J. Rydlo, poslanec: (2010-03-09):
Úsek legislatívy a aproximácie práva Kancelárie Národnej rady formuloval predkladateľom k pôvodnému návrhu niekoľko pripomienok. Tieto pripomienky, ktoré si navrhovatelia s vďakou osvojili, sa stali predmetom pozmeňujúceho návrhu, návrhu, ktorý bol v rovnakom znení prijatý ako vo Výbore Národnej rady pre financie, rozpočet a menu, tak aj v Zahraničnom výbore Národnej rady. Takto upravenému a pozmenenému pôvodnému návrhu zákona už vari nič nechýba, len dobrá vôľa schváliť ho. Slávna snemovňa, pred čajsi 20 rokmi sa myšlienka Slovenského historického ústavu v Ríme začala konkretizovať. Boli zaangažované ministerstvá kultúry, školstva, vnútra, financií, zahraničných vecí, prijaté uznesenia vlády. Inštitúcia však nebola právne zakotvená zákonom, ako sme sa toho boli dožadovali, jestvovala len z nadšenia niekoľkých jednotlivcov, jestvovala teda len de facto, nie však de iure, a tak – ako je to napísané v dôvodovej správe a ako som na to taktne poukázal aj vo svojom vystúpení v rozprave na minulej schôdzi – administratívny šimeľ nielenže spôsobil, že pôvodné nadšenie vyprchalo, ale vládne orgány nášho štátu namiesto toho, aby si položili otázku, prečo sa príslušné uznesenia neplnia, tak ich prostoducho zrušilo. „I tak še da.“ Napokon už sme si príliš zvykli na ono typicky našské, no „otrlo“ znejúce zaklínadlo: „Na Slovensku je to tak.“ To, že sme za ten čas prepásli 20 rokov, že sme stratili nie rok, dva, lež 20 rokov, jednu generáciu bádateľov, to vonkoncom nikoho netrápi. A nezáleží na tom, kto vládol, pretože za dve desaťročia sa v exekutíve nášho štátu vystriedalo už viacero politických garnitúr. Slávna snemovňa, z toho, čo som povedal dosiaľ, každý chápe, že je veľmi dôležité, aby vznikol právny podklad pre trvalú existenciu Slovenského historického ústavu v Ríme, rozhodnutia ministrov, uznesenia vlád vznikajú a sa rušia podľa politických konštelácií a záujmov, zrušiť zákon je však omnoho zložitejšie. Návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona, ktorým sa zriaďuje Slovenský historický ústav v Ríme, nič nechýba, iba dobrá vôľa zaň zahlasovať naprieč celým politickým spektrom, o čo si vás každého osve a všetkých pospolu dovoľujem úctivo poprosiť. Slávna snemovňa, zákonom sa zriaďuje štátna vedecká ustanovizeň s vlastnou právnou subjektivitou so sídlom v Ríme, § 3 jednoznačne určuje jej úlohy ako vedecký výskum (archívny, knižný, archeologický, umenovedný), definuje jej vydavateľskú činnosť a precizuje odbornú spoluprácu s vedeckými inštitúciami ako na Slovensku, tak na území Ríma, Talianska, Mestského štátu Vatikán, republiky San Maríno a Zvrchovaného rádu maltézskych rytierov. V rámci tohto paragrafu mi mimoriadne záleží na spolupráci s Vatikánskou paleograficko-diplomatickou školou (Scuola vaticana di paleografia e diplomatica), Vatikánskou archívnou školou (Scuola vaticana di archivistica) a Vatikánskou knihovníckou školou (Scuola vaticana di biblioteconomia) nie pre to, že som na nich ako mladý doktor postgraduálne študoval a ich absolvoval, ale preto, lebo na kompetentné bádanie v archívoch a bibliotékach Rímskej kúrie je potrebné, aby tieto jedinečné špičkové školy, ktoré nemajú páru vo svete, vyštudovali mladí adepti histórie, pomocných vied historických či knihovníctva zo Slovenska. Spolupráca s Ústredným ústavom pre reštaurovanie a konzerváciu archívneho a knižného dedičstva v Ríme (Istituto centrale per il restauro e la conservazione del patrimonio archivistico e librario, Roma), ďalšou unikátnou rímskou inštitúciou celosvetového významu, je samostatnou kapitolou, jej význam a dôležitosť vie oceniť len naša odborná verejnosť. Druhý oddiel zákona stanovuje orgány inštitúcie a ich kompetencie, pričom taxatívne involvuje prostredníctvom Vedeckej rady Slovenského historického ústavu v Ríme do chodu zriaďovanej inštitúcie Slovenskú akadémiu vied, Maticu slovenskú, Slovenský národný archív, Slovenskú národnú knižnicu, Slovenské národné múzeum, Slovenskú národnú galériu, Ústav dejín kresťanstva na Slovensku, katedry slovenských a cirkevných dejín Univerzity Komenského v Bratislave, Trnavskej univerzity v Trnave, Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici, Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre, Katolíckej univerzity v Ružomberku a Prešovskej univerzity v Prešove. Vedeckú radu ústavu menuje prezident Slovenskej republiky na návrh ministra školstva Slovenskej republiky a predsedu vlády Slovenskej republiky z najlepších slovenských odborníkov z odborov histórie, dejín staroveku, stredoveku, moderných dejín, cirkevných dejín, pomocných vied historických, archívnictva, knihovníctva, archeológie, umenovedy a múzejníctva. Tretí oddiel sa zaoberá majetkom a hospodárením inštitúcie. V tejto súvislosti treba poukázať na to, že návrh zákona má len minimálny vplyv na verejné financie, pretože predpokladané ročné výdavky na chod inštitúcie zaťažujúce štátny rozpočet sú kvantifikované summa summarum v rozpätí od 227 200 do 382 000 eur, obnos pre bežného občana akiste úctyhodný, avšak pri posudzovaní vplyvov na štátne financie v podstate zanedbateľný. Pochopiteľne, zriadenie takejto ustanovizne nemôže nemať nárok na rozpočet nášho štátu, treba však zdôrazniť, že takéto inštitúcie vznikajú postupne a ich plány sa musia robiť na roky, ba desaťročia dopredu, takže finančné nároky budú vznikať len postupne, ich plné čerpanie možno očakávať až koncom tohto desaťročia. Isteže, ak by sa chcelo pre inštitúciu kupovať sídlo, teda slušnú a funkčnú nehnuteľnosť v logisticky atraktívnej lokalite večného mesta, tak by sa náš štát nedoplatil. Ceny takéhoto majetku dosahujú astronomické čísla a je zbytočné o nich v súčasnosti čo i len uvažovať. Prostriedky na zriadenie, prevádzku a činnosť Slovenského historického ústavu v Ríme môžu byť v rozpočte nájdené jednak tak, že vláda Slovenskej republiky bude zriadenie, prevádzku a činnosť Slovenského historického ústavu v Ríme považovať za jeden z prioritných štátnych záujmov, jednak tak, že prerozdelí prostriedky poskytované viacerým etablovaným inštitúciám, ustanovizniam či organizmom na mnohé, neraz pochybné a nedôveryhodné projekty, kde sú neefektívne využívané. Mám ešte jednu poznámku pri uvádzaní tohto zákona, že vzhľadom na neschopnosť a neochotu štátu založiť de iure Slovenský historický ústav v Ríme na základe uznesenia Akademického senátu Trnavskej univerzity dňa 29. októbra 2004 zriadil jej rektor Slovenský historický ústav v Ríme  so sídlom v Trnave ako vedecké výskumné pracovisko Trnavskej univerzity v Trnave. Minister školstva Martin Fronc vyčlenil pre toto pracovisko jednorazovú sumu 3 mil. korún. Hoci toto univerzitné teleso odvtedy poskytlo viacero výskumných štipendií a zorganizovalo aj jednu vedeckú konferenciu, vyvíja teda sľubnú činnosť, v danej podobe nemá zabezpečenú ďalšiu samostatnú finančnú existenciu a navyše svojou právnou konštrukciou sui generis ako inštitúcia bez právnej subjektivity, bez vlastného rozpočtu a bez sídla v Ríme nespĺňa predpoklady na to, aby sa mohlo v budúcnosti stať členom prestížnej Medzinárodnej únie archeologických, historických a umenovedných ústavov v Ríme (Unione internazionale degli istituti di archeologia, storia e storia dell‘arte in Roma), ktorá združuje ústavy uvedeného charakteru pôsobiace v Ríme a do ktorej Slovenský historický ústav v Ríme sa musí začleniť, ak má spĺňať úlohy, ktoré sa od neho očakávajú. Pokiaľ ide o obavy niektorých vysokoškolských učiteľov, napr. Trnavskej univerzity v Trnave, treba podotknúť, že prijatím navrhovaného zákona nikto z nich nepríde ani o prácu, ani o možnosť bádať či tobôž o existenciu. Naopak, v tom, čo doteraz daktorí z nich krátkodobo robili po namáhavom, únavnom, neistom a neraz ponižujúcom zháňaní finančných prostriedkov cez rôzne grantové agentúry, budú môcť bádať dlhodobo a pohodlne priamo v Ríme, v Slovenskom historickom ústave, a to bez naháňania financií z grantových agentúr, ale priamo z rozpočtu slovenským štátom zakladaného ústavu. Veď práve na to sa zakladá, tak ako to už roky majú Rakúšania, Nemci, Maďari, Poliaci, Francúzi, Američania, Švédi, Chorváti či Švajčiari a iní. Nikto ich neodsúva nabok, naopak, počíta aj s ich zákonom stanovenou a zaručenou účasťou. Slávna snemovňa, vďačím sa vám za pozornosť, ktorú ste venovali týmto mojim slovám. Čo sa vám páčilo, povedzte, prosím, iným, čo sa vám nepáčilo, povedzte, prosím, mne. A je to teraz na pánovi spravodajcovi. Ďakujem.