 8 a 9 nejaké výnimky. Citujem bod 8: „Nie je však trestným činom, ak prospech bol povolený, prípadne sa vyžadoval podľa písaných zákonov a právnych predpisov krajiny zahraničného verejného činiteľa vrátane judikatúry súdov.“ Bod 9, citujem: „Drobné platby na uľahčenie nepredstavujú platby vykonané na získanie alebo udržanie obchodu alebo nenáležitej výhody v zmysle § 1, a preto nie sú ani trestným činom.“ Tieto platby, ktoré sa v niektorých štátoch dávajú verejným činiteľom, aby ich primäli k výkonu ich funkcie, ako napríklad vydávanie licencií alebo povolení, sú v daných štátoch vo všeobecnosti nezákonné. Ostatné štáty preto môžu a mali by riešiť tento nežiaduci fenomén napríklad formou podporovania programov zameraných na zlepšenie výkonu štátnej správy. Teraz tá dôležitá veta: „Ale postaviť túto prax mimo zákona v ostatných štátoch, zdá sa, nie je ani praktický, ani účinný podporný postup.“ Koniec citátu. Dámy, páni, v úvode môjho vystúpenia som vám povedal, že som človekom z praxe, takže prosím, nemajte mi za zlé, že som poukázal aj na predchádzajúcu prax tých, ktorí zvolali túto mimoriadnu schôdzu parlamentu. Dovolím si povedať, že ju zvolali poslanci bez komplexnej znalosti problematiky výroby špeciálnej techniky a bez vedomia, ako sa takáto špeciálna technika na zahraničných trhoch realizuje. Pre úplnosť však pociťujem potrebu objasniť vzťah OECD so Slovenskou republikou vzhľadom na to, že Slovenská republika má podpísanú zmluvu, má implementované odporúčania OECD, nemá však na rozdiel, na rozdiel od mnohých iných členských krajín OECD taxatívne menované prípustné zákonné platby, ktoré dohovor uznáva a povoľuje. V tom je ten základný problém. Toto nemáme. To ste neurobili. Oficiálna správa OECD, pán Janiš, nesmejte sa, oficiálna správa OECD o druhej fáze implementácie dohovoru OECD o boji s podplácaním z 2. decembra 2005 obsahuje niekoľko odporúčaní pre Slovenskú republiku, ktoré sa týkajú hlavne zvyšovania informovanosti medzi občanmi, podnikateľmi, štátnymi úradníkmi a zamestnancami NKÚ k téme podplácania a zahŕňa aj spomínané uľahčujúce platby na povolenia, licencie a podobne. Ale k veci. V bode 176 správy OECD z 2. 12. 2005 sa v tomto ohľade totiž hovorí, citujem: „Hlavní inšpektori majú obavy ohľadne obhajoby odvolaním sa na spoločensky prijateľné dary. Mnohé formulácie tohto inštitútu vytvárajú nejasnosti v súvislosti s jeho rozsahom. Taktiež nech bude tento inštitút akokoľvek preformulovaný, výška úplatku ďalej ostane relevantným, aj keď nie určujúcim faktorom pri určení, či došlo k spáchaniu trestného činu.“ Koniec citátu. V poslednej správe OECD o Slovensku ohľadne implementácie dohovoru o podplácaní sa teda hovorí o obavách, o obavách kvôli možným nejasnostiam v súvislosti s rozsahom darov a platieb, ktoré sú zákonné a povolené. V tom je vlastne ten kľúč celého. My sme úmyselne implementáciou dohovoru OECD nenaplnili jeho podstatu tak, ako to urobili všetky ostatné štáty, ako Veľká Británia, Dánsko, Francúzsko a podobne, aby bolo jasne definované, čo sa pokladá v danej krajine a v danej transakcii za úplatok, čo sa považuje za dar a podobne, a tým, to hovorí tá výčitka inšpektorov, sa vytvára priestor na politické vydieranie na Slovensku. A príklad takéhoto politického vydierania sa stal práve dneska. Keby bolo jasne definované v implementovanej smernici, čo všetko je taxatívne do toho zahrnuté, dneska by ste nemali tému na diskusiu, dneska by ste možno naháňali iné témy po teréne. Na príklade v USA, si myslím, že je jednoznačne definované, čo urobila americká vláda, čo urobil americký Kongres, aby podporil amerických vývozcov zbrojných a obranných systémov. Jednoducho zistil, že pokiaľ by sa správal tak, ako sa správa dneska naša opozícia, jednoducho by obranný priemysel v USA zanikol. Viete, smejete sa, dámy, páni, aj my by sme mohli moralizovať. Aj my by sme sa mohli vyžívať v prázdnych slovných cvičeniach na tému etiky, morálky, počas krasorečnení postupne likvidovať, likvidovať, ako ste to vy robili v predchádzajúcom období, to, čo sa ešte likvidovať dá, a privatizovať to, z čoho by sme mohli mať úžitok. Ale v praktikách bývalých vlád Mikuláša Dzurindu táto vláda pokračovať nebude. Táto vláda má úplne iné ciele. (Potlesk.) Táto vláda je tu pre občanov Slovenskej republiky, táto vláda tu nie je pre vybrané finančné skupiny. (Potlesk.) So všetkou vážnosťou vám hovorím, že urobím všetko pre oživenie špeciálneho priemyslu na Slovensku. A ak sa nám podarí vyrobiť konkurencieschopné výrobky, tak ich svetu ponúkneme podľa pravidiel, na ktorých sa dohodlo OECD, a nie podľa takých, ktoré sa nám tu snažia nanútiť politici, ktorí sú nervózni zo straty svojho vplyvu. (Potlesk.) Som ministrom hospodárstva Slovenskej republiky. Zdôrazňujem vám, ja sa budem vždy vo svojom konaní riadiť svojou ministerskom prísahou a mojimi cieľmi budú ciele, ktoré sme si definovali v programovom vyhlásení tejto trojkoalície. Nikdy neskĺznem do toho, čo ste sa mi tu snažili celé doobedie nahovoriť. Ďakujem pekne. (Potlesk.)