Ľ. Vážny, poslanec: (2006-01-24):
Dňa 21. júna 2005 schválila vláda uznesením č. 484 návrh koncepcie privatizácie letiskových spoločností Letiska Milana  Rastislava Štefánika a Letisko Košice, ktorým zároveň rozhodla o zaradení 66-percentnej majetkovej účasti štátu v týchto spoločnostiach do zoznamu majetkových účastí štátu určených na privatizáciu. Bez toho, aby Národná rada Slovenskej republiky zaujala stanovisko k návrhu na zaradenie 66-percentnej majetkovej účasti štátu  týchto letiskových spoločností, vláda Slovenskej republiky a ňou poverený minister dopravy rozbehol proces privatizácie už v júni 2005. Zrejme si vláda bola istá úlohou nášho parlamentu ako štatistu v tomto procese, alebo ju tlačil čas. Faktom však je, že na rokovanie Národnej rady sa uvedený materiál dostal až koncom septembra 2005, keď už ministerstvo dopravy spolu s poradcom veselo rokovali s uchádzačmi o tendri. Legalizáciu privatizácie letísk v Národnej rade sa od počiatku snažila strana Smer – Sociálna demokracia viacerými procedurálnymi návrhmi zvrátiť, no, vždy chýbalo pár hlasov na to, aby tieto návrhy boli úspešné. O tom, o akú politickú podporu sa privatizácia opiera, svedčí aj fakt, že pri hlasovaní o mojom návrhu uznesenia, ktoré znelo, citujem: „Národná rada Slovenskej republiky neschvaľuje zaradenie častí majetkových účastí štátu na podnikaní letiskových spoločností a žiada vládu, aby zastavila proces privatizácie,“ hlasovalo dňa 27. 9. proti jeho prijatiu len 46 poslancov zo 132 prítomných. To znamená necelá tretina. Prepáčte, necelá polovica. Celý proces privatizácie letísk Bratislava a Košice je od počiatku sprevádzaný mnohými chybami a nejasnosťami. V Smere – Sociálna demokracia máme k privatizácii letísk v Bratislave a Košiciach viacero výhrad zásadného charakteru, ktoré som pre prehľadnosť rozčlenil na politické, odborné a národnoštátne. Tie politické. Smer – Sociálna demokracia dlhodobo odmieta privatizáciu strategických podnikov a infraštruktúrnych celkov. Ako princíp privatizácia letísk v Bratislave a Košiciach je v takomto rozsahu pre štát nevýhodná a dovolím si tvrdiť, že v tomto prípade dochádza aj k poškodzovaniu strategických záujmov Slovenskej republiky. Ako inak ako hospodárskou vlastizradou sa dá nazvať skutočnosť, že letiská, ktoré v poslednom čase zaznamenávajú enormnú expanziu a nie je nevyhnutné ich privatizovať, chce vláda Mikuláša Dzurindu odpredať susednej konkurencii. To boli tie politické aspekty. Teraz spomeniem pár slovami odborné aspekty. Prvotnou chybou bola zle zostavená ponuka štátu. Umožnilo sa, aby obe letiská mohol získať investor v jednom balíku. Na letiskách stále pretrvávajú problémy reštitúcií pozemkov, ktoré ešte ani v čase privatizácie nie sú vyriešené a pravdepodobne ostanú na pleciach štátu. Do letiskových spoločností boli pri ich zakladaní vložené aj pozemky leteckého úradu a Leteckého útvaru Ministerstva vnútra Slovenskej republiky, ktorých úlohy musí zabezpečovať naďalej štát, avšak ktoré bude štát po úspešnom predaji nútený vykúpiť späť, ale prostriedky už plynú do spoločnosti, ktorú sa rozhodol predať. Do procesu prípravy privatizácie nebola zapojená odborná letecká a dopravná verejnosť. Neboli zapojené vyššie územné celky, neboli zapojené ani mestá. Na efekt synergie týchto subjektov v štádiu prípravy, ale najmä v štádiu budúcej úspešnej realizácie ako jeden z hybných aspektov zdravého rozvoja, ktorý tak často v reformách súčasná vláda vyzdvihuje, sa akosi pozabudlo. Mám na mysli rozvoj dopravnej infraštruktúry integrovaného... (Ruch v sále.)