D. Lipšic, podpredseda vlády a minister spravodlivosti SR: (2004-01-20):
Podnetom na vypracovanie tohto návrhu bola okrem potreby riešenia otázky ochrany verejného záujmu a ustanovenia povinností a obmedzení pre verejných funkcionárov aj nefunkčnosť dnes platného ústavného zákona č. 119/1995 Z. z. o zamedzení rozporu záujmov pri výkone funkcií ústavných činiteľov a vyšších štátnych funkcionárov, ktorý sa v praxi v podstate vôbec neaplikoval. Predložený návrh ústavného zákona si kladie za cieľ odstrániť nefunkčnosť platnej úpravy v oblasti ochrany verejného záujmu a ustanoviť aj niektoré nové inštitúty, ktoré majú slúžiť na eliminovanie možností vzniku situácií, v ktorých by mohlo dôjsť k uprednostneniu osobného záujmu verejného funkcionára pri výkone jeho verejnej funkcie. Spomeniem niekoľko zásadných zmien, ktoré obsahuje návrh ústavného zákona oproti platnej právnej úprave. Po prvé sa mení a rozširuje osobná pôsobnosť ústavného zákona aj na členov Súdnej rady, verejného ochrancu práv, náčelníka Generálneho štábu ozbrojených síl, riaditeľa spravodajskej služby, starostov obcí, poslancov mestského zastupiteľstva a poslancov zastupiteľstiev v Bratislave a Košiciach, predsedov vyšších územných celkov a poslancov zastupiteľstiev vyšších územných celkov, rektorov verejných vysokých škôl a predsedu a podpredsedu Úradu na ochranu osobných údajov. Po druhé sa ustanovujú niektoré nové inštitúty, napríklad takzvané postzamestnanecké obmedzenia pre funkcionárov exekutívy alebo povinnosť oznamovať osobný záujem verejného činiteľa na prerokúvanej veci. Po tretie sa ustanovuje povinnosť pre verejných funkcionárov oznamovať nielen svoje majetkové pomery, ale aj majetkové pomery blízkych osôb žijúcich s verejným funkcionárom v spoločnej domácnosti. Takisto návrh ústavného zákona spresňuje legislatívne vyjadrenia jednotlivých povinností a obmedzení verejných funkcionárov a rozširuje okruh funkcií, zamestnaní a činností, ktorých výkon je nezlučiteľný s výkonom príslušnej verejnej funkcie. Takisto sa zjednodušuje konanie v ochrane verejného záujmu pri výkone funkcií verejných funkcionárov a stanovujú sa presné sankcie za porušenie jednotlivých ustanovení ústavného zákona. Vláda Slovenskej republiky súčasne so schválením návrhu ústavného zákona uložila jednotlivým členom vlády vypracovať a predložiť na rokovanie vlády návrhy noviel právnych predpisov, ktoré je potrebné novelizovať na účel zosúladenia ich ustanovení s týmto ústavným zákonom tam, kde je to potrebné z pohľadu aplikácie ústavného zákona. Tento ústavný zákon zďaleka nemá mať len povahu represívneho právneho predpisu, aj keď obsahuje ustanovenia o sankciách za porušenie povinností a obmedzení v ňom ustanovených. Zámerom je vytvoriť také prostredie na výkon verejných funkcií a ustanoviť také pravidlá a obmedzenia pri ich výkone, ktoré by zabezpečili, že verejný záujem a jeho presadzovanie pri výkone verejnej funkcie by boli v maximálnej miere dodržiavané a verejnosťou kontrolované. Dovoľte mi, vážený pán predsedajúci, vyjadriť sa k spoločnej správe výborov Národnej rady k tomuto návrhu ústavného zákona, ktorú ako gestorský výbor schválil ústavnoprávny výbor. Súhlasím s pozmeňujúcimi návrhmi, ktoré  sú uvedené v bodoch 1, 2, 4, 5, 6, 9, 12, 14, 16, 17, 20, 23 a 25. Týmito pozmeňujúcimi návrhmi sa okrem rozšírenia osobnej pôsobnosti ústavného zákona, s ktorou súhlasím, a súvisiacich úprav navrhujú niektoré upresnenia textu, ktoré môžu prispieť k jeho presnejšiemu výkladu a aplikácii. Je na zváženie, či sú opodstatnené zmeny navrhované v bodoch 11 a 15. V bode 11 spoločnej správy sa navrhuje vypustenie povinnosti zverejňovať oznámenia o majetkových pomeroch verejných funkcionárov samosprávy na internete. V tejto súvislosti považujem za opodstatnené doplniť explicitne do ústavného zákona povinnosť poskytovať na požiadanie bez odkladu a bezodplatne  kópie týchto oznámení. V bode 15 sa navrhuje zúženie takzvaných postzamestnaneckých obmedzení tým, že sa zvýši násobok mzdy, ktorú môže u dotknutých osôb bývalý verejný funkcionár poberať. Zastávam názor, že takéto zvýšenie násobku mzdy by mohlo v mnohých prípadoch de facto vylúčiť aplikáciu tohto ustanovenia, pretože 90 000 korún, ako sa navrhuje, je mimoriadne nadštandardná mzda. Považujem za dostačujúcu hranicu desaťnásobku, ktorá je v návrhu vládneho návrhu ústavného zákona, teda zhruba 60 000 korún. Nemôžem však súhlasiť so zmenami navrhnutými v bodoch 7, 8, 13, 18, 19, 21, 22 a 24. Zmena navrhnutá v bode 7 smeruje k tomu, aby osoba, ktorá vykonávala verejnú funkciu, nemala povinnosť podať rok po skončení jej výkonu oznámenie podľa čl. 7 návrhu ústavného zákona. Tak ako považujem za dôležité podávanie týchto oznámení počas výkonu funkcie, považujem za dôležité ich podávanie v období bezprostredne po skončení jej výkonu. Vzhľadom na to, že tieto oznámenia sa podávajú bežne do konca marca a vždy za uplynulý rok a skončenie výkonu verejnej funkcie môže nastať napríklad v polovici roka, tak vypustením tohto ustanovenia by sa znemožnila kontrola oznamovaných skutočností v období od podania posledného oznámenia do doby skončenia výkonu verejnej funkcie. Bod 8 a s ním súvisiaci bod 13 predstavuje vypustenie povinností podávať majetkové oznámenie o blízkych osobách, ktoré žijú s verejným funkcionárom v spoločnej domácnosti. Som presvedčený, že verejné deklarovanie majetkových pomerov by sa nemalo vzťahovať len na verejného funkcionára, ale aj na osoby, ktoré sú mu najbližšie a žijú s ním v spoločnej domácnosti. Takýmto ustanovením sa výrazne zužuje priestor na takzvané presúvanie majetku na manželov alebo iné blízke osoby, a to je podľa môjho názoru legitímny dôvod na jeho prijatie. Za dostatočnú ochranu blízkych osôb považujem to, že ich majetkové pomery nebudú zverejňované, ale ich oznamovanie bude slúžiť len na účely kontroly zo strany na to oprávnených orgánov. Viem si predstaviť kompromisné riešenie v tom, že sa budú deklarovať len majetkové pomery manžela a neplnoletých detí žijúcich s verejným funkcionárom v spoločnej domácnosti, ale s úplným vypustením takejto povinnosti nemôžem súhlasiť. Dovoľujem si vás upozorniť na platnú legislatívu, ktorá sa týka práve justície, kde rovnakú povinnosť majú dnes sudcovia a prokurátori, v zmenšenej podobe ju majú štátni úradníci, colníci a policajti. Ak vieme takúto povinnosť schváliť týmto kategóriám verejných funkcionárov, mali by sme  ju vedieť schváliť aj pre nás samotných. Takisto si dovolím zacitovať z Dohovoru OSN o boji proti korupcii, ktorý som za Slovenskú republiku pred mesiacom podpisoval, podľa ktorého za účelom uskutočnenia posilnenej kontroly jednotlivcov, ktorí vykonávajú alebo vykonávali významné verejné funkcie, je potrebné kontrolovať aj účty zakladané alebo vedené na meno členov ich rodiny a blízkych spoločníkov. Prijatie pozmeňujúceho návrhu v bode 18 a v bode 21, ktorý sa týka kvór, ktoré budú rozhodovať o porušení zákona, by znamenalo absolútne znefunkčnenie tohto ústavného zákona, keďže by bolo de facto znemožnené konanie o sankciách, ktoré tento ústavný zákon za jeho porušenie ukladá. Jedným z hlavných dôvodov nefunkčnosti terajšej právnej úpravy je aj neúmerná procesná náročnosť, keďže sa vyžaduje kvalifikovaná trojpätinová väčšina pri rozhodovaní o uložení sankcie. Ústavný zákon, ktorý predkladám, má za cieľ najmä zjednodušiť konanie a jedným z kľúčových nástrojov je práve odstránenie kvalifikovanej väčšiny pri rozhodovaní. Znovu pripomínam, že takéto rozhodnutie nie je konečné a nie je ani právoplatné, pokiaľ dotknutý verejný funkcionár využije možnosť odvolania sa na Ústavný súd Slovenskej republiky. Práve možnosť takéhoto odvolania v spojitosti so 60-dňovou lehotou na konanie Ústavného súdu považujem za adekvátnu zábezpeku pred snahou o zneužitie sankcií podľa tohto ústavného zákona. Ako kompromisné riešenie si viem predstaviť ustanovenie kvóra nadpolovičnej väčšiny pri rozhodovaní, ale trojpätinová väčšina smeruje len k opätovnému znefunkčneniu celého zákona. Úplne ústretový krok, ktorý podľa mojej mienky nebude znamenať úplné znefunkčnenie zákona, je, aby sa kvalifikovaná väčšina objavila len pri rozhodovaní pléna, ale v žiadnom prípade nie aj výboru Národnej rady. V bode 19 sa navrhuje vypustiť minimálna hranica pokút, ktoré je možné uložiť za porušenie povinností a obmedzení uložených týmto ústavným zákonom. Bolo by možné súhlasiť so znížením tejto hranice na polovicu, ale nemôžem celkom súhlasiť s ich úplným vypustením. Sú mnohé prípady, v ktorých verejný funkcionár poberá len minimálnu mzdu alebo len tretinovú či polovičnú mzdu, a práve v takýchto prípadoch by vypustenie minimálnych hraníc pokút znamenalo de facto to isté ako žiadne pokuty. Právne predpisy ukladajú pokuty za rôzne porušenia zákona a v niekoľkonásobne vyšších sumách, a preto nie je dôvod, aby pri porušení takých vážnych povinností, ako ustanovuje tento ústavný zákon, mali byť pokuty len symbolickej povahy alebo v niektorých prípadoch žiadne. Takisto nevidím dôvod pri bodoch 22 a 24 posunúť účinnosť tohto ústavného zákona až na 1. máj 2004. Keďže pri ústavnom zákone neprichádza do úvahy veto prezidenta republiky, myslím si, že by účinnosť ústavného zákona mohla byť skoršia, mohla by tým pádom zasiahnuť aj tento rok. Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, dovoľujem si vás požiadať, aby ste pri prerokúvaní a schvaľovaní tohto vládneho návrhu ústavného zákona zvážili moje výhrady a pripomienky so zmenami, ktoré sú v spoločnej správe výborov, a podporili návrh ústavného zákona v podobe, ktorá bude vykonateľná, ktorá bude razantná, ktorá bude sledovať cieľ, ktorý verím, že všetci zdieľame. Dovolím si pripomenúť na záver uznesenie, ktoré bolo prijaté na tejto pôde a ktorým Národná rada zaviazala vládu predložiť takýto návrh ústavného zákona s tým, aby sa stal efektívnym nástrojom nielen v boji proti korupcii, ale aj v zapojení verejnosti do kontroly výkonu verejných funkcií. Myslím si, že nie je záujmom nikoho z nás prijať ústavný zákon, ktorý by síce priniesol niektoré nové prvky do tejto oblasti, ale jeho aplikácia a najmä donucovacie a sankčné mechanizmy by z neho robili opäť len neefektívny právny predpis. Ďakujem, pán predsedajúci.