D. Lipšic, podpredseda vlády a minister spravodlivosti SR: (2003-09-23):
Prvým článkom v III. časti v oblasti súdnej spolupráce v civilných veciach je článok III-170, ktorý obsahuje ustanovenia umožňujúce aproximáciu takmer v celej oblasti občianskeho práva. Európska únia sa potrebuje zamerať na praktické opatrenia, na praktické nástroje, ktoré poskytnú reálne výhody pre občanov členských štátov, najmä v prípade sporov, ktoré presahujú hranice jedného štátu, tak, aby bol zabezpečený prístup k spravodlivosti v rámci celej Európskej únie. Článok III-170 je však odklonom od tohto zámeru. Ide tu o značne širšiu úpravu, ako je v terajšom článku 65, a vytvára možnosti vyhliadky pre aproximáciu občianskeho práva v celej Európskej únii ako celku. Terajší návrh textu by teda mohol spôsobiť nesúlad s našimi individuálnymi národnými právnymi tradíciami a mohol by spôsobiť aj politické nezhody vo viacerých členských štátoch. Okrem toho by sme podľa mojej mienky museli čeliť zbytočnej a kontraproduktívnej harmonizácii v oblasti civilného práva a v oblastiach, v ktorých majú európske národy veľmi rôznorodé prístupy. Časťami občianskeho práva napr. sú rodinné právo, dedičské právo. A prístupy rôznych krajín Európskej únie v týchto odvetviach právneho poriadku sú veľmi rôznorodé. Preto si myslím, že by bolo vhodné, aby sme presadzovali zúženie textu článku III-170, aby harmonizácia bola možná, ale v prípadoch, ak je to nevyhnutné pre správne fungovanie vnútorného trhu. To je aj dnešný rozsah článku 65 a ten by mal zostať zachovaný. Druhý problém je článok III-166, resp. v terajšom novom znení je to 171. Ide o článok, ktorý umožňuje prijímanie spoločných minimálnych pravidiel v trestnom práve procesnom. Podľa mojej mienky to prináša vážne riziko v domácich trestných konaniach členských štátov vo viacerých oblastiach zahrnujúcich o. i. väzobné stíhanie, výsluchy podozrivých, vyšetrovanie v oblasti terorizmu, právnu pomoc, oblasť dokazovania alebo pojednávanie in absentia. Keďže máme rozdiely v základoch trestnoprávnych tradícií, nemá podľa môjho názoru význam  skúšať zaviesť rozsiahle spoločné minimálne pravidlá v týchto oblastiach. Ad hoc kompromisy na úrovni Európskej únie týkajúce sa otázok, ktoré zasahujú priamo do jadra domácich systémov trestnej justície, by mohli robiť ťažkosti pre každého z nás udržať efektívne a koherentné systémy trestnej justície. Namiesto toho by sme sa mali snažiť sústrediť v tomto ustanovení výlučne na prevenciu diskriminácie iných štátnych príslušníkov v domácich trestných konaniach. Toto je práve prípad, kde Európska únia môže uplatniť svoj adekvátny vplyv. Myslím si, že je celkom nevyhnuté, aby v prípade, ak toto ustanovenie zostane zachované v návrhu ústavnej zmluvy, boli spoločné pravidlá prijímané jednomyseľne, aby v tomto prípade nebolo možné prehlasovanie spôsobom navrhovaným v návrhu ústavnej zmluvy. Musím povedať, že všetky členské štáty Európskej únie sú viazané Rímskym dohovorom vrátane článku 5 a článku 6, ktorý v mnohých veciach zakotvuje základné zásady trestného konania. A nevidím dôvod, aby pri takej heterogenite právnych poriadkov sme išli cestou unifikácie. Naviac, minimálne štandardy nie sú podmienkou pre vzájomné uznávanie trestných rozhodnutí. Takže myslím, že je potrebné takisto veľmi zodpovedne zvážiť tento článok. A posledný článok, ktorý, musím povedať, bol presadený do návrhu ústavnej zmluvy napriek nesúhlasu väčšiny členov Európskeho konventu, napriek nesúhlasu veľkej časti mojich kolegov z Európskej únie, je článok III-175 zahrnujúci inštitút európskeho prokurátora. Myslím si, že je celkom postačujúce, ak oblasť boja proti finančným záujmom Európskej únie prevezme Eurojust, ktorý už bol zriadený na koordináciu pátrania v cezhraničných prípadoch. Zriadenie inštitútu európskeho prokurátora by so sebou prinieslo vážny zásah do národného procesného trestného práva, ktoré je založené na existujúcich historických tradíciách. Vznikli by dve trestnoprávne jurisdikcie, jedna na úrovni Európskej únie, druhá na úrovni členských štátov. Myslím si, že lepší príklad federalizácie Európskej únie už ani nie je možné nájsť. Úrad, ktorý by takto vznikol, Európsky úrad verejného prokurátora, zodpovedný za vyšetrovanie, stíhanie a podanie obžaloby na páchateľa pri závažných trestných činoch týkajúcich sa viac ako jedného členského štátu, ako aj trestných činoch voči finančným záujmom Európskej únie, by bol podľa mojej mienky v priamom rozpore s princípom subsidiarity, ktorý by mal byť založený na jasnom rozlíšení medzi postavením Európskej únie a členského štátu. Celkom nevyhnutne na medzivládnej konferencii zaznie tento názor zo strany viacerých členských štátov. A som presvedčený, že by sme v tomto prípade mali takisto veľmi jasne povedať našu pozíciu, ktorá by mohla byť vážnym zásahom, ak by tento návrh bol prijatý do suverenity členského štátu. Trestné právo asi ako jedno z najdôležitejších odvetí právneho poriadku je výrazom suverenity každého jedného štátu. Dovoľte mi na záver ešte dve všeobecné konštatovania, ktoré sa týkajú mechanizmu hlasovania a II. časti navrhovanej ústavnej zmluvy. Veľmi podporujem návrhy, ktoré zazneli aj na diskusiách vo výboroch, aj na diskusii v pléne, aby sme čo najviac kompetencií zachovali v mechanizme jednomyseľného schvaľovania. Akákoľvek kompetencia, ktorá bude schvaľovaná v mechanizme kvalifikovaného hlasovania, znamená, že ktorýkoľvek členský štát, Slovenskú republiku nevynímajúc, bude môcť byť prehlasovaný pri prijímaní európskych zákonov alebo európskych rámcových zákonov. Je v našom bytostnom záujme, aby sme zachovali jednomyseľné hlasovanie. Myslím si, že Európska únia by mala byť a stále je o nachádzaní konsenzu v rámci diskusie, nie o prehlasovaní tých, ktorí s nejakým riešením nesúhlasia. Áno, je pravdou, že niekedy je ťažšie nachádzať konsenzus medzi dvadsaťpäťkou ako medzi pätnástkou, ale principiálne tam rozdiel nie je a mala by to byť jedna z našich ťažiskových požiadaviek. Na záver pár slov k charte. Ako politik musím povedať, že charta má ľavicový nádych. To je pravda. Ak si prečítate návrh charty v II. časti návrhu ústavy, tak ten pocit iný ani nemôžete mať. Ako právnik musím povedať, že začlenenie charty ako právne záväzného dokumentu do ústavnej zmluvy môže vytvoriť chaos v tom, že všetky členské štáty Európskej únie sú zároveň členskými štátmi Rady Európy a ako také sú viazané Európskym dohovorom o ochrane základných práv a ľudských slobôd. O aplikácii tohto katalógu ľudských práv rozhoduje a rozhodovať bude štrasburský súd. O aplikácii katalógu ľudských práv obsiahnutých v charte bude rozhodovať Súdny dvor v Luxemburgu. Je pravdou, že podľa charty sa ľudské práva v nej uvedené budú vzťahovať len na orgány Európskej únie a na členské štáty v prípadoch, keď aplikujú komunitárne právo. Moderný trend extenzívneho výkladu ústavných dokumentov však podľa mojej mienky hrozí tým, že vo veľmi krátkom čase budú jednotlivé ustanovenia charty vykladané a realizované aj vo vzťahu k členským štátom v prípadoch, keď aplikujú národné právo. Tým pádom vznikne akýsi dvojitý štandard ochrany ľudských práv, jeden, ktorý bude judikovaný štrasburským súdom, druhý, ktorý bude judikovaný luxemburským súdom. Myslím si, že oveľa prijateľnejšie riešenie je, aby Európska únia, ktorá podľa návrhu ústavnej zmluvy nadobúda právnu subjektivitu, pristúpila k Rímskemu dohovoru, ktorým doposiaľ nie je viazaná, a tým by sa štandard ľudských práv zjednotil, resp. zostal by zjednotený. Určite otázka charty bude prerokovaná na medzivládnej konferencii. Ja viem, že je to otázka, ktorá spôsobuje veľké napätie a veľké kontroverzie, ale myslím si, že v záujme toho, aby v Európe v budúcnosti neexistoval dvojitý, a teda chaotický štandard ľudských práv, by sa Slovensko malo pripojiť ku krajinám, ktoré požadujú, aby Charta základných práv únie nebola integrálnou súčasťou ústavnej zmluvy. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)