J. Ivančo, poslanec: (2009-12-09):
Dovolím si však ale z tohto miesta zareagovať na niektoré tvoje poznámky, pán kolega. Veľmi si ťa osobne vážim, my sme spolu mali aj kolegiálne vzťahy, takže bude to možno v takej formálnejšej rovine. V prvom rade nedá mi, aby sme neodmietli za predkladateľov poznámku týkajúcu sa toho, že tento návrh je nesystémový. Som o tom hlboko presvedčený ako, verím, aj ty. Len rozdiel medzi poslaneckými lavicami nás trošku posúva do názorovo iných rovín, že si presvedčený ako, verím, aj ostatné kolegyne a kolegovia, ktorí pôsobia prakticky v školstve, o tom, že je potrebné, a netvrdím, že toto je ideálny návrh, vsunúť do filozofie zákona o pedagogickom vzdelávaní a do ducha tohto zákona, ktorý je v podstate správny, a myslím si, že je vo všeobecnosti akceptovateľný, že učitelia sa majú kontinuálne vzdelávať. Ale aby to nezostalo len pri štúdiu a teoretickom vzdelávaní, mali by sme sa tam snažiť všetci dostať princíp toho, ako učiteľ, ktorý sa vzdelá v jednotlivom druhu a type vzdelávania, dokáže to, čo si, ľudovo povedané, naštudoval, čo sa naučil a čo napísal do nejakej záverečnej práce, preniesť k deťom. To by mala byť podstata zákona o pedagogických zamestnancoch. A to by mala byť aj podstata filozofie vzdelávania učiteľov, ako dokážu preniesť svoje teoretické poznatky k deťom, ako dokážu učiť, ak máme hovoriť o tom, že cieľom vzdelávania je inovácia, ako dokážu učitelia naštudované poznatky inovačne preniesť do výchovno-vzdelávacieho procesu, to, si myslím, filozoficky je prijateľné pre všetkých. Ďalšie poznámky týkajúce sa vecného zdôvodnenia finančných nákladov. Ja osobne si myslím, že žiadne dopady na verejný rozpočet to nebude mať, pretože tak ako ten učiteľ bude končiť vzdelávanie pri súčasnom znení zákona, tak ho bude končiť aj po prípadnom prijatí tejto novely. Len súčasťou jeho záverečného vystúpenia, ak to tak mám povedať, pred nejakou hodnotiacou komisiou by mala byť aj forma praktickej ukážky, teda toho, čo všetko je v tej práci napísané, ako to všetko on v praxi uplatňuje, resp. chce uplatniť, ak má ukončiť daný vzdelávací program. Terminologické nejasnosti, priama výchovno-vzdelávacia činnosť. Musím povedať, že priamo výchovno-vzdelávacia činnosť, a to budem reagovať na vecný výklad, sa uvádza len v nariadení vlády o priamej výchovno-vzdelávacej činnosti. To je počet vyučovacích hodín, ktoré daný učiteľ, daný pedagogický zamestnanec má odučiť. A myslím si, že, pri všetkej úcte, toto s tým vôbec nesúvisí. Každý zákon má svojho ducha. A ja som presvedčený, že zákon o pedagogických zamestnancoch mal toho ducha a tú filozofiu, ako som už spomenul na začiatku, skutočne učiteľov vzdelávať, aby učitelia dostali nové poznatky, ale to, ako som povedal, aby uplatnili v praxi. Ak máme túto filozofiu prijať, ak ju máme naplniť, tak som presvedčený, že musí tam byť aj istý rozsah praktickej ukážky. Ja netvrdím, že to má byť ideálne, ale na to, aby sme otvorili diskusiu aj týmto smerom, tento návrh slúži. A myslím si, že pri tom, ak by sme si odmysleli naše politické a ideové rozpory, tak ak by sme posunuli tento návrh zákona do druhého čítania, aj to by sa dalo upraviť. Aj to, si myslím, je možné. A je tam cesta, len, ako povedala pani kolegyňa, musí byť vôľa, aby bola aj cesta. Na záver chcem povedať, že my v podstate vzdelávaním, už prvým stupňom toho vzdelávania, adaptačného, máme zistiť, či vôbec učiteľ vie s tými žiakmi komunikovať. A to nezistíme len cez teoretickú bázu, ale, samozrejme, hlavne cez praktickú bázu. Teda pri každom type vzdelávania by mala byť súčasťou aj tá praktická ukážka, možno aj praktický výstup učiteľa. Ďakujem pekne.