D. Jarjabek, poslanec: (2007-11-30):
Ale k veci. Ja sa budem venovať veľmi stručne rozpočtu v rámci ministerstva kultúry. Samozrejme, všetky tie veci, ktoré boli povedané a určite ešte aj budú povedané, ako o tom hovoril pán poslanec Mikloš ohľadne verejnoprávnych inštitúcií, by si možno vyžiadali zvláštny bod programu tohto parlamentu preto, lebo si myslím, že ani táto téma v rámci rozpočtu, keď bude rezonovať problém verejnoprávnych inštitúcií, to nevyrieši preto, lebo tie pohľady na ne sú diametrálne rozličné. Dámy a páni, odkedy som členom tohto úctyhodného poslaneckého zboru, vždy som sa vás pokúšal získať pre myšlienku, o ktorej som úprimne a hlboko presvedčený. Ak dnes dáme viac peňazí z verejných zdrojov na podporu kultúry a kultúrnosti, nebudeme musieť zajtra, o rok, o desať rokov vynakladať z verejných zdrojov toľko peňazí na políciu, súdy a nápravné zariadenia, pretože ako nebolo povedané prvý raz a predpokladám ani posledný raz, na kultúru sa platí a na nekultúrnosť sa dopláca. Ako hovorí už dnes zabudnutý klasik. Musím povedať, že ja som rád, že existuje ministerstvo kultúry preto, lebo boli snahy v istom období istými ľuďmi toto ministerstvo zrušiť, respektíve ho spojiť s ministerstvom školstva a takýmto vlastne spôsobom peniaze, ktoré by mali prísť do kultúry, by sa mohli veľmi jednoducho stratiť, respektíve v rámci priorít školských a kultúrnych by sme sa často mohli dostať do istých nevysvetliteľných, možno na jednej strane demagogických úvah, či teda investovať na inscenáciu do Národného divadla, alebo či opraviť zatekajúcu strechu nejakej školy na východnom, na strednom Slovensku, proste tam, kde tie peniaze skutočne treba. Našťastie tým, že ministerstvo kultúry existuje, všetkým týmto debatám sa šťastne vyhýbame, no a predpokladám, že aj v budúcnosti sa vyhýbať budeme, lebo si myslím, že by to nebolo dobre. Jediným problémom je, že prínos investícií do kultúry sa ťažko počíta. To je pravda. V tom bol môj dlhodobý spor s viacerými pravicovými liberálmi, ktorí držali v rukách veslo slovenskej ekonomiky. Tým sa zdalo, že verejné peniaze kultúre netreba, veď nech si zarobí na seba sama. To boli argumenty, ktoré sme tu počúvali niekoľko rokov. Lenže argument ekonomickej ziskovosti muzikálu v Londýne alebo knižného bestselleru v Spojených štátoch, alebo v Rusku sa nedá použiť na celý pestrý segment rezortu. Pod kultúru a kultúrnosť totižto spadajú aj oblasti, z ktorých ani ten najväčší manažérsky mág neurobí výnosný biznis. Povedzme pamäťové kultúrne inštitúcie typu Národnej galérie, múzeá či knižnice, alebo štátna kultúrna reprezentácia, alebo umelecké ustanovizne, ako je Národné divadlo a Slovenská filharmónia, alebo, naopak, obecné a miestne knižnice, pamätné objekty či ochotnícke divadelné, tanečné, folkloristické a hudobné súbory. Tam sa nijakovsky nedajú zosúladiť, ak zostávame iba v reči čísel, iba v reči čísel to, naopak, zvádza k myšlienke, k takým nekultúrnym, ako sú reči o zbytočnosti a návrhy na rušenie ministerstva kultúry. Tento rok som si návrh štátneho rozpočtu študoval, netajím, s pocitom istej satisfakcie. Vlani som žiadal, aby sme uznesením odporúčali vláde z prípadne vytvorenej rezervy dofinancovanie rezortu kultúry, pretože som s návrhom na rok 2007 bol nespokojný, no a s potešením môžem potvrdiť, že z tejto sály sa vtedy našlo dosť hlasov, aby to uznesenie bolo aj prijaté a ministerstvu kultúry sme aspoň trošku pomohli. Vyjadrené ľudovo, keď nepršalo, aspoň kvapkalo. Upozorňoval som už vtedy, že pred rezortom kultúry je niekoľko dlhodobo neriešených, hoci vládou už dávno schválených veľkých investičných akcií. Ešte za Milana Kňažka ako podpredsedu SDKÚ minister kultúry získal od prvej vlády kolegu Dzurindu súhlas s rekonštrukciou Slovenskej národnej galérie a Slovenskej filharmónie, teda poldruhamiliardovými akciami, ktoré však ani prvá, ani druhá Dzurindova vláda nijako finančne neriešila, aby som bol teda úplne presný, tých pár miliónov na vymaľovanie Reduty sa azda nedá vyhlasovať za etapu rekonštrukcie. Pomohlo dočasne. Je tu havarijný stav hradného paláca, o ktorý sa Národná rada delí so Slovenským národným múzeom, neustále odkladaná generálna rekonštrukcia a dostavba Štátneho divadla v Banskej Bystrici či čoraz aktuálnejšia rekonštrukcia historickej budovy Slovenského národného divadla, to sú všetko investície do infraštruktúry, bez ktorej ale ťažko hovoriť o tvorbe kultúrnych hodnôt. Darmo, povedané rečou klasika, Jonáš Záborský mohol pri sliepňajúcej lampe na fare v Župčanoch snívať o Národnom divadle a písať preň veľké historické drámy, na ktoré si dodnes nikto z našich divadelníkov netrúfol, napísané zostalo. Áno, aj maliar si môže zobrať svoj stojan a paletu alebo blok a ceruzu a tvoriť bez ohľadu na nejaké kultúrne inštitúcie, ale ak chceme jeho diela chrániť a sprístupňovať galérii, výdavkom sa nevyhneme. Keď chceme, aby sa Slovensko z raja v podstate len muzikálového opäť premenilo na kultúru, ktorá je tvorivá, nič proti muzikálu, ale ako žáner zostal zjavne osamotený, čo je, samozrejme, pochopiteľné z hľadiska jeho komerčnosti. Treba vytvoriť spoločnosť, ktorá by skutočne bola tvorivá, v ktorej neustále vznikajú nové pôvodné diela a musíme sa postarať aj o to, aby na jej tvorbu a šírenie boli podmienky primerané tretiemu tisícročiu. Necelých 850 mil. korún vyčlenených na budúci rok na kapitálové investície iste nerieši všetko, čo by bolo treba urobiť. Rieši však o tretinu viac, než boli ochotní na investície uvoľniť vo svojich predstavách predchodcovia tejto vlády. Táto koalícia je teda už len v segmente starostlivosti o podmienky, ktorých kultúrne ustanovizne pôsobia, o tretinu žičlivejšia. Aby som vysvetlil. Povedzme si veľmi presne, že v poslednom rozpočte, ktorý parlamentu predkladal pán kolega Mikloš, v časti výhľadovej rozpočet na rok 2008 sa uvažovalo o kapitálových prostriedkoch vo výške 583,7 mil. korún. Tento rozpočet na budúci rok vyčlenil na tento účel 844 mil. korún. Rečou teda starých čísel plníme plán pána Mikloša na 144 %. Čo nie je zlé, ale mohlo by to byť ešte viac, samozrejme. Podobne to vyzerá aj pri rozpočte ako celku. Ivan Mikloš v poslednom rozpočte, ktorý tejto snemovni predkladal, výhľadovo predurčil pre kultúru v roku 2008 presne vyrátanú sumu 3 828 308-tisíc korún. Toto mal byť podľa vtedajšieho ministra financií rozpočet výhľadový na tento rok. Návrh, ktorý nám predložil teraz pán minister Počiatek, počíta s tým, že kultúra dostane 1,3 % z výdavkov štátneho rozpočtu, teda 5 114 567-tisíc korún. Sú to dve zaujímavé čísla, ktoré od seba delí tretie číslo 1 286 259-tisíc. To je ten rozdiel, keď chcete medzi modrou šancou pre kultúru a naším programom. Kto si tú sumu vie konkretizovať, prosím, sú to približne také peniaze, aké cez ministerstvo kultúry putujú pre cirkvi, náboženské spoločnosti na podporu kultúrnych aktivít národnostných menšín a do programu Obnovme si svoj dom dovedna. Alebo peniaze, aké ministerstvo vyčlenilo za rok 2006 na podporu audiovízie a filmovej tvorby, literatúry, knižníc, múzeí a galérií, výtvarného umenia, kultúry národnostných menšín a ochrany Pamiatkového fondu dovedna. Môžete nesúhlasiť, je to tak, môžete si vziať kalkulačku, overiť si to, na stránke ministerstva kultúry sú tie údaje dostupné. Nebyť zmeny vo vedení tohto štátu, na toto všetko by ministerstvo jednoducho nemalo ani korunu alebo, aby malo na toto, muselo by šetriť na inom. Dámy a páni, za tie roky sme v tomto parlamente počnúc už nebohým Pavlom Števčekom ako istým kultúrnym bardom a končiac hoci vašim alebo našim spoločným Jožom Heribanom nespočetnekrát hovorili o tom, aké je v zjednotenej Európe udržať si jeden z posledných sebaidentifikačných kódov, teda svoju kultúrnu originalitu, tvorivosť a pôvodnosť. Som rád, že návrh rozpočtu na rok 2008 konečne otáča trend, že namiesto toho, aby sme pokračovali v premene Slovenska na kultúrny second hand, smerujeme zase k tomu, aby sa v našich kultúrnych ustanovizniach začalo opäť aj pracovať a tvoriť. Len by som ešte na záver chcel poprosiť pána ministra Počiatka, chcel by som ho požiadať, aby pri najbližšej príležitosti korigoval aj údaje v prognóze, teda vo výhľadovej časti rozpočtu. Vidí sa mi, že je tam ešte stále veľa čísiel, ktoré naplánoval pán bývalý minister Mikloš. Ďakujem za pozornosť.