Osuský, Peter, poslanec NR SR (2015-05-29):
Ďakujem veľmi pekne, pán predsedajúci. Na úvod toho slova, namojdušu, nedá mi, aby som neocenil, keďže, ako hovorí Fero Šebej, keď sa nepochváliš, budeš opľutý, neocenil prítomných: kolegu Dušana Bublavého, kolegyňu Nachtmannovú, kolegyňu Gabániovú a pána predsedajúceho, ktorý to má ex offo. Pán exminister Čaplovič mal malú faktickú poznámku len preto, aby bolo vidieť, že tu bol. Ja chcem vysloviť poďakovanie týmto taxatívne vymenovaným statočným poslancom SMER-u, že si ma vypočujú, aj keď si nerobím ilúzie o hlasovaní. Ale aby v hanbe v porovnaní s Dušanom Čaplovičom neostali, pokladal som si to za záverečnú povinnosť voči nim. A teraz ešte milému priateľovi Mičovskému na jeho akceptovateľný podnet to, čo si o tom myslím. Problém našich kampaní je jeden, že sa v nich zrejme používajú čierne peniaze, či už sú získané hlavou na splátky alebo v jednom balíku alebo v igelitke alebo inak. Otázne financovanie má proste u nás dlhú tradíciu. Odpoveď je taká, že nič sme s tým veľmi neurobili. Pokiaľ ide o dĺžku kampane, tak síce existuje jasné pravidlo, kedy ten cirkus začína, ale to, že sa pestuje pol roka či rok pred tým, je bez ďalšieho sankcionovania. Chcem povedať, že ak sa budú v kampani používať transparentne, teda nie 50 na 50, peniaze, ktoré sú z čestných priznaných zdrojov a dodržiavať všetky ďalšie už dávno platiace body noriem volebného zákona, tak vaša starosť nebude veľmi relevantná. Pretože vám musím povedať, že už tri milióny je slušná suma. A ešte raz hovorím, začal som s tým, že keď to porovnám s tým, čo mávalo na svoje kampane, a to sa potom ešte zaviedla predvolebná kaucia, OKS, tak pre nás tri milióny boli tak ďaleko ako súhvezdie Proxima centauri. To znamená, že predstava, že nám pomôže, že niekto má trojmiliónový limit, keď my sme mali 120- alebo 150-tisíc k dispozícii. Napríklad, ja som mal na prezidentskú kampaň, ako sa ukázalo, nebola celkom dlhá, ale každopádne to bolo 60-tisíc alebo niečo okolo toho, no limit je iný. V tomto by som problém nevidel. A musím povedať ešte jednu vec. Demokracia umožňuje ľuďom rozhodovať sa. Môžu sa rozhodovať na základe konkrétnych skúseností s ľuďmi, so stranami, s ich názormi, s tým, čo presadzovali, čo nepresadzovali, čomu čelili, čo podporovali. A samozrejme, budú vždy existovať ľudia, ktorí sa rozhodujú podľa vyfotošopovaného letákového smogu. Keby som bol úplný cynik, tak poviem, že nakoniec tie letáky niekto vytlačí, niekomu dajú prácu, niekomu dajú zárobok a Fiľo v papierni z toho bude tiež profitovať, lebo predá papier. Ony sa potom časom pozametajú, poodliepajú a zas sa Slovensko trochu vyčistí. To znamená, že ak existujú medzi nami ľudia, ktorí sa rozhodujú podľa fotošopovanej tváre ružovolíceho Janka Slotu, tak je ich sväté právo vidieť ho na každom rohu, ak si to zaplatí, a ak potom s ním budú štyri roky na základe svojho fotošopového rozhodnutia žiť, tak je to len spravodlivé. Je to jednoducho ich voľba a majú ju mať. Proste každý z voličov by prisahal, že je zodpovedný, plnoprávny, pri zdravom rozume. Nikto neuzná, že má hlavu v hmle. Znamená to, že ak sa riadi nejakým kritériom tohto typu, o ktorom vy oprávnene hovoríte, ja hovorím: Boh s ním. Čo my s ním? Nič s ním neurobíme. Proste rozhodol u neho ten, ako hovoríte, príval tých pekných materiálov. Ale my nemôžeme snímať z voličov takouto reglementáciou zodpovednosť za svoje rozhodnutia. Proste ak naletí nádejný ženích na peknú tváričku, za ktorou je buď prázdno alebo zlo, et vice verza, áno, aj ak naletí dievčina, tak jej to nikto neodpára. Či sa ten chlapec opiera o Maserati alebo o skúter, je to jej slobodná voľba. A ak si vyberieme toto kritérium, o ktorom hovoríte, nezabráni sa tomu podľa mňa, a dokonca si myslím, že je výchovné, aby ľudia niesli zodpovednosť za svoje rozhodnutia. Tí, ktorí sa chcú celkom racionálne a rozumne odpojiť od centrálneho zdroja kúrenia, o ktorom bola dneska tu hodinu a štvrť reč, by si mali zapamätať, kto im to znemožnil. Ak si to nezapamätajú a zvolia si ho opäť, tak nech potom plačú na správnejšom hrobe a nech trebárs spisujú petície. Každý z nich, minimálne teraz by mal byť poučený, čo volil a čo mu to prinieslo. Ak ale ľudia nezbilancujú to, čo zažili za 25 rokov slobodných volieb, akokoľvek nám nadávajú, politikom, že sme takí a onakí, rozhodli oni. Ani jeden z nás, ani statočný Mičovský, ani ktokoľvek druhý neprišiel do parlamentu zadným vchodom pre služobníctvo. Všetci tam prišli hlasmi voličov podľa rovnakého volebného zákona pre Mičovského, Osuského i toť Dušana Bublavého. Nikto z nás nemá v ústave ani vo volebnom zákone svoj podparagraf. To znamená, že síce uznávam na prvý i na druhý pohľad intuitívnu správnosť toho, čo priateľ Mičovský hovorí, ale napriek tomu sa domnievam, že kto sa takto nechá ovplyvňovať, tomu nie je pomoci a nie je našou úlohou prevziať jeho kríž.