B. Bugár, podpredseda NR SR: (2004-05-20):
K. Džupa, poslanec: Vážený pán podpredseda Národnej rady, dámy poslankyne, páni poslanci, pán minister, dovoľte pripojiť k tomu, čo doteraz odznelo v diskusii k vládnemu zákonu o rozsahu zdravotnej starostlivosti uhrádzanej na základe verejného zdravotného poistenia a za služby súvisiace s poskytovaním zdravotníckej starostlivosti, niekoľko úvah. V prvom rade chcem pripomenúť, že súbor pripomienok a diskusných príspevkov za náš poslanecký klub Ľudovej strany – HZDS v Národnej rade Slovenskej republiky je medzi členmi poslaneckého klubu rozdelený, a keď som to pri poslednom vystúpení zverejnil, tak som zabudol povedať, že súvislosti, ktoré majú priame napojenie na Európsku úniu, na svetové zdravotníctvo, na vývojové trendy v stredoeurópskom priestore a v rámci Európskej únie, má na starosti pani poslankyňa Dr. Belohorská, a preto sa aj tejto problematike pravdepodobne bude venovať vo svojom diskusnom príspevku. Čo sa týka rozsahu zdravotnej starostlivosti uhrádzanej na základe verejného zdravotného poistenia a na základe úhrad služieb, ktoré súvisia s poskytovaním zdravotnej starostlivosti, treba povedať, že rozsah uhrádzaných, resp. priplácaných výkonov a služieb je výsostne na politickom rozhodnutí. V tejto súvislosti musím pripomenúť, výsledok parlamentných volieb 2002 legitimoval túto vládu, ktorá predkladá spomínané zákony a týmto spôsobom vlastne vláda dostala mandát na to, aby pred Národnú radu predstupovala s návrhmi zákonov v zmysle svojho straníckeho presvedčenia a v zmysle mandátu, ktorý jej dali voliči. Ak mám povedať záver z hľadiska pohľadu nášho politického subjektu Ľudovej strany – HZDS, deklarovali sme a potvrdzujeme, že v rozhodujúcich oblastiach diagnostiky a liečby sme za model plného hradenia týchto výkonov zo strany zdravotných poisťovní. Uvádzam to úmyselne z toho dôvodu, lebo mnohokrát sa v médiách objavujú kváziúvahy o tom, že zdravotníctvo nie je bezplatné a že niekto si azda neuvedomuje základnú terminológiu v tejto oblasti. Áno, zdravotníctvo bezplatné nie je. Otázka je, do akej miery je hradené. Čiže z filozofického alebo z hľadiska tvorby princípov a zásad naša transformácia nerátala s inou alternatívou ako s tou, že bude rozsah zdravotnej starostlivosti a výkonov plne hradený zo zdravotného poistenia. Pri ďalšej argumentácii treba tiež spomenúť, že prípadné ďalšie momenty, ktoré by mohli diskutovať o výške, spôsobe a šírke uhrádzania výkonov v zdravotníctve, nám takpovediac tromfy z rúk vyrazil nález Ústavného súdu, ktorý de iure potvrdil rozdelenie zdravotníckych služieb na súvisiace a nesúvisiace s poskytovaním zdravotnej starostlivosti. Takže uvedomujeme si a rešpektujeme nález Ústavného súdu, aj keď, samozrejme, trpezlivo si počkáme na jeho plné znenie a s ďalším politickým subjektom, s ktorým sme dávali podnet na Ústavný súd, sa pravdepodobne poradíme o ďalšom postupe. Čo sa týka samotného zákona, musím konštatovať, že znenie toho a s ním súvisiacich zákonov zakladá pomerne značnú administratívnu náročnosť, ktorá, čo sa týka poskytovateľov a čo sa týka zdravotných poisťovní, je odôvodniteľná a ťažko sa argumentuje, prečo by mala byť jednoduchšia a prečo by nemala byť taká rozsiahla. Horšou situáciou však je, že toto znenie zákona zakladá aj množstvo povinností zo strany pacientov či klientov. A musíme predpokladať, nie každý má rovnaký stupeň právneho povedomia, vzdelania aj vzťahu k administratívnej náročnosti, ktorá vyplýva zo znení zákonov. Bude to preto prinajmenej jeden veľmi vážny, podľa môjho názoru, rizikový faktor pri aplikácii tohto zákona v prípade, že bude Národnou radou Slovenskej republiky schválený. Ďalšia poznámka sa týka nastavovania úhrad za výkony, resp. kategorizácie jednotlivých bodov rozsahu zdravotnej starostlivosti. Je to postavené na kategorizačných a katalógových komisiách a v každom prípade, v akomkoľvek objektívnom pohľade na tvorbu katalógov a jednotlivých kategórií v niekoľkých oblastiach, netýka sa to len výkonov, liekov, zdravotníckych pomôcok, je vždy zaťažená subjektívnym pohľadom. Samozrejme, ten sa dá eliminovať. Ale nič to nemení na skutočnosti. Vytvorí určitý priestor na rôzny výklad a možno aj na špekuláciu. Čo sa týka kategórie výkonov nesúvisiacich so zdravotnou starostlivosťou. V tejto kategórii sa opäť objavuje aj náklad alebo náklady za stravovanie. Už na pôde parlamentu som si dovolil raz na to upozorniť a zopakujem to opakovane. Žiaden stravovací režim v nemocnici – a teraz hovorím konkrétne o podmienkach hospitalizácie – nie je stravovacím režimom, ale je súčasťou liečby a súčasťou liečebných postupov, ktoré stanovuje lekár, a tento postup vyplýva z platného nespochybniteľného diétneho systému pre nemocnice. Tento diétny systém rozpracovaný v priebehu niekoľkých desiatok rokov, myslím, patrí svojím štandardom medzi tie časti medicíny, ktoré sú odbornou úrovňou porovnateľné s vyspelými krajinami Európskej únie a sveta. Preto ako lekárovi, ktorý jednu z kvalifikácií má aj nutriciu, či to v zákone bude zakomponované, alebo nie, to vytvára veľmi vážny argument a veľký finančný problém. Nikdy sa nedokážem – a predpokladám, aj veľká časť zdravotníckych pracovníkov – zmieriť s tým, že diéta je súčasťou stravovacieho procesu. Bral by som, ak by náklady spojené s prípravou diéty boli vzaté do služieb hradených alebo čiastočne hradených poistencom. Ale aby za diétou bolo rovná sa, za tým rovná sa slovo strava, aby sa to potom spájalo do jedného úkonu alebo výkonu, ktorý nesúvisí s poskytovaním zdravotnej starostlivosti, z odborného hľadiska neobstojí. Nehovoriac už o tom, že môže to vyvolať určité problémy. Skúsim položiť možno naivný, ale práve preto, aby bol preukázateľný, príklad. Bude v nemocnici pacient po pankreatitíde, táto pankreatitída po zvládnutí akútneho stavu je viazaná na veľmi prísnu a špecifickú diétu a vzhľadom na to, že mu lekár naordinuje túto diétu, ale pacient uvedie, že si za stravu zaplatil, bude požadovať alebo si objedná, alebo prostredníctvom príbuzných či právneho zástupcu si donesie, alebo nechá doniesť diétu, aká sa mu možno v tejto chvíli zdá byť vhodnejšia, a hlavne táto diéta však vážnym spôsobom môže zhoršiť, akutizovať jeho aktuálny zdravotný stav. Samozrejme, lekár sa ohradí. A teraz vznikne trecia plocha, ktorá bude končiť súdnym pokračovaním? Hovorím, úmyselne som to pribrúsil, úmyselne som to vyhnal do absolútnych hraníc, ale teoreticky taká možnosť prichádza do úvahy. A chcem to použiť ako jeden z argumentov na podporu skalopevného názoru, že diéta a nemocničná strava nie je to isté. Čo sa týka rozsahu úhrady, treba povedať celkom jasne a konkrétne – a koniec koncov objavilo sa to v príspevkoch doterajšej diskusie aj prostredníctvom médií verejnosť je informovaná –, že sa zužuje skupina ľudí, ktorá bude mať uhrádzanú starostlivosť na základe verejného zdravotného poistenia. Niektoré sú odstrániteľné záležitosti a predovšetkým je to veľmi citlivá oblasť úhrad deťom. Pretože zákon predpokladá v § 37 ods. 8, že úhrady sa týkajú detí do dovŕšenia jedného roku veku. Ďalší moment, na ktorý chcem poukázať a ktorý tiež prinesie podľa môjho názoru množstvo problémov, dezinterpretácií a trecích plôch, je, že zákon predpokladá v prípade, ak pacient v rámci princípu slobodného výberu svojho lekára alebo zdravotníckeho zariadenia, že je viazaný na súhlas poisťovne, samozrejme, netýka sa akútnych prípadov, aj keď je tam určité obmedzenie, ale v prípade elektívnych, plánovaných výkonov. A v prípade, ak pacient uplatní túto slobodnú voľbu, tak musí urobiť, ak nie je schopný alebo nemôže, alebo z časových a iných dôvodov nestihne si získať súhlas od zdravotnej poisťovne, musí tento výkon u nezmluvného lekára alebo u lekára, ktorého si slobodne vybral, najprv zaplatiť a potom túto platbu uplatniť v zdravotnej poisťovni, ktorá ho poisťuje a tá a) rozhodne o oprávnenosti, či nie, b) mu túto sumu preplatí v plnej hodnote alebo krátenú určitým zlomkom podľa nejakého katalógu, predpokladám, že katalógu svojej zdravotnej poisťovne. Tento zákon o rozsahu zdravotnej starostlivosti je v podobe, ktorú sme dostali a s ktorou sa dnes zaoberáme, vzhľadom na dosah pre praktický výkon medicíny a zdravotníckej starostlivosti skutočne iba špičkou ľadovca. Upozorňovali na to iní, upozorňujem na to aj ja. Skutočne v prípade schválenia tohto zákona čaká tých, ktorí budú tento zákon rozpracúvať a aplikovať, veľký kus práce, ktorý je zaťažený mnohými neznámymi. Navyše v oblasti, ktorá sa nedá vždy a na 100 % vykalkulovať, pretože – a tým končím svoj diskusný príspevok – v medicíne neplatí vždy, že jedna a jedna sú dva, lebo niekedy to môže byť tri aj nula. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)