V. Novotný, poslanec: (2007-10-17):
Jednak chcem povedať, že tento zákon prináša niektoré nové veci, v niektorých veciach sa len vracia tam, kde bola legislatíva pred rokom 2004. Čo je nové? V tomto zákone prichádzajú na svet ďalšie pojmy a to je „pevná sieť“ a „koncová sieť poskytovateľov zdravotnej starostlivosti“. Ktorí ste teda ešte nečítali tento zákon, dovolím si zacitovať z tohto zákona v § 5 odsek 3: „Pevná sieť poskytovateľov je určenie poskytovateľov ústavnej zdravotnej starostlivosti v rámci minimálnej siete, ktorí poskytujú ústavnú zdravotnú starostlivosť na príslušnom území v takom počte a zložení, aby sa zabezpečila neodkladná zdravotná starostlivosť. Koncová sieť poskytovateľov je určenie poskytovateľov ústavnej zdravotnej starostlivosti v rámci minimálnej siete, ktorí poskytujú špecializovanú ústavnú zdravotnú starostlivosť na určených špecializovaných pracoviskách na príslušnom území.“ Myslím si, že zavádzanie týchto pojmov do zákona o poskytovateľoch je úplne zbytočné. Zbytočné preto, lebo dnešná legislatíva rieši problematiku, ktorú chce ministerstvo trošku komplikovane vyjadriť v týchto bodoch, zavádzaním nových pojmov, a to v pojmoch „verejná minimálna sieť“ a „verejná sieť“. Zákon jasne hovorí, že verejná minimálna sieť je najmenší možný počet poskytovateľov alebo najmenší možný počet lôžok ambulancií, vyšetrovacích modalít v danom regióne, ktoré musia byť zachované a zazmluvnené zdravotnými poisťovňami, aby sa nevzdialila zdravotná starostlivosť od občanov na neúmernú vzdialenosť, teda aby bola zachovaná dostupnosť zdravotnej starostlivosti. Verejná sieť sú všetci poskytovatelia zdravotnej starostlivosti, ktorí majú zmluvu aspoň s jednou zdravotnou poisťovňou. Chcem povedať, že tieto pojmy úzko korešpondujú s pripravovaným nariadením vlády o verejnej minimálnej sieti, ktoré už niekoľko týždňov čaká vo vláde na schválenie, resp. neschválenie. Vláda raz ani nezačala rokovať pre nedostatok času a odvtedy sa to z týždňa na týždeň odkladá. Ani tento týždeň o tom rokovať nebude, keďže je streda a vláda zasadá teraz a pán minister sedí tu s nami. Samozrejme, že musí, lebo prerokujeme jeho zákony. Chcem povedať, že toto nariadenie vlády, o ktorom som hovoril aj v bode interpelácie na predchádzajúcej schôdzi, je výrazne kvalitatívne lepšou správou pre slovenské zdravotníctvo, ako boli vízie, ktoré prinášali v správe o pripravovanej reštrukturalizácii siete zdravotníckych zariadení a správe o stave optimalizácie siete zdravotníckych zariadení, ktoré sme prerokovali aj neprerokovali na jar, ktoré teda písalo ministerstvo zdravotníctva na jar. Chcem povedať a hneď sa vrátim k týmto dvom pojmom, ale možno na objasnenie treba trošku širšie začať, že SDKÚ – DS nikdy netvrdila a ani netvrdí, že nemáme nadkapacitu lôžok na Slovensku. Náš návrh novely nariadenia vlády o verejnej minimálnej sieti, ktorý iste pán minister našiel na stole, keď prišiel na ministerstvo, koncom jari, začiatkom leta roku 2006 počítal s redukciou bezmála 7-tisíc lôžok. Slovo „redukcia“ nie je správne. Počítal s tým, že vo verejnej minimálnej sieti bude o 7-tisíc lôžok menej uvedených ako nevyhnutne potrebných. Pán minister a ministerstvo najprv uvažovalo so 6 200-lôžkovou redukciou v tomto nariadení vlády, ktoré teda čaká štvrtým týždňom na schválenie vo vláde, uvažuje o 3 000-lôžkovej redukcii. Teraz sa nejdem sporiť o počet lôžok, to je jedno. Je to kompetencia ministerstva a vlády, nech minister rozhodne, koľko lôžok nechce mať vo verejnej minimálnej sieti, nech to schváli vláda. Chcem len povedať toľko, že pojmy pevná sieť a koncová sieť sa už pretavili v tomto návrhu nariadenia vlády, aj keď sa ešte tak presne explicitne nevolajú. V prílohe č. 6 tohto nariadenia vlády je zoznam poskytovateľov ústavnej zdravotnej starostlivosti, ktorí poskytujú špecializovanú zdravotnú starostlivosť, čiže je tam vlastne uvedená koncová sieť v zmysle § 5 ods. 4 dnes prerokovanej novely zákona a v prílohe č. 5 tohto nariadenia vlády je uvedený zoznam poskytovateľov ústavnej zdravotnej starostlivosti na zabezpečenie neodkladnej zdravotnej starostlivosti, čiže vlastne pevná sieť uvedená v § 5 ods. 3 novely zákona o poskytovateľoch. Chcem povedať, že jedna aj druhá príloha – a kritizoval som to vo svojej interpelácii, teším sa na odpoveď pána ministra, určite sa k tomu na tejto schôdzi ešte dostaneme – sú podľa mňa zbytočné. Sú zbytočné, lebo príloha č. 4 tohto nariadenia vlády rieši problém podľa mňa dostatočne. Nedostatočne preto, lebo mohla byť odvážnejšia, čo sa týka redukcie počtu lôžok, ale dostatočne, čo sa týka filozofie platnej legislatívy. Zadefinujme, koľko lôžok v tej-ktorej špecializácii potrebujeme v tom-ktorom regióne na úrovni vyššieho územného celku, súhlasím, lebo to má svoju logiku, lebo každý vyšší územný celok má jednotkové aj dvojkové, aj trojkové nemocnice podľa starej nomenklatúry, má menšie nemocnice, nemocnice poskytujúce neodkladnú zdravotnú starostlivosť a špecializované nemocnice podľa novšej nomenklatúry, čiže je logické, aby sme v danom regióne určili, koľko lôžok v tej-ktorej špecializácii má byť k dispozícii, toto dajme do verejnej minimálnej siete a nič ďalej nerobme. Ďalej nechajme zdravotné poisťovne, aby nakupovali zdravotnú starostlivosť. Ja sa nebojím toho, pán minister, že treba urobiť koncovú sieť a treba poisťovniam napísať, ktoré sú to špecializované nemocnice, resp. ktoré sú to štátne nemocnice v zriaďovateľskej pôsobnosti ministerstva zdravotníctva, aby ich akože spoznali, aby o nich vedeli, že tieto musia zazmluvniť. Ony ich aj tak zazmluvnia. Keď pre nič iné, tak preto, lebo stopercentným vlastníkom Všeobecnej zdravotnej a Spoločnej zdravotnej poisťovne je štát. Takže ja nevidím v tom veľký problém, keď ministerstvo zriaďuje nemocnicu a vlastní najväčšie dve poisťovne, teda 66 % všetkých poistných fondov, aby malo problém zazmluvniť svoju nemocnicu. Netreba to napísať do zákona, treba ale dať priestor zdravotným poisťovniam, aby napríklad mohli uvažovať o tom, že keď potrebujú zazmluvniť ix chirurgických lôžok, či je pre nich výhodné zazmluvniť všetky v štátnom zdravotníckom zariadení, v koncovej nemocnici, kde platia za ukončenú hospitalizáciu často dvakrát toľko ako v niektorej periférnej nemocnici, alebo či nie je pre nich výhodné si trošku rozložiť podľa spektra zdravotnej starostlivosti a poskytovanej zdravotnej starostlivosti tieto finančné zdroje aj na iné lôžka. Ale toto by som už nechal na zdravotné poisťovne. Ďalší problém, ktorý s týmto vyvstáva, je súťaž. No keď ja niekoho napíšem do zoznamu, explicitne napíšem názov nemocnice, ty si v koncovej sieti, teraz hovoríme o koncovej sieti, a povieme, ty s tvojím počtom lôžok si už chránený zákonom, nariadením vlády o verejnej minimálnej sieti, ktoré vychádza zo zákona o poskytovateľoch, no tak čo bude ten motív, aby táto nemocnica sa snažila poskytnúť kvalitnejšiu a lacnejšiu zdravotnú starostlivosť svojim pacientom? No však poisťovňa ich musí zazmluvniť, musí im to zaplatiť. Čo ich bude motivovať, aby sa nebáli konkurencie, a teda keďže sa jej boja, aby sa skvalitňovali? Nič iné nechcem, len súťaž. Nič iné nechcem, len súťaž. Čo sa týka pevnej siete poskytovateľov, to som kritizoval vo svojej interpelácii najviac a budem to kritizovať aj teraz. Tento pojem je už potom úplne zbytočný. Tento pojem je už potom úplne zbytočný už aj preto, lebo ak sa ministerstvo pokúsilo napísať nejaký zoznam štyridsiatich dvoch zo sedemdesiatich troch, čiže štyridsiatich dvoch nemocníc, ktoré majú poskytovať neodkladnú zdravotnú starostlivosť a sú na to prispôsobené, a ostatné do čísla sedemdesiat tri sa do toho nezmestili, tak podľa mňa je to chybná filozofia. Aj preto, lebo kritériá, ktoré ministerstvo uviedlo v nariadení vlády, to znamená 30-minútový dojazd RZP-čkou, sanitkou rýchlej zdravotníckej pomoci, resp. desať odborov, teda desať špecializovaných vymenovaných pracovísk, aby som bol exaktný, v mnohých prípadoch pokuľháva. Niektoré nemocnice majú 30-minútový dojazd, a keď nebudú vo verejnej minimálnej sieti a dajme tomu ich poisťovne nezazmluvnia, lebo to môžu urobiť, keď budú len vo verejnej sieti, zdravotná starostlivosť neodkladná sa pacientom vzdiali. Uviedol som minule aj konkrétne príklady, teraz to nejdem rozoberať, nelobujem v prospech žiadnej nemocnice, ale naozaj 30-minútový dojazd pokuľháva. Niekde sa pacientom vzdiali dojazd aj na 40-45 minút. A mnohokrát v uzlových bodoch. Niektoré menšie nemocnice nemajú desať špecializovaných pracovísk, ale sú aj také, ktoré ich dobudovávajú a budú ich mať v krátkej dobe a nie sú uvedené v tomto zozname, ale je ich mnoho takých, ktoré nemajú tieto oddelenia, a ministerstvo hovorí, že do 1. 1. 2010 ich majú vybudovať. Z čoho? Z čoho? Z peňazí z verejného zdravotného poistenia, ktoré ledva stačia na vykrytie samotného chodu tejto nemocnice? Z čoho, kde budú tie investičné stimuly, vďaka ktorým majú tieto nemocnice uvedené v zozname dobudovať oddelenia? Pevná sieť poskytovateľov je podľa mňa úplný nezmysel. Vôbec ho nepotrebujeme v tomto zákone. Nehovoriac o tom, že máme už štyri siete, teda verejnú minimálnu, verejnú pevnú a koncovú, mne sa to mýli, ja sa vždy musím pozrieť, aby som sa nesekol pri názve. Verte mi, že v praxi to bude robiť veľké problémy. Je to úplne zbytočné, nepotrebujeme takúto definíciu. Je to znovu návrat aj nóvum. Návrat v tom, že vyťahujeme pojem niečoho pevného, nemenného, vyťahujeme pojem koncových nemocníc, ktoré sme niekedy používali za čias ministrovania Šagáta a Kováča, čiže pojmy, ktoré sme už opustili, znovu sa zjavujú a kombinujeme ich s reformnými pojmami verejná minimálna sieť a verejná sieť. Posledná poznámka k pevnej sieti. No a keď teda napíšeme nemocnicu do tejto pevnej siete a okolo nej sú dve menšie nemocnice, ináč usporiadané nemocnice, ktoré v pevnej sieti nebudú, čo bude motívom tejto nemocnice, väčšinou v zriaďovateľskej pôsobnosti VÚC? Nechcem vyťahovať politické súvislosti, ale župani sú blízki vládnej koalícii, všetci ôsmi, čo bude ten motív pre tú nemocnicu, aby súťažila? Ako má súťažiť s tou druhou nemocnicou? Ako, keď v zákone explicitne napíšeme, že nemocnicu XY poisťovňa musí zazmluvniť v takom a v takom počte? Čiže im zazmluvnia všetky lôžka, mohli by teda kúpiť lacnejšie chirurgickú zdravotnú starostlivosť, hovorím o chirurgii, lebo tomu trošku rozumiem, vo vedľajšej nemocnici, kde robia jednodňovku, tam by to bolo pre nich výhodnejšie, kde je lacnejšia hospitalizácia, kde majú možno lepšieho odborníka, no ale keď už musia zazmluvniť tú v pevnej sieti, neostatnú jej finančné prostriedky na tú, ktorá je len vo verejnej sieti. Takže podľa mňa pevná sieť a koncová sieť je zlý krok, krok, ktorý nepotrebujeme v tejto legislatíve. Krátko sa pristavím aj pri ďalšom návrate do čias predreformných a to je § 47a a nasledovné paragrafy, ale len o ňom chcem hovoriť, v rámci ktorého sa Slovenská komora iných zdravotníckych pracovníkov, asistentov, laborantov a technikov rozdeľuje na päť komôr. Chcem povedať, že v čase pred schválením zákona o poskytovateľoch v predchádzajúcom funkčnom období, tohto reformného zákona, existovalo na Slovensku osem komôr. Vzniklo ich len päť, štyri zostali, teda Slovenská lekárska komora, Slovenská lekárnická komora, Slovenská komora zubných lekárov a Slovenská komora sestier a pôrodných asistentiek, a z tých všetkých ostatných sa vytvorila piata komora. V praxi sa ukázalo, že je to problematické. Naozaj neviem, či je to problematické z dôvodu zlej legislatívy, alebo je to len problematické, čo sa týka interpersonálnej komunikácie medzi bývalými štyrmi prezidentmi a ich prezídiami, z čoho muselo vzniknúť jedno prezídium. Pre mňa je toto ustanovenie nulitné, či budeme mať päť komôr, osem alebo po novom deväť. Pre mňa, za mňa majme ich aj dvanásť. Chcem len povedať, že táto komora iných zdravotníckych pracovníkov bola trošku mojím produktom a chcem sa k tomu prihlásiť aj teraz, aby som sa netváril, že to urobil niekto iný. Pretože pôvodná predstava reformných zákonov bola taká, že určité zdravotnícke povolania posunieme na živnosť. Čiže budú existovať, okrem lekára, zubného lekára, farmaceuta, sestry a pôrodnej asistentky, ktoré budú regulované povolania a licenciu na ich výkon bude vydávať komora, budú existovať iné zdravotnícke povolania, vymenoval som ich, čiže asistenti, laboranti a technici, ktorí budú fungovať na živnosť. Principiálne som vtedy s tým nesúhlasil, som rád, že ma vtedy v tom podporila aj SDKÚ – DS, moja materská strana, a nesúhlasím s tým ani teraz a nebudem s tým súhlasiť, pretože som o tom presvedčený, že všetky zdravotnícke povolania, a máme ich neúrekom, niekedy nám nestačia ani písmená abecedy, keď to potrebujeme vymenovať v zákone o poskytovateľoch, majú byť regulované. O tom som presvedčený, pretože nech je to obyčajný zubný technik, nech je to akýkoľvek asistent alebo laborant, poskytuje zdravotnú starostlivosť. Určitú formu zdravotnej starostlivosti poskytuje. A som o tom presvedčený, že zdravotná starostlivosť a jej poskytovanie má byť do určitej miery regulované. Má byť regulované samosprávne, teda prostredníctvom komôr. Zatiaľ sme v súlade s návrhom vlády, zatiaľ nemám žiaden problém. Problém mám len v tom, či je naozaj táto cesta jediná správna, aby sme znovu tieto komory vytvárali. Zvlášť, keď som si prečítal, že vzniká úplné nóvum, čiže nie je to zas celkom návrat, je to aj nový prvok, a to je Slovenská komora ortopedických technikov. Už len nechcem teraz znovu prejsť do irónie, ale dúfam, že nie každé povolanie, ktoré máme vymenované medzi zdravotníckymi povolaniami, bude mať nakoniec svoju komoru, pretože predchádzajúca vláda nie preto pristúpila k tejto redukcii na päť komôr z ôsmich, že nemala rada komorový samosprávny systém, vôbec nie. Pristúpili sme preto, lebo jedným z najväčších problémov slovenského zdravotníctva, dámy a páni, je korporativizmus. My máme toľko asociácií, združení a komôr v rezorte zdravotníctva, že občas, keď mi pošle niektorá list, musím chvíľu rozmýšľať, že teda ku komu ich mám priradiť a čo to je za organizácia. Toto nepoznajú ani právnici, toto nepoznajú ani veterinári, toto nepoznajú, a môžeme vyťahovať, ani učitelia, ďalšie podobné vážne, spoločensky závažné povolania. Zdravotníctvo je typické tým, že korporativizmus v ňom prekvitá. Trošku teda z tohto pohľadu kritizujem tento návrh, lebo myslím si, že dalo sa to stále riešiť v rámci tej jednej komory. Ale prosím, keď ministerstvo chce viacej komôr, bude mať viacej komôr, bude mať bohatšie rokovania na ministerstve o pripravovanej legislatíve a bohatšie pripomienkové konanie. A prichádzam k srdcovému alebo kardiálnemu problému tohto zákona a to je, dámy a páni, § 100a. Paragraf 100a je najhoršia správa, ktorú môžem povedať v tomto pléne, dokonca ešte horšia ako výmenné lístky od praktického všeobecného lekára a ešte horšia ako zavedenie zdravotných obvodov. A to je správa, že ministerstvo konečne vyriešilo problém, ktorý nejako tak v dvetisícšiestom spomenulo, že odsúva transformáciu štátnych zdravotníckych zariadení o jeden rok, z 1. 1. 2007 na 1. 1. 2008. Vtedy som sa z tohto miesta pýtal pána ministra, že a na čo ich chce ministerstvo a vláda transformovať? A odpoveď bola, že ako analyzujeme. Tak teraz už doanalyzovalo ministerstvo zdravotníctva. Teraz už vieme, na čo ich bude transformovať – na nič. Zostanú štátnymi príspevkovými organizáciami. Toto je najhoršia správa, ktorú mám. Najhoršia preto, lebo, už som to dnes povedal, diagnostika je správna, liečebné metódy sú nesprávne. Diagnóza ministerstva je taká, že problémom slovenského zdravotníctva sú štátne zdravotnícke zariadenia, ktoré sa zadlžujú stále rastúcim tempom. Len za prvé tri mesiace vytvorili 800-miliónový dlh. Aktuálny dlh teraz ministerstvo tak veľmi šikovne balí do rôznych čísel, ale keď poviem, že sme bohato nad 2 mld., určite nebudem ďaleko, za tento rok 2007. Pán minister ma iste upresní, ten to vie určite najpresnejšie. Do konca roka to budú možno 3 mld. korún. Každopádne dynamika rastu sa zrýchľuje. Ministerstvo povedalo pozitívnu správu minule na vláde, to som prečítal v médiách, že teda sa zastavila dynamika rastu, resp. nezastavila, spomalila sa dynamika rastu. Takže pred chvíľou som to povedal jednej novinárke, keď je dobrá správa, že už sa nezadlžuje 100 korún mesačne, len 90, tak je to dobrá správa, ale zadlžuje sa stále. Zadlžujú sa predovšetkým štátne zdravotnícke zariadenia. Ministerstvo teda diagnózu má. Použilo zlé liečebné metódy, lebo bojuje so zdravotnými poisťovňami miesto toho, aby riešilo dlhy v nemocniciach, ktoré má v zriaďovateľskej pôsobnosti. A znovu použije zlý liek. Použiť zlý liek na dobrú diagnózu svedčí o neodbornosti, nech sa na mňa nikto nehnevá. Zlý liek, pretože zastavuje transformáciu štátnych zdravotníckych zariadení. Paradoxne tie, ktoré boli transformované na akciové spoločnosti, tri kardioústavy, dva onkologické ústavy, sú v zisku. Tie, ktoré neboli transformované, sú v strate. V čom to je? Aj v jedných je 100-percentným vlastníkom štát, aj v druhých. Prechádzajúca vláda nie preto transformovala štátne zdravotnícke zariadenia na akciové spoločnosti a tie menšie na neziskové organizácie, že ich chcela privatizovať, predať. Nič sa zo štátnych zdravotníckych zariadení nepredalo, ani jedna ihlička. To skôr ministerstvo v návrhu riešení uvažuje o tom, že nepotrebný majetok štátnych zdravotníckych zariadení sa bude predávať. K tomu poviem len toľko, že som o tom presvedčený, že ani riaditeľ nemocnice, ani úradníci na ministerstve nie sú dobrí developeri nehnuteľností, ani makléri na predaj nehnuteľností. V Košiciach to skúšal minister Zajac, poviem rovno kritiku, v guľovom blesku bolo určených mnoho objektov, ktoré mali byť predané, všetky stoja a spravujú ich nemocnice. Nemocnica na to nemá aparát, aby predávala. Nemocnica to nevie robiť. To nie je biznis pre nemocnicu. Potom si ale bude musieť ministerstvo zobrať nejakého poradcu a potom vlastne bude SMER tam, čo kritizoval pri predchádzajúcej vláde. Ale vrátim sa k zastaveniu transformácie. Naozaj transformácia na akciové spoločnosti a neziskové organizácie, ktoré by vlastnil štát, naďalej vlastnil štát, sa ukazuje v praxi ako ekonomicky výhodná. Sú to ekonomicky rentabilné, efektívne formy fungovania zdravotníckych zariadení. Tým, že ministerstvo nemá žiaden iný scenár, v podstate posúva štátne zdravotnícke zariadenia do beznádeje. Kombinácia s tým, že sú opätovne mäkké rozpočtové kritériá, že rastú záväzky štátnych zdravotníckych zariadení voči napríklad Sociálnej poisťovni, sú ďalšie a ďalšie zlé správy. Dostávame sa znovu do toho circulus vitiosus – začarovaného kruhu, v ktorom sme boli pred reformou. Postupne budú narastať dlhy tak, že bude rásť splatnosť faktúr dodávateľom. Tí prestanú dodávať, keďže prestanú dodávať, začnú vymáhať svoje finančné prostriedky. Dnes už štátne zdravotnícke zariadenia nie sú chránené pred exekúciami, pretože je to zjavne protiústavné, dostávajú sa do beznádejnej situácie. Dostávajú sa do beznádejnej situácie, z ktorej ministerstvo ani vláda nedokáže ponúknuť východisko. O to viac ma ale prekvapilo, lebo pamätám sa na reči, ktoré boli vedené aj tu v Národnej rade v predchádzajúcom období, že objavilo sa to aj vo volebnom programe strany SMER, že naša reforma, to bol obchod so zdravím, že my sme vlastne chceli predať slovenské zdravotníctvo. Nič sme nikomu nepredali, ale chceli sme, viete, akože bolo. Tak o to viac ma prekvapuje, že v § 100a je odsek 3, ktorý hovorí: „(3) Na prevod akcií transformovaného zdravotníckeho zariadenia podľa predpisov účinných do 29. decembra 2007 vo vlastníctve štátu na iné osoby sa vzťahujú predpisy o podmienkach prevodu majetku štátu na iné osoby. (4) Prevod akcií zdravotníckeho zariadenia podľa predpisov účinných do 29. decembra 2007 možno vykonať len na základe rozhodnutia vlády Slovenskej republiky o privatizácii majetkovej účasti štátu na základnom imaní transformovaného zdravotníckeho zariadenia. Majetková účasť štátu nesmie klesnúť pod 51 %.“ Dámy a páni, neverím vlastným očiam! To nie je Zajacov návrh zákona, ale Valentovičov. Pán minister, ideme privatizovať transformované akciové spoločnosti? To je asi omyl. Zrejme je to preklep, zrejme ste si to nevšimli. Treba to ihneď dať von. Ide to proti programovému vyhláseniu vlády, ide to proti programu strany SMER. No tak nás ste kritizovali, že ideme urobiť obchod so zdravím, nič sme nepredali, vy to tu máte čierne na bielom, že chcete prevádzať akcie. Viem, aj v predchádzajúcej legislatíve bola uvedená táto možnosť. Uvažovali sme s mestami, uvažovali sme s univerzitami a s VÚC-kami. Tu sa ale o univerzitách, mestách a VÚC-kach nič nepíše ako o účastníkovi, majetkovom účastníkovi v akciovej spoločnosti. Tu sa píše o tom, že sa môže predať 49 % ako privatizácia majetkovej účasti štátu rozhodnutím vlády. Takže minimálne, pretože tomu nerozumiem a je to v hrubom nesúlade s tým, čo SMER hlásal pred voľbami, čo je v programovom vyhlásení a čo hlása sústavne predseda vlády, v súvislosti aj s tým, že transformácia štátnych zdravotníckych zariadení je asi nenávratne preč, keď prejde tento zákon, a vláda nemá žiadne riešenie, aby vyviedla štátne zdravotnícke zariadenia z večne sa zadlžujúceho tunela, do ktorého ich dostala, na konci ktorého nesvieti svetlo z beznádejnej, večne sa zadlžujúcej situácie, ktorá bude z mesiaca na mesiac a z roka na rok horšia, aj vzhľadom na to, že pevná sieť a koncová sieť sú pojmy, ktoré absolútne nepotrebujeme v tomto systéme, na záver svojho vystúpenia chcem podať procedurálny návrh v zmysle zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku podľa § 73 ods. 3 písm. b) nepokračovať v rokovaní o návrhu zákona. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)