J. Brocka, poslanec: (2002-04-04):
Preto taká prvá výhrada k tomuto vládnemu návrhu je, mrzí ma to, lebo som rovnako súčasťou vládnej koalície, že tento vládny návrh zákona prichádza neskoro. A neskoro je to z viacerých dôvodov. Neskoro je to preto aj napr., že je koniec volebného obdobia a tento vládny návrh zákona prichádza aj s istými pre občanov nepopulárnymi opatreniami. A jednoducho bežne politické strany takéto opatrenia neprijímajú. Možno aj to bolo jedným z dôvodov, prečo napr. účinnosť tohto návrhu zákona sa navrhuje až po voľbách. A vlastne je to neskôr, ako sme sa zaviazali, či v tých schválených koncepciách alebo v schválenom programovom vyhlásení vlády, že tento návrh zákona nadobudne účinnosť už teda v tomto roku, aj keď ja som v tom čase hovoril, že to považujem za termín, ktorý je neskorý, a že sme mali oveľa skôr prísť s tým návrhom. Je to spôsobené aj tým, že ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny si na seba pravdepodobne zobralo toho príliš veľa, na rohy, sa ľudovo hovorí. My sme tu v Národnej rade schvaľovali zákony, ktoré mohli smelo počkať, aj keď sa nezhodnem v tomto možno s ministrom aj s ďalšími kolegami v sále, ale zákony o štátnej službe, o verejnej službe v Čechách ešte nemajú a o nič neprišli. Aj Zákonník práce možno sme si mohli odpustiť. Teda jednoducho v tom poradí dôležitosti v každom prípade najmä z hľadiska ekonomického alebo z dopadu na slovenskú ekonomiku a cez ekonomiku na občana toto je dôležitejší zákon a dôchodková reforma je oveľa dôležitejšia. To aj preto hovorím, že mohli sme si dovoliť to skôr, lebo na začiatku volebného obdobia sme sa stretli zástupcovia jednotlivých parlamentných strán, ale nielen koaličných, ale aj opozičných. A bola to iniciatíva ministra práce, sociálnych vecí a rodiny, veľmi chvályhodná, lebo naozaj na zásadné rozhodnutia alebo zásadné zmeny je potrebný súhlas nielen koaličných strán, ale aj opozičných. A sa vtedy v septembri v roku 1999 zhodli na tom zástupcovia aj opozičných, aj koaličných strán, že nebudeme dôchodkovú reformu zneužívať na nejaké populistické výroky alebo drásať nervy našim občanom a ich trpezlivosť, lebo si myslíme, že v tejto oblasti už nie je, by som povedal, voľná kapacita. Čiže myslím si, že to bol dobrý začiatok na začiatku toho volebného obdobia, že bol taký predbežný súhlas všetkých zainteresovaných, že si uvedomujú potrebu prijatia takého dôležitého zákona. Ak hovorím o tom, že je to neskoro, tak by som mal povedať aj to, že teda neskoro je to preto, že to neskoré prijatie týchto zákonov, ktoré sú súčasťou dôchodkovej reformy, prináša vážne ekonomické straty. Viete veľmi dobre, že slovenská ekonomika, kapitálový trh, podnikateľská sféra jednoducho je chorá a chorá je z toho dôvodu, že chýbajú peniaze. Peniaze nemajú banky, a preto peniaze v bankách sú drahé. Ale nemajú peniaze podnikatelia preto napr., že sú vysoké dane, že sú vysoké odvody, a preto menej zamestnávajú. No a existuje jedno riešenie, a vo svete je odskúšané, že na toto sú dôchodkové poisťovne. Jednoducho to sú úložiská dlhých a lacných peňazí. Na kapitálovom trhu jednoducho voľné peniaze z dôchodkových penzijných fondov slúžia na podporu či bytovej výstavby, či hypotekárneho úverovania, ale ako jeden výrazný zdroj rozvoja ekonomiky. A myslím si, že na Slovensku iný taký vnútorný zdroj ani nemáme. Moja druhá poznámka alebo zamyslenie v súvislosti s prvým čítaním o tomto zákone je, že dobre, no tak je to neskoro, ale predsa len. Ale predsa keď už teda sme sa do toho pustili, tak nemali by sme vykročiť ľavou nohou, ale nemali by sme v rámci tej reformy urobiť nejaké chyby zásadné, ktoré nás v ďalších rokoch môžu mrzieť alebo ktoré by veľmi skomplikovali situáciu v tom dôchodkovom systéme. A to ukážem na jednoduchom príklade. Keď si dneska zapnete gombík o jednu dierku posunutý, tak môžete čokoľvek robiť, ale všetky budú zle zapnuté. A to chcem povedať v súvislosti s tým absentujúcim princípom univerzality. Už sa k tomu vyjadril minister, ktorý teda musí obhajovať návrh, ktorý prešiel vo vláde. Hovoril o tom aj spoločný spravodajca. Ale my sme už spolu rokovali a je tu istá dohoda na tej odbornej úrovni, že chceme vrátiť ten univerzálny princíp do tohto zákona z viacerých dôvodov, že to je spravodlivé, že to je základný princíp, z ktorého dôchodkové systémy vychádzajú aj v iných krajinách, a že je to dokonca v záujme aj tých, ktorí si zatiaľ vybojovali osobitný dôchodkový systém. A to sú tie silové rezorty. Mňa v tejto chvíli mrzí, že vlastne prevalcovali ministra práce, sociálnych vecí a rodiny ostatní ministri z iných strán. Čiže maslo na hlave tu majú aj iné koaličné strany. A preto by som sa prihováral za to, že keď sme už tých baníkov, ktorí sa cítili veľmi dotknutí, alebo tých, ktorí mali pracovné kategórie, zo systému už dostali, tak by sme nemali pripustiť to, aby ten vyprázdnený alebo ten uvoľnený priestor obsadili iní, aj keď sú to silové rezorty. A je to, si myslím, aj v záujme mnohých tých, ktorí odídu z armády alebo z bezpečnosti a mohli by práve, by som povedal, existenciou dvoch systémov byť poškodení, že keď prejdú z toho rezortu vyvolených alebo toho systému tých preferovaných do toho všeobecného systému, tak mohli by sami byť v istej nevýhode. Aj v súvislosti s druhým pilierom dôchodkovej reformy, s tým kapitalizačným fondom by, samozrejme, vznikali, keby systém nebol univerzálny, len a len komplikácie. Ďalšia moja poznámka. Ak som ešte hovoril o absencii toho univerzálneho princípu, tak ešte tu absentuje ďalšia vec. A to ma rovnako mrzí, že nerokujeme v tejto chvíli alebo do konca volebného obdobia nebudeme rokovať aj o tom druhom pilieri alebo o tom druhom dôležitom zákone, o tom kapitalizačnom fonde, do ktorého si bude každý občan prispievať a kde bude mať svoj osobný účet, na ktorom bude zhodnocovať svoje prostriedky a šetriť si na dôchodok. Je pravda, že je tu poslanecký návrh zákona, ale keďže poznám pomery v tejto sále, tak nepredpokladám, že by sme sa ním tak vážnejšie zaoberali z jedného dôvodu, že teda je to poslanecký návrh. A takýto dôležitý návrh si takisto vyžaduje politickú podporu alebo istú zhodu minimálne teda strán v koalícii, ak nie všetkých. Na to, že ten druhý pilier nebude v tomto volebnom období a že to bude neskôr, tak použijem ako príklad negatívnych dôsledkov z jednej tých verzií, kde sa robilo viacero matematicko-poistných analýz. Ale pre vašu informáciu, ak by sme si takto odkladali peniaze na dôchodok, tak podľa pesimistickej verzie aj podľa optimistickej verzie by to v priebehu 5 – 10 rokov boli desiatky miliárd korún k dispozícii na kapitálovom trhu. To je prepočet z roku 2000 čiže dva roky starý. V roku 2005 za 5 rokov by tie usporené prostriedky v prepočte na HDP predstavovali 2 %. Už za desať rokov by to bolo 6 % pri pesimistickej verzii, 7 % pri optimistickej. A v absolútnom vyjadrení by išlo o 117 mld. alebo 154 mld. korún. To sú naozaj ďalšie privatizácie SPP alebo teda podobných podnikov. To sú tak obrovské prostriedky, ktoré môžu výrazne ovplyvniť ekonomiku Slovenska. Ďalší princíp, ktorý je základným princípom, na ktorom stavia tento zákon, je princíp zásluhovosti. A tu chcem povedať, že tu mám istú výhradu, lebo je ten princíp aplikovaný nie dôsledne. Tá zásluhovosť alebo osobná participácia poistencov je tam iba čiastočná. Je správne, že zohľadňuje celé obdobie prispievania poistenca na dôchodok. To je napr. premietnuté do nového spôsobu výpočtu dôchodku. Ale ten princíp zásluhovosti je aj v inom. Zásluhovosť je napr. aj v tom, ako bude rásť počet poistencov v systéme. A, samozrejme, keďže ten systém je povinný, tak každý zamestnanec bude povinne v tom systéme. Ale ja chcem poukázať na jeden moment, ktorý sa zatiaľ obchádzal, že každý rodič, každá rodina, ktorá sa rozhoduje pre dieťa, rodiny, ktoré majú viac detí, prispievajú do systému tým, že prichádzajú s novým klientom do sociálneho poistenia, s tým, ktorý bude aktívne roky, desiatky rokov prispievať. A to najmä v súvislosti s nepriaznivým demografickým vývojom na Slovensku môže byť zaujímavé, lebo, už sa opakujem, ak poviem, že ak by sa na Slovensku prestali rodiť deti, lebo sú veľmi drahé pre jednotlivca aj pre rodinu, tak ten systém by skončil ako pyramídová hra. Čiže naozaj ak niekto má dieťa, rodina má viac detí, tak to sú tí, ktorí budú raz prispievať nielen na svoj dôchodok na osobnom účte, ale v rámci toho prvého piliera budú prispievať na dôchodky tých ostatných, mnoho razy tých, čo deti nemali alebo nechceli mať. Demografický vývoj, je to téma, nieže už obohratá platňa, ale tá, ku ktorej sme sa často vyjadrovali. Ja len pre zjednodušenie poviem, ako to vyzerá v číslach. Tie prognózy sú v danej ekonomickej situácii na Slovensku katastrofálne. Je síce pravda, že tých všetkých, ktorí sú v produktívnom veku, za ktorých sa považujú všetci aj nezamestnaní, aj ženy na materskej, aj mladí ľudia, ktorí sa pripravujú na povolanie, je veľmi veľa, tí sa považujú za skupinu, ktorá prispieva na tých dôchodcov – a aj keď teraz to vychádza, že 3,5 je tých, ktorí akoby prispievali na jeden dôchodok, akoby na 100 dôchodcov prispievalo 350 ľudí v produktívnom veku –, v skutočnosti je to úplne inak. Je 500 000 a viac nezamestnaných. Tí neprispievajú nijako vlastne. Ženy na materskej, ak to rátam cez to poistné, takisto neprispievajú v plnej výške. Ak rátam tých mladých, ktorí sa pripravujú na povolanie, tí takisto prispievajú v redukovanej podobe. Čiže keď to veľmi zjednoduším, tak ten pomer závislosti je 2 : 1, 2 mil. zamestnaných a takmer milión tých, ktorí poberajú dôchodky v akejkoľvek podobe. Zjednodušil som to, ale len preto, aby som poukázal, že pomer závislosti je veľmi optimistické číslo, ktoré sa štatisticky vykazuje, a v skutočnosti je to oveľa horšie. Preto, samozrejme, z tohto dôvodu by som rád aj navrhol nejaké pozmeňujúce návrhy, ale tie sú namieste až v druhom čítaní. A ja to aspoň jednou vetou spomeniem, že bolo by veľmi komplikované, ak by sme zaviedli, že deti môžu prispievať na dôchodok svojim rodičom. Ono by to bolo asi možno najvýstižnejšie a najspravodlivejšie, že naozaj teda by sa v tom premietlo to, že ak má niekto 3 deti alebo 6 detí a raz budú zamestnané, tak akoby podľa toho slovenského porekadla, že ak má rozumný hospodár tri groše, tak jeden vracia svojim rodičom, jeden investuje do svojich detí a iba jeden stroví, bolo namieste, aby tie deti mohli nejakým percentom odvádzať nielen na svoj osobný účet, ale napr. na dôchodok svojich rodičov. A tým by sme napravili istú diskrimináciu, že rodičia detí sú diskriminovaní. Keď deti majú lebo sú pri nich, majú nižší príjem, nižšiu životnú úroveň, a keď sa dožijú dôchodku, tak zasa sú postihnutí, lebo nízky dôchodok sa im vyrátal. Čiže jednoducho tak by to možno bolo najspravodlivejšie. Ale uvedomujem si, že to je veľmi komplikované a že pravdepodobne teda by som pre takýto návrh nezískal podporu. Ale zdá sa mi oveľa jednoduchšie a praktickejšie, aby zamestnaný rodič, ktorý platí na svoj dôchodok, mal nižšie poistné odvody v závislosti od počtu detí. A môžeme sa dohodnúť, či to bude pol percenta, či to bude percento, to iste by malo byť výsledkom zase poistných analýz alebo matematických výpočtov. Ale chcem poukázať, že to nie je nič nezvyčajné, aj keď sme na to doteraz neboli zvyknutí. Použijem dva argumenty na podporu takéhoto návrhu v druhom čítaní. Ústavný súd v Nemecku vyniesol minulý rok v apríli rozsudok v spore manžela otca desiatich detí, ktorý sa ohradil, že je v rozpore so základnými ľudskými právami, v rozpore s nemeckou ústavou, aby on ako poistenec sociálneho poistenia, ktorý opatruje a vychováva deti a vytvára aj generačný príspevok funkčnosti sociálneho poistného systému, bol rovnako zaťažený poistnými odvodmi ako bezdetní poistenci. A rozhodnutie Ústavného súdu bolo v Nemecku, že má pravdu. A do 5 rokov v Spolkovej republike Nemecko musia toto rozhodnutie Ústavného súdu zakomponovať do nemeckej legislatívy. Ale, čo tam po Nemecku, oni sú na tom oveľa lepšie ako my. Ale takýto poistný princíp sme my zakotvili aj do zákona o sociálnom poistení, napr. v tej časti, kde sa hovorí, teda to sú paragrafy týkajúce sa úrazového poistenia, je to okolo paragrafu 130 a ďalej, že zľava na poistnom, resp. prirážka k poisteniu na úrazové poistenie sa uplatňuje voči klientovi podľa toho, či je bonitný klient alebo je rizikový klient. To znamená, že ten, kto je bonitný klient, má nižšie poistné, ten, kto je rizikový klient, má vyššie poistné. Je to úplne v poriadku aj so zdravým rozumom, aj s kostolným poriadkom. No a ja by som chcel, aby sme takýto princíp o bonitnom a rizikovom klientovi zaviedli aj v prípade tej generačnej solidarity rodín s deťmi a tými ostatnými. Dámy a páni, treba tento návrh zákona schváliť. Treba ho schváliť s istými zmenami, o ktorých som hovoril, či sa to týka toho princípu univerzálnosti alebo toho princípu zásluhovosti. Tie návrhy budem dávať v druhom čítaní, keď sa ten návrh dostane do nášho rozpočtového výboru. Za klub KDH chcem povedať, že mi budeme podporovať aj to, aby prešiel do druhého čítania, samozrejme, v tej podobe, v akej je prospešný pre väčšinu občanov, aby bol potom schválený. Ďakujem vám za pozornosť. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem pánu poslancovi Brockovi. Dve faktické poznámky sú. Končím možnosť prihlásiť sa s ďalšími faktickými poznámkami. Prvú faktickú poznámku má pán poslanec Šepták. R. Šepták, poslanec: Ďakujem za slovo pán predsedajúci. Chcem súhlasiť s pánom Brockom o dôležitosti zákona o sociálnom poistení, ktorý sa skutočne dotýka každého občana Slovenska. Je jasné, že penzijné fondy budú v budúcnosti slúžiť a pomáhať rozvoju ekonomiky. Ale do tej doby treba vyriešiť, a tu by som chcel poprosiť pána ministra, aby sa aj verejne angažoval, hlavne cez verejné médiá, aby sme ľudí začali postupne presviedčať a kampaňou im hovoriť o tom, ako dôležité je dnes sa pripoistiť, čo to znamená pre nich do budúcnosti. Ale, samozrejme, našou úlohou je zabezpečiť, aby tieto fondy mali do budúcnosti perspektívu, aby, ako bolo povedané, nevytvorili kvôli demografickému vývoju pyramídovú hru, aby ľudia mohli veriť v to, že tie peniaze, ktoré začnú už v mladom veku ukladať, v budúcnosti, v starobe budú môcť aj užiť. A to je ten dôvod. Sú aj známe kauzy, či už BMG alebo Horizont, ktoré vlastne vypĺňali tento priestor. Treba jasne povedať ľuďom, akým spôsobom a kde tie peniaze uložiť, aby ich v budúcnosti mohli užiť. Čo sa týka detí, že sa nerodia. Detí sa, pán Brocka, budú rodiť a veľmi rýchlo. Už aj pán Mesiarik tu v parlamente povedal, že rozviažte mi ruky. Takže otázka je, kto mu má tie ruky rozviazať. Ale treba zabezpečiť ekonomické podmienky, pretože, ako ste povedali, ľudia sa boja mať dnes dieťa, pretože je to luxus. Vždy ho to vyjde neopodstatnene viac, ako keď to dieťa nemá. Každý čaká s dieťaťom až dovtedy, pokiaľ nebude mať zabezpečené základné podmienky. To je dobrá práca a dobré bývanie. A pokiaľ táto spoločnosť dokáže dať mladým ľuďom cez rôzne štátne podpory a rôzne pomoci zábezpeku, aby si mohli to dieťa urobiť, tak si ho urobia a potom ten demografický vývoj nebude mať klesajúcu tendenciu. Ďakujem veľmi pekne. I. Presperín, podpredseda NR SR: Pán poslanec Prokeš. J. Prokeš, poslanec: Ďakujem pekne. Ja si myslím, že principiálne to, čo hovoril pán poslanec Brocka, je naozaj na mieste, že treba sa zaoberať touto otázkou. Iná vec je technika celého riešenia, tá môže byť trošku inde. Ten základný problém asi je, že pokiaľ, ako správne spomenul, bude 2 : 1 vlastne pomer pracujúcich a tých, čo, poberajú podporu, tak to žiadna ekonomika nezvládne. Jedna z možností, aby vlastne začali ľudia naplno vnímať, aké zaťaženie to znamená pre zamestnávateľa, je, aby sa uvádzala plná mzda aj s odvodmi pre každého občana a aby sa potom z toho odvádzali všetky poistné, pretože veľmi málo ľudí si uvedomuje, aké zaťaženie pre zamestnávateľa ten zamestnanec v tomto smere znamená, možno bude ináč pristupovať k celej problematike. Druhá vec, ktorú chcem povedať, je, že je nedôvera, alebo nebude tak rýchlo dôvera, k penzijným fondom u nás, hlavne po tom krachu niektorých nebankových inštitúcií, ale aj poistných škandáloch s penzijnými fondmi, ktoré boli v zahraničí. A, po tretie, musím reagovať aj na pána poslanca Šeptáka. Nie je to celkom pravda, čo hovoril o tých deťoch, pretože sú rôzne skupiny obyvateľov a najhoršie na tom je, že my vlastne sociálnymi podporami stimulujeme asociálov. Mám teraz na mysli aj to, čo sa týka počtu rodenia detí, pretože sú tí, ktorí sa cítia zodpovední a chcú tomu dieťaťu pripraviť naozaj podmienky pre dobrý rozvoj. To naozaj môže byť niekedy vnímané, ako keby považovali dieťa za luxus. Na druhej strane sú skupiny obyvateľstva, ktorí si s tým vôbec nerobia ťažkú hlavu a jednoducho starostlivosť o dieťa zavesia na krk spoločnosti. Ďakujem. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pán poslanec Brocka.