Osuský, Peter, poslanec NR SR (2015-12-15):
Ďakujem pekne, pán predseda. Vážení priatelia, na úvod svojho vystúpenia si dovolím predoslať, že som v konflikte záujmov. Musím povedať, že som hrdý na to, že som v konflikte záujmov, pretože som vždy považoval tú svoju zlatú Jánskeho plaketu za to najspravodlivejšie a poctivejšie ocenenie, aké sa človeku môže dostať. Striebornú, bronzovú ani zlatú či diamantovú Jánskeho plaketu, alebo Kňazovického medailu totižto človek nemôže získať nekalým spôsobom. Môže ju získať veľmi poctivo, merateľne a získava ju za niečo, čo by mohli robiť mnohí, ale mnohí nerobia. Ak priateľ Novotný hovorí o 90 tisícoch držiteľov takéhoto ocenenia od 60. rokov, je zrejmé, že v 5,5-miliónovom národe, i keď odrátam deti a starcov, je oveľa viac tých, ktorí nikdy v živote, ani ich nenapadlo darovať svojmu blížnemu život zachraňujúcu krv alebo jej produkt. Spoločnosť väčšinovo akosi počíta s tým, že existujú ľudia, ktorí pravidelne zásobia túto spoločnosť svojou krvou, a spoločnosť potom siahne do krvnej banky a v prípade potreby si ju nechá naliať. To je bežná úvaha. No áno, pravda je, že sa, dá sa povedať, kalkuluje s tým, že existuje takáto skupina ľudí. Ako vicestarosta mestskej časti Staré Mesto i ako lekár, i ako nakoniec darca krvi som mal štyri roky tú česť v mene zastupiteľstva a starostky Starého Mesta zúčastňovať sa na oceňovaní Jánskeho plaketami darcov krvi. Videl som tam slušných ľudí zo všetkých obvodov, resp. častí mesta Bratislavy a musím povedať, že to boli ľudia z najrôznejších vrstiev, najrôznejšieho veku, najrôznejšieho, iste, i spoločenského postavenia, a keďže vôľa prijať alebo neprijať tento zákon je, povedzme si otvorene, i v rukách vládnucej strany disponujúcej dostatočnou väčšinou hlasov, tak vyjadrujem nádej a presvedčenie, že hádam medzi tými slušnými ľuďmi, ktorí tam boli, boli i takí, ktorí sú možno voličmi SMER-u. Chcem teda povedať, že ak existuje v tomto parlamente predložený nestranícky zákon, tak toto je nestranícky zákon, pretože ako darcami, tak i príjemcami krvi a jej produktov sú ľudia bez rozdielu politickej príslušnosti alebo sympatií k tomu či onomu politickému hnutiu, či strane. Neviem si predstaviť rozumný dôvod, pre ktorý by niekto v tomto parlamente mohol za tento návrh kolegu Novotného nezahlasovať. Jednoducho, nejde mi do hlavy, že by sa tu našiel niekto, ktorý by to pri plnom vedomí a bežnom zamyslení sa nad behom sveta mohol urobiť. No, nerobím si napriek tomu ilúzie, ale bolo by dobré, aby si všetci tí, ktorí nedajú hlas tomuto návrhu, naň minimálne spomenuli vo chvíli, keď niektorý z ich blízkych a blížnych rozflákaný po autonehode alebo vystavený ťažkej kardiálnej operácii bude potrebovať krv od toho, ktorému oni svojím hlasom odopreli aspoň aké-také, by som povedal, dodatočné ocenenie. Lebo presne ako povedal kolega Novotný, tí ľudia, ktorých som videl na pódiu preberať ocenenia, boli mladí, starší, ale nepochybne zdraví. Môžem to povedať i za seba, ostatný raz som daroval krv asi pred rokom a za svojich 62 rokov života a nejaké týždne som mal spolu tri dni práceneschopnosť a v zásade komunikujem s lekárom najčastejšie pri transfúznom odbere. To znamená, že nespotreboval som priveľa zo spoločnej zdravotnej kasy podobne ako tí, ktorí sú oceňovaní a o ktorých je reč v návrhu tohto zákona. A, samozrejme, nešťastie i choroby nechodia po horách, ale po ľuďoch a i u mnohonásobného darcu krvi sa môže odrazu objaviť v päťdesiatke leukémia alebo nejaký iný vážny proces, pre ktorý sa stáva chorým, dokonca vážne chorým a dokonca vážne lieky potrebujúcim človekom. Iste to nebude veľké číslo, ale považujem za primerané, aby táto hŕstka, lebo v porovnaní s populáciou je to stále hŕstka ľudí, mohla v tej chvíli pocítiť, že to, že zachránila ix ľuďom život, sám som odovzdal, zhruba počítané, asi 22 litrov krvi, že si zaslúži istú, chcem povedať, aj keď čo je to proti sláve Božej, ale istý akt uznania zo strany spoločnosti No, samozrejme, oni tí darcovia darovali tú krv, nevediac, že poslanec Novotný príde s týmto návrhom zákona. Oni ju nedarovali preto, aby mohli využiť dopravnú zdravotnú službu alebo dostať úľavu na liekoch. Je ich len hŕstka. Je ich oveľa menej ako dôchodcovia. Asi je to ich chyba, pretože nemajú pri voľbách taký veľký počet hlasov ako dôchodcovia, napriek tomu sa domnievam, že úľavu pri hradení liekov si zasluhujú aspoň tak ako dôchodcovia, ak nie viac. To znamená, že ako som už predoslal, nenachádzam rozumný dôvod, prečo nepodporiť tento návrh zákona, ak tým dôvodom, ale sotva ak rozumným, je to, že ho navrhuje opozičný poslanec Viliam Novotný. Samozrejme, nič to nemení na tom, keby som ho navrhol ja, bola by úvaha tých, ktorí nedajú svoj hlas, zrejme tá istá, pretože kategorická chyba je, že to možno neprinesie toľko hlasov a ešte to navrhuje ktosi z opozície. Nič to ale nemení na fakte, že sa blížia Vianoce, čas radosti, veselosti, ľudskej blízkosti a možno i trochu obetavosti a lásky k blížnemu svojmu, a málokto v tejto pomerne a dosť a možno čím ďalej viac egoistickej spoločnosti koná dobrovoľne, bez náhrady a bez toho, aby ho ocenil návrh Viliama Novotného, tak ako koná, a tí ostatní s tým spokojne kalkulujú. Nuž pravda je, že neexistuje možnosť donútiť niekoho darovať krv. Z darovania krvi sa nedávajú výpovede, ale ak by takéto niečo nastalo, tak by spoločnosť odrazu zbadala, že si tú krv bude musieť z iných zdrojov kupovať, míňať na ňu prostriedky, nemalé prostriedky, pretože na svete je krv. Jeden z problémov šírenia sa epidémie HIV infekcie v 90. a koncom 80. rokov bolo to, že mnohé veľké krajiny, nemavšie dosť darcov krvi, kupovali krv v rovníkovej Afrike, na Haiti a inde. A tak prišiel k svojej HIV infekcii napr. legendárny čierny tenista, prvý víťaz Wimbledonu čierny Arthur Ashe, a ďalší, ktorí ju nezískali ako sexuálne prenosnú chorobu, tú infekciu, ale získali ju ako príjemcovia transfúzie. Na Slovensku sme mali šťastie, že takýto prípad u nás nebol. Bolo to i preto, lebo existovalo tých 90-tisíc ľudí, o ktorých hovoril Viliam Novotný, ktorí darovávali priebežne krv v takom rozsahu, že nielenže jej bolo na Slovensku dosť, ale že sa dokonca s ňou aj šmelilo a páchali sa rôzne nekalosti, ale takí sme, národ holubičí, pohostinný a iný, aspoň čo si o sebe toto myslíme. Pravda je, že sa kalkulovalo s tým, že nás bude dosť. Chvalabohu, zatiaľ nás dosť je, ale ďalšia cynická kalkulácia, že tí blázni budú tú krv chodiť darovať, či im my Novotného novelu prijmeme, alebo nie, je cynická a bezcharakterná, a tak ako poznáš vtáka po perí a strom po ovocí, tak poslanca poznáš po hlasovaní. Ďakujem za pozornosť.