Kaščáková, Renáta, poslankyňa NR SR (2018-05-28):
Ďakujem pekne. Reagovala by som aj vo faktickej, ale možno to bude trošku dlhšie, tak nebudem riskovať len tie dve krátke minúty. Ja by som len chcela povedať, že som spolupredkladateľkou tohto zákona napriek tomu, že sociálna oblasť nie je výsostne mojou oblasťou, ale porozumela som tomuto návrhu veľmi dobre práve preto, že som si niečím podobným prešla a chcela by som len demonštrovať tento zákon na svojej vlastnej osobnej skúsenosti. A v podstate si ale myslím aj v mojom okolí, z môjho okolia viem, že takýchto skúseností je naozaj množstvo. Môj otec mal 91 rokov, minulý rok si zlomil nohu, hospitalizovali ho v nemocnici, ale bolo to zhodou okolností pár dní predtým, ako mu mala poštárka doniesť dôchodok. Takže, samozrejme, v nemocnici ako prvé ma prosil, choď domov a zober od tej poštárky ten dôchodok, čo, samozrejme, nebolo možné, pretože vydať mi dôchodok nebolo možné. Tak som volala na poštu, na pošte mi pani ozrejmila, že mohli by mi vydať ten dôchodok, ale musela by som mať štatút osobitného príjemcu. Tak som sa pýtala, že kde sa taký štatút teda vybavuje, poslali ma na Sociálnu poisťovňu a tam mi pani pri prepážke povedala, že áno, ale potrebujeme k tomu súhlas otca a potrebujeme k tomu lekárske potvrdenie, že je vo vážnom stave, že teda ak to donesiem, tak potom o 60 dní, do 60 dní môžem tento štatút osobitného príjemcu teda získať. Čo mi prišlo neskutočne dlhá doba na to, aby sme teda s otcom, samozrejme, sme nevedeli, čo bude, či zostane v tej nemocnici. Bol tam dva týždne, potom hrozil presun do nejakého doliečovacieho zariadenia, čo sa napokon aj stalo. Tak som sa vrátila na poštu, pýtala som sa pani, či by sa nedala nájsť nejaká iná možnosť, že trebárs doposlať ten dôchodok niekam inam, do nemocnice napríklad, nech si ho preberie tam. Tak áno, samozrejme, to bolo možné. Pani bola, našťastie, veľmi milá, veľmi nám pomohli. Ale čo čert nechcel, napriek tomu to trvalo istú dobu, to zadministrovanie na tej pošte, a ten dôchodok toho môjho otca v tej nemocnici jednoducho už nestihol, pretože mi ho previezli do Považskej Bystrice do inej nemocnice. Tak som znova išla na poštu, že či by sa to nedalo doposlať až do tej Považskej Bystrice, to už bol veľký problém, pretože to je cez dva okresy, takže to už boli úplne zúfalí, že asi teda nie, že mi ho tam teda odložia niekde, ten dôchodok, a keď sa otec vráti naspäť domov, že potom mu ho teda doručia už domov. Takže toto sa už ale, bohužiaľ, neudialo, lebo otec medzitým zomrel. V auguste sme ho pochovali a potom sa celý dôchodok stal predmetom dedičského konania. A dedičské konanie trvalo šesť mesiacov, takže my sme sa k tomu jeho jednému dôchodku dostali v podstate asi po siedmich alebo ôsmich mesiacoch. A tým chcem povedať iba toľko, že ja s mojím bratom, ktorí sme sa o túto vec starali, si pripadáme pomerne organizačne zdatní a vedeli sme sa v tom nejako rýchlo zorientovať. Ale viem si predstaviť a je tých situácií množstvo, kde ten dotyčný človek, ktorý je hospitalizovaný, nemá deti, má povedzme rovnako chorú manželku, ktorá je možno tiež rovnako dezorientovaná a nevie sa v tom vyznať. A možno naozaj, keby prišla na tú prepážku tej Sociálnej poisťovne, kde jej to povolenie nevydajú alebo ten štatút osobitného príjemcu nevydajú do 60 dní, ale do troch dní, tak ako to navrhujeme my v našom zákone, návrhu, tak možno by bol problém vyriešený do týždňa. Takže tam v podstate aj odpadá tá nejaká otázka, že či sa to zneužíva alebo nie, pretože ten systém už je dnes nastavený takto, akurát je tam takáto strašne dlhá lehota. A my navrhujeme iba to, aby sa tá lehota skrátila, aby ten pracovník na tej prepážke na tej Sociálnej poisťovni mohol rozhodnúť hneď a nemusel tú vašu žiadosť posielať niekde do ústredia, na centrálu do Bratislavy a čakať siahodlhé týždne, kým sa teda vráti. Takže toto je podstata nášho návrhu a myslím si, že na ňom nie je nič toxické. Myslím si, že naprieč politickým spektrom by sa dal úplne pohodlne podporiť, pretože je to niečo, čo naozaj pomôže stovkám rodín na Slovensku. 	Ďakujem.