S. Janiš, poslanec: (2004-05-25):
Teraz skúsim povedať niečo ako pacient a nelekár, ako človek, ktorý sa roky podieľal na manažovaní nie malého zdravotníckeho zariadenia. Nebudem sa v prvom čítaní dotýkať jednotlivých zákonov, paragrafov, to považujem za potrebné v druhom čítaní. Zúčastnil som sa mnohých diskusií, kde bola téma reforma zdravotníctva. Skoro všetky tieto diskusie hovorili nie reforme. Vypočul som si mnohé argumentácie nielen predkladateľa, pozrel som si aj jeho prezentáciu, ten tvrdil niečo iné, dôraz kládol na reformu nutnú a obhajoval klady reformy. Filozoficky by mi to vychádzalo, že buď je táto reforma totálne zlá, alebo je geniálna. Keďže v živote nič nie je ani biele, ani čierne, alebo čierno-biele, tak reforma nie je ani zlá a nie je ani geniálna. Otázka dnes znie, že či dáme v prvom čítaní šancu navrhnutú reformu reformovať v druhom čítaní, alebo nie a potom začneme niekde od začiatku, aj keď nevieme vlastne, kde ten začiatok je. Pozor však, ten systém, ktorý je tu dnes, je chorý, a je veľmi rizikový a je rizikový hlavne pre pacienta. A povedzme si otvorene, že dlhodobo neudržateľný. A je len otázne, kedy začne ešte viac zlyhávať a nespokojnosť bude oprávnene narastať. Jedno je jasné, ak chceme zreformovať zdravotníctvo, musíme zreformovať finančné vstupy do systému, musíme zreformovať tie inštitúcie, ktoré s týmito finančnými vstupmi narábajú, a sme pri poistnom systéme, sme pri rozsahu poskytovania zdravotníckej starostlivosti, sme pri zdravotníckych zariadeniach, sme pri výkonoch v zdravotníctve, ich kvantifikácii, ocenení, sme pri efektivite zdravotníckych zariadení. A sme pred tým, ako na to. Máme tu jeden návrh. Iný nie. Nemožno ho ani filozoficky s ničím porovnať. Otázka nie je, či reforma áno, alebo nie. Otázka je, akú reformu, akým tempom, s akým dopadom na vlastnícke vzťahy, s akým dopadom na pacienta, za aké množstvo peňazí. A tak ďalej a tak ďalej. Mne táto diskusia, veľmi dlhá, pripadá, ako by sa zrazili dva vlaky idúce proti sebe, a pritom obidva vezú ľudí a obidva chcú tých ľudí previezť, aj bezpečne, aj kvalitne. Aj ja mám veľa otázok alebo viac otázok, ako napríklad by sa štát správal, keď by viacero zdravotníckych zariadení, keď by bol na ne vyhlásený konkurz alebo exekúcia. Aj keď neberiem konkurz ako krach, ale ozdravný proces, ale konkurzy trvajú určitú dobu. Otázok je a bude veľa. Ale kde sa dajú vydiskutovať, kde sa majú vyvrátiť alebo potvrdiť a kde sa dajú hľadať riešenia. Len vo vzájomnej diskusii, vo vzájomnej komunikácii a vo vzájomnej argumentácii. Aké zadanie dáme ministrovi, ak diskusiu skončíme v prvom čítaní. Odporučme ministrovi, aby pripravil reformu zdravotníctva tak, aby zdravotnícka starostlivosť bola dostupná, kvalitná a aby bola čo najmenšia spoluúčasť pacienta, aby naše nemocnice boli špičkovo vybavené, aby boli dobrou výučbovou bázou pre medikov a zdravotné sestry, aby prebiehala aj veda, aj výskum, aby sme boli na úrovni Európskej únie a tak ďalej. Kto z nás by nechcel takéto zdravotníctvo. Je tu niekto taký? Dovolím si povedať, že nikto tu nie je taký, kto by takéto zdravotníctvo nechcel. Ale v čom máme rôzne názory, je, ako to urobiť. Na stole máme už paragrafové znenie, paragrafové znenie návrhu reformy. Nie tézy, nie stručný, všeobecný a pre voliča ľúbivý a všetko sľubujúci politický program, ale máme paragrafové znenie šiestich zákonov. Máme východiskové postavenie, dobrý základ na konkrétnu diskusiu. Nepokúsiť sa na základe tohto materiálu, tohto paragrafového znenia reformy pristúpiť a komunikovať o reforme ďalej nepovažujem za správne. Nepokúsiť sa komunikovať o reforme nebude prehra koalície, ale nediskutovať a nesnažiť sa zreformovať zdravotníctvo bude prehra zdravotníctva samého.