P. Hrušovský, predseda NR SR: (2003-09-23):
J. Drgonec, poslanec: Slovenská republika nie je veľký štát a jeho medzinárodná autorita je primeraná veľkosti teritória a početnosti obyvateľstva. Zbytočne sa budeme nazdávať, zbytočne si budeme hovoriť, že je v možnostiach Národnej rady Slovenskej republiky zaviazať vládu k takému postupu, ktorý by závažným spôsobom zmenil doterajšie predstavy Európskej únie o predloženom návrhu, že by bolo možné, aby Slovenská republika dosiahla či už zásadné preformulovanie toho navrhovaného textu, ktorý je predložený, alebo podstatné zásahy do dosiaľ pripravených podôb jednotlivých častí návrhu európskej zmluvy. Myslím si, že by sme mali veľmi opatrne uvažovať o tom, čo vlastne bude súčasťou návrhu uznesenia, pretože sa môže prihodiť aj na základe predložených návrhov, že vláda Slovenskej republiky, ak bude chcieť plniť záväzok, ktorý dostane od Národnej rady, sa môže dostať v podstate až do zosmiešnenia, ak by prezentovala niektoré postoje a niektoré návrhy. Hovoríme v tejto chvíli o návrhu Európskej ústavy, taká je pravda, nehovoríme o návrhu medzinárodnej zmluvy, hovoríme o návrhu textu, ktorý z hľadiska vzťahov, ktoré upravuje, spôsobu ich spracovania má povahu ústavného textu. Toto tvrdenie sa dá verifikovať aj v samotnom návrhu ústavnej zmluvy, pretože na viacerých miestach sa výslovne hovorí o tom, že tá či oná činnosť sa bude diať podľa tejto ústavy, to je výslovná formulácia, podľa tejto ústavy. Čiže hovoríme o návrhu ústavy, čo je aj vysvetlenie k pripomienke pani MUDr. Belohorskej, že to bol legislatívny výbor, ktorý z nepochopiteľných dôvodov sa nemal vyjadriť ako gestorský výbor. Národná rada má ústavnoprávny výbor. A pretože hovoríme o dokumente ústavného charakteru, ústavného určenia, bol to ústavnoprávny výbor. Pokiaľ ide o niektoré záležitosti, ktoré tu zazneli, chcel by som sa vyjadriť len k niektorým z hľadiska ústavnoprávnych poznatkov. Prvá záležitosť, ktorá sa zdôrazňovala, to bola otázka vzoru americkej ústavy. Bez ohľadu na to, ako ja osobne mám blízko k americkému ústavnému právu, musíme pripomenúť a musíme si pripomenúť, že právo, ktoré existuje v Európe na európskom kontinente, patrí do dvoch právnych systémov. Z nich jeden je systém common law, druhý je systém kontinentálnej Európy. Do systému common law patrí americké právo, patrí doň právo Veľkej Británie, ktorá, mimochodom, vôbec nemá ústavu, a to je odpoveď na to, prečo sú Briti nespokojní s tým, že majú pristúpiť k Európskej ústave. Ale teda systém common law stojí na veľmi voľnej právnej úprave a dotváraní práva rozhodovacou činnosťou sudcov podľa veľmi jednoznačných kritérií, ale stojí na voľnej úprave. Kontinentálna Európa sa uberá inou cestou, v podstate, nechcem to veľmi znevažovať, je to taká technika telefónnych zoznamov, obrovské množstvo podrobností o tom, ako sa kedy má postupovať. Predložený návrh ústavnej zmluvy je robený technikou práva kontinentálnej Európy. Nemá teda význam požadovať, aby sa ten návrh upravil na model americkej ústavy. Bolo by to o celkom inom právnom systéme a bolo by v podstate vylúčené nazdávať sa čo len na okamih, že na toto by pristúpila kontinentálna Európa. Zaznel tu taký návrh na redukciu predloženého návrhu ústavnej zmluvy s poukazom na rozsah toho navrhovaného textu. Keď sa budem držať rozsahu ústavných textov európskych, v podstate tak nejako podvedome vnímame našu ústavu ako vzor dokonalosti. Ústava Slovenskej republiky má 156 článkov. V Európe existujú ústavy podstatne rozsiahlejšie, napr. španielska ústava má zhruba 300 článkov, portugalská ústava má asi 350 článkov. Naša právna teória sa často oháňa argumentmi, podľa ktorých v ústave majú byť upravené len niektoré otázky, vzťahy istej závažnosti, čo nie je upravené v Ústave Slovenskej republiky, to automaticky nie je natoľko závažné, aby to bolo hodné ústavnej úpravy. Pohľad môže byť aj iný. A to je práve ten pohľad, ktorý funguje v mnohých štátoch západnej Európe. Pripisuje sa iný význam, iná miera závažnosti radu tých otázok, ktoré my nedoceňujeme. Preto sú predmetom úpravy ústav iných štátov, nie sú predmetom Ústavy Slovenskej republiky. Ale každopádne bolo by veľmi krátkozraké nazdávať sa, že cez naše predstavy o tom, čo má byť predmetom ústavnej úpravy, sa dostaneme k zásadnej redukcii predloženého návrhu Európskej ústavy. Z hľadiska konkrétnych návrhov na redukciu rozsahu zaznel tu predovšetkým návrh na vypustenie II. časti, ktorá sa týka Charty základných práv únie. Priznávanie základných práv a slobôd je vecou dlhodobého civilizačného vývoja a poučení aj z tých prípadov, o ktorých sa tu v rozprave hovorilo, či už to bol fašizmus, socializmus alebo udalosti storočí, ktoré predchádzali 20. storočiu. Keď ako východiskový bod zvolím americkú ústavu z konca 18. storočia, prvý raz sa vtedy prijímal návrh ústavy a udiala sa vlastne okamžite chyba, pretože v tejto ústave neboli priznané základné práva. Bill of Rights v Spojených štátoch prijali ako prvých desať dodatkov k ústave ešte do konca 18. storočia. Ale v podstate vždy v ďalších storočiach, keď sa ústavy poprijímali ako samozrejmosť, priznávali sa v nich základné práva a slobody. Dokonca aj v ústavách socialistických štátov boli ustanovenia o základných právach a slobodách, aj keď neboli tak pomenované a aj keď boli priznávané vo veľmi kurióznom právnom režime, ale neboli vôbec vypustené z ústavných textov. Naša vlastná ústava, ktorá opäť je istým tichým vzorom, rieši režim základných práv a slobôd svojím spôsobom v kurióznom režime. My máme 2-krát priznané základné práva a slobody, máme ich priznané ústavným zákonom z roku 1991, ako federálne dedičstvo, ktoré nebolo zrušené, a máme ich upravené v druhej hlave Ústavy Slovenskej republiky. Takto priznané základné práva a slobody sú v niektorých ustanoveniach protikladné, napr. právo na prácu, ale v rozdielnych režimoch, opakujem. Niektoré ďalšie práva máme priznané opakovane. Právo na súkromie je priznané v Ústave Slovenskej republiky v čl. 16 ods. 1, v čl. 19 ods. 2, v čl. 21 a v čl. 22. Myslím si, že sa to dá vysvetliť jediným spôsobom, že keď sa pripravoval text Ústavy Slovenskej republiky, tak sa súbežne vedľa seba posadili nejaké pracovné skupiny, z ktorých text vypisovala jedna skupina z Medzinárodného paktu o občianskych a politických právach, druhá skupina z Medzinárodného paktu o hospodárskych, sociálnych a kultúrnych právach. A tie texty sa potom neporovnali, jednoducho vznikla skladačka, ktorá sa schválila. Systém základných práv a slobôd, ktorý je u nás upravený spôsobom, ktorý nie je optimálny, a keby sme venovali základným právam a slobodám náležitú faktickú pozornosť, tak by sme kvôli tomu už dávno museli novelizovať Ústavu Slovenskej republiky, je doplnený súborom medzinárodných dohovorov a organizácií, ktoré slúžia na ochranu týchto práv. Nie je to len Európsky dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd, ktorý má svoju organizáciu, Radu Európy a jej orgány, Európsky súd pre ľudské práva predovšetkým, ale je to napr. aj súbor základných práv, ktoré priznávajú pakty OSN a k nim existujúci orgán, Výbor pre ľudské práva so sídlom v Ženeve. Všetky medzinárodné organizácie chránia základné práva a slobody v režime toho-ktorého dohovoru. Ten chaos, o ktorom hovoril pán minister Lipšic, môže nastať aj z hľadiska ochrany paktov OSN Výborom pre ľudské práva a Európskym súdom pre ľudské práva vo vzťahu k uvedenému európskemu dohovoru. Základné práva a slobody sa vyvíjali postupne. V priebehu zhruba dvoch storočí sa priznávali najskôr politické práva. Z hľadiska právnej teórie sa hovorí o troch generáciách ľudských práv, ktoré sa proste postupne rozširovali a navrstvovali na základný balík. Charta základných práv únie, tak ako je predložená v II. časti, skutočne je rozdielna od režimu základných práv a slobôd, ako sú formulované v rade medzinárodných dohovorov, ako aj v ústavách mnohých štátov sveta. Treba pripomenúť jednu skutočnosť, že v každom štáte, v každej ústave sú základné práva a slobody priznávané s istým posunom, s istým rozdielom, keď sa to porovnáva. Napr. portugalská ústava má právo na ochranu spotrebiteľa, ktoré nezaručuje rad iných ústav. Právo na ochranu spotrebiteľa alebo ochrana spotrebiteľa je súčasťou balíka základných práv, tak ako sa priznávajú chartou. Podstatné na charte obsiahnutej v návrhu Európskej ústavy je tá skutočnosť, že sa tu rodí iný alebo ďalší model ľudských práv. Je zbytočné porovnávať základné práva a slobody v koncepcii z 20. storočia s takto navrhnutými právami. Tu ide o novú koncepciu základných práv a slobôd 21. storočia. Môžeme s tým súhlasiť, nemusíme s tým súhlasiť, ale jednoducho je veľmi otázne, nakoľko vieme my presvedčiť Európsku úniu o tom, že v jej ústave nemajú byť priznané vôbec nijaké základné práva a slobody. Dostávame sa v podstate do veľmi chúlostivej situácie, pretože ak tento postoj bude vláda Slovenskej republiky prezentovať, tak sa veľmi ľahko dostaneme do zdania, že Slovenská republika je vlastne štátom, ktorému vadí ochrana základných práv a slobôd. Preto si myslím, že je naozaj veľmi, veľmi riskantné prezentovať takýto postoj štátu navonok. Toľkoto k predneseným návrhom a pripomienkam. Pán predseda, prosím vás, myslím si, že by ste mohli otvoriť tú časť programu, ktorá sa týka hlasovania.