T. Rosová, poslankyňa: (2009-10-28):
Po prvé. Ak som narážala na to, že náš návrh zákona zabráni tomu, aby dochádzalo k tomu, k čomu naozaj dochádza, vy ste to povedali, nie ja, že dostávajú tieto zákazky ľudia, ktorí sú blízki. Ideologicky blízki predovšetkým, a to je to väčšie riziko ešte než to, čo sa deje s inými obstarávaniami. Ideologicky blízki politickým stranám. Tento návrh by zabránil takémuto riziku pri každej konštelácii politických strán. Čiže to nie je nič proti dnešnej vládnej koalícii. Ak ste to vztiahli na seba, dá sa povedať, trafená hus zagágala. No a čo sa týka Markantu a môjho manžela. Tak raz a navždy si, prosím, zapamätajte. Pokiaľ Markant vyhral v akejkoľvek súťaži, vyhral to na základe verejného a zverejneného verejného obstarávania. Dodnes visí vo Vestníku obstarávania. Takže nie je ani najmenšia pochybnosť o tom, že tam boli dodržané všetky pravidlá. Na rozdiel od všetkých tých tendrov, ktoré vy kryjete, ktoré vy vyrábate, ktoré sa dejú aj dnes na ministerstve školstva, ktoré sú na nástenkách a tak ďalej a kde ide o omnoho, omnoho väčšie peniaze. Mimochodom, nešlo o peniaze zo štátneho rozpočtu, išlo o peniaze zo Svetovej banky. Čo sa týka tej korupcie, tak to je úplná hlúposť, pretože tam mal Markant len veľmi, veľmi drobnú úlohu v celom konzorciu. A išlo znova o súťaž, jasnú súťaž s absolútne neznámou komisiou, o ktorej som sa nikdy ani nedozvedela, kto v nej figuroval. A išlo o medzinárodnú súťaž a medzinárodné konzorcium. Snáď nechcete povedať, že manžel poradkyne predsedu vlády, pretože podniká, tak má zabudnúť na súťaže, ktoré vypisuje Svetová banka, na súťaže, ktoré sú súčasťou európskych fondov. Pozrite sa, prosím pekne, na vás. Pozrite sa na vašich kolegov, aké súťaže tí vyhrávajú, alebo či vôbec súťažia. To sú kšefty, nie tieto omrvinky, ktoré boli navyše poctivo vysúťažené. Takže láskavo si s týmto dajte pokoj, pretože žiadnu analógiu nenájdete. A opakujem, náš návrh sa týka zabránenia rizika ideologického ovplyvňovania učebníc ktorejkoľvek strany, či z vašej, alebo z našej. Dovolím si teda, keď mám slovo, vystúpiť aj k tým vecným a teda podstatne zaujímavejším príspevkom. Ja verím, že tí, ktorí nie ste celkom v tom systéme a nepoznáte problémy škôl, máte na to iný pohľad. Ale skutočne pokiaľ hovorila pani poslankyňa Tóthová o možnostiach 30 % slobody pre školy, tie sú otázne, pretože o 30 % sa na druhej strane neznížili požiadavky povinných predmetov. Takže už len tým je to veľmi fiktívne. Ale áno, školy si môžu vytvárať svoje predmety. Ja neviem, môžu si vytvoriť predmet dejiny rožňavského regiónu. A kde naň vezmú učebnicu? Jednoducho ten zákon im neumožňuje takúto učebnicu ani vytvoriť. Môžu mať desať schopných ľudí, ktorí by to dokázali. Takže s týmto zápasia. Tá sloboda jednoducho slobodou nie je. Je to všetko len v ružových snoch pána ministra. Čo sa týka obáv z doplácania. Ja tieto obavy nemám. Netvrdím, že sa nemôže na trhu vyskytnúť aj učebnica, ktorá bude drahšia než tá, ktorú vyberie ministerstvo. Ale skôr si myslím, že práve konkurenčný tlak bude pôsobiť tak, že tie učebnice, ktoré budú na trhu, budú lacnejšie. Jednoducho preto, lebo budú musieť preukázať všetky svoje benefity oproti ostatným. Aj oproti tým, ktoré ministerstvo vyberie. A navyše teda nespomínam to, ako sa tlačia učebnice v súčasnosti a či tá cena naozaj je cena trhová. No jedna vec je skutočne dôležitá, lebo pán poslanec Goga hovorí, že situácia nie je tragická. To záleží na uhle pohľadu, čo považujeme za tragédiu. Iste, na stredných školách sa vždy skôr písalo, než používali učebnice. Dokonca niektoré učebnice skutočne len ležia kdesi v domácnostiach a nepoužijú sa za celý rok. Ale pokiaľ ide o tých prvákov a druhákov. Tu máme skutočne jednu generáciu, ktorá vyrastá bez toho, že by mala perspektívu naučiť sa s učebnicou pracovať. A to akoukoľvek učebnicou. To isté budú zažívať tie isté deti aj v treťom ročníku. To isté budú pri tomto systéme zažívať v štvrtom aj v piatom ročníku. Pretože to sa všetko len posúva. Nie je ani najmenšia vízia ministerstva, ako vlastne toto riešiť, ako z toho bludného kruhu vystúpiť. Tu máte ponuku, nech sa páči. Takže o tom, čo je tragédia a čo nie je tragédia, naozaj sa polemizovať dá. Ale myslím si, že pre tie malé deti, ktoré sa oboznamujú so školským svetom, to svojím spôsobom tragédia je. Ja by som veľmi chcela poďakovať pánovi poslancovi Szigetimu, ktorý naozaj vystihol podstatu tohto nášho návrhu. Skutočne, ak sme mali učiteľom uvoľniť ruky, to, čo sme im sľubovali, tak predovšetkým v tom, aké formy výučby budú používať. A tá forma a metóda výučby absolútne presne závisí práve od používanej učebnice. Ak pán poslanec Halecký hovorí o internete, samozrejme, to nie je alternatíva pre prváčikov, druhákov. Ale pre nich máme – existujú na trhu v zahraničí, ale už aj slovenské vydavateľstva, alebo teda firmy vypracovali – mnohé fantastické elektronické učebnice. Proste učebnica na cédečku, kde si dieťa môže zábavnou formou pozrieť aj filmy k tej téme, môže si samo seba testovať. Veľmi príjemným spôsobom má spätnú väzbu a nemusí ísť v strese do školy, že nevie, ako mu dopadne skúšanie. To všetko síce existuje, ale náš zákon to neumožňuje, prosím pekne. Naozaj neumožňuje používať. Pretože toto nie sú z jeho pohľadu učebnice. Ministerstvo vyberá len papierové učebnice. To znamená, že túto alternatívu vlastne za učebnicu nepovažuje. No ešte jedna stránka mince, ktorá sa v tejto diskusii neobjavila. A to je naozaj úroveň tých ministerských učebníc. Ja nie som pedagogička a nechcem to posudzovať, ale som rodič. Mám tri deti, dve z nich absolvovali už celý povinný školský systém až po maturitu. Mám syna, ktorý je dnes štrnásťročný. Tých učebníc, ktoré ony v skutočnosti otvorili počas celej svojej školskej dochádzky, bolo naozaj, naozaj veľmi málo. Mali plné zošity, písali ako českí žandári, pretože tie učebnice, ktoré dostávali na začiatku roka, jednoducho ich učitelia, a to chodili každý do inej školy, nepovažovali za spôsobilé na to, aby z nich učili. Tie učebnice písali profesori, kandidáti vied, doktori vied pre šiestakov a ten systém sa do dnešného dňa nezmenil. Takže preto si myslím, že treba čerstvý vietor aj z hľadiska kvality tých učebníc, z hľadiska toho, aby boli naozaj tie učebnice nie vedecké traktáty, ale aby to boli učebnice, z ktorých sa deti skutočne niečo naučia. Myslím si, že tento náš návrh rieši aj túto situáciu. Takže ďakujem.