Ondruš, Branislav, poslanec NR SR (2010-10-20):
Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Vážené kolegyne, kolegovia, pôvodne som aj ja, tak ako, myslím, to bola pani poslankyňa Tomanová, chcel, ale bez pejoratívneho významu, nazvať túto novelu kaníkovskou, jednoducho z toho dôvodu. že Ľudovít Kaník raz ako minister a teraz ako poslanec je predkladateľom tohto návrhu. Ale aby sa pán poslanec Beblavý necítil dotknutý, pokojne to môžem nazvať aj novelou kaníkovsko-beblavovskou, lebo zdá sa, že je vás dosť málo, páni, ktorých opakovane tento problém trápi tak, že navrhujete obmedzenie rozširovania kolektívnych zmlúv. Keď dovolíte, ja by som tiež na úvod v nadväznosti na pani poslankyňu Vaľovú stručne vlastne vysvetlil, ako to dnes vyzerá. Takže keď príslušný zväz zamestnávateľov podpíše kolektívnu zmluvu vyššieho stupňa s príslušným odborovým zväzom, napr. Zväz elektrotechnického priemyslu s Odborovým zväzom KOVO, tak jeden z týchto dvoch subjektov môže, čo stačí, požiadať, aby táto kolektívna zmluva platila aj v podnikoch, na ktoré sa kolektívna zmluva vyššieho stupňa nevzťahuje, pretože tie podniky nie sú členmi príslušného zväzu zamestnávateľov. Túto žiadosť predloží ministrovi práce. Ten ju nechá posúdiť tripartitnou komisiou, v ktorej sú opäť aj zamestnávatelia, aj odborári, a až na základe tohto odporúčania sa opäť on sám rozhodne, či platnosť kolektívnej zmluvy rozšíri na všetky podniky v odvetví alebo nie. Aby som bol naozaj korektný, tak ako nás pán poslanec Beblavý vyzval, tak musím krátko zareagovať na to odporúčanie OECD. Pán poslanec, ak nás teda vyzývate ku korektnosti, tak musím povedať, že v tom prípade, čo ste vy povedali o odporúčaní OECD, ste vy asi tak korektný, ako bol Boris Jeľcin abstinent, lebo síce OECD naozaj takéto odporúčanie vydala, a dokonca máte aj pravdu v tom, že členmi OECD sú Nemecko a ja neviem ďalšie štáty, Francúzsko a tie, ktoré ste menovali, ale pravda je taká, že mechanizmus rozširovania, ktorý máme na Slovensku, s menšími obmenami používajú všetky európske štáty, a to aj členovia OECD. A dôvodov je niekoľko. Z nich jedným je vytváranie rovnakých nediskriminačných podmienok pre zamestnancov v rovnakom odvetví, iným je zamedzenie nekalej konkurencie, lebo ak jeden podnik dodržiava isté sociálne štandardy, mzdové, pracovné a tak ďalej, a druhý nie, tak ten druhý celkom pochopiteľne môže svoje výrobky ponúkať lacnejšie, ale za cenu tzv. sociálneho dumpingu. Rád by som pripomenul, že tento princíp sa v medzinárodnom meradle používa bežne. Štáty napr. obmedzujú dovoz z krajín, ktoré nespĺňajú napr. politické kritériá pri dodržiavaní ľudských práv alebo práve sociálne kritériá pri dodržiavaní práv zamestnancov. Tento mechanizmus je dokonca taký bežný, že podľa porovnávacej štúdie Európskeho inštitútu pre sledovanie kolektívnych pracovných vzťahov neexistuje v Európskej únii krajina, v ktorej by v posledných dvoch dekádach existoval reálny tlak na rušenie či obmedzovanie rozširovania kolektívnych zmlúv. Výnimkou z tohto pravidla je iba Veľká Británia, kde toto rozširovanie zrušila ešte vláda Margaret Thatcherovej. Takže po odchode konzervatívcov z vlády túto otázku otvorili odborári, samozrejme, v tom zmysle, aby sa rozširovanie opäť vrátilo do legislatívy. Ak máme byť korektní, tak si povedzme aj, že pán spravodajca má pravdu, ak hovorí o tom, napr. že toto rozširovanie vo Švédsku neexistuje. Ale treba povedať, prečo to tak je. Totiž Švédsko nie je jedinou krajinou, ktorú by ste takto mohli menovať. Treba povedať, že rôzne princípy rozširovania kolektívnych zmlúv sa používajú v Európe s výnimkou Nórska, ktoré ale nie je členom Európskej únie, Švédska a Veľkej Británie. A teraz, Veľkú Britániu som spomenul. Tam to proste zrušila Margaret Thatcherovej. A severské krajiny jednoducho nemajú dôvod, aby mali takýto mechanizmus rozširovania, a to z veľmi jednoduchej príčiny. Severské krajiny majú už samotnými kolektívnymi zmluvami pokrytú takú obrovskú časť podnikov, resp. zamestnancov, že vlastne už nemajú ani na koho poriadne tie zmluvy rozšíriť. Tam tými zmluvami je pokrytých približne 90 % zamestnancov. Mimochodom, rozširovanie sa prakticky nepoužíva ani v ďalších dvoch nám oveľa bližších európskych krajinách, v susednom Rakúsku a v neďalekom Slovinsku. Ale prečo? Tam je zase bezmála 100 % zamestnávateľov čiže podnikov pokrytých samotnými kolektívnymi zmluvami vyššieho stupňa, pretože podľa ich legislatívy majú povinné členstvo v obchodných a priemyselných komorách. A obchodné a priemyselné komory majú zo zákona povinnosť viesť kolektívne vyjednávanie. Čiže zastupujú to, čo u nás robia zamestnávateľské zväzy a združenia. Čiže opäť v podstate niet ich na koho rozširovať, lebo už keď sa podpíšu tie kolektívne zmluvy, tak v podstate pokrývajú, ako som povedal, v podstate 100 % podnikov. No a v prevažnej väčšine krajín sa zmluvy rozširujú tzv. verejným aktom. Čiže buď je to rozhodnutie, alebo uznesenie, nariadenie alebo výnos nejakého vládneho orgánu, napr. ministerstva práce, alebo nejakého orgánu, ktorý podlieha ministerstvu práce. Ale to, čo je dôležité, je to, že ani minister, ani jeho poradný orgán nemôže pri rozhodovaní o rozšírení platnosti kolektívnej zmluvy vyššieho stupňa rozhodovať svojvoľne. A aby vôbec sa mohlo uvažovať o tomto rozšírení, musia byť splnené viaceré podmienky. O niektorých sa tu hovorilo. To je napr. tá reprezentatívnosť. Čiže ak ju podpísalo málo podnikov v rezorte, tak sa jednoducho rozširovať nesmie, nesmie sa rozširovať ani na podniky, v ktorých je menej ako 20 zamestnancov, nesmie sa rozširovať na podniky, ktoré sú v konkurze, ktoré sú v reštrukturalizácii. A takisto je tam veľmi dôležité, že tam musí byť zachovaná klasifikácia tých pracovných odborov podľa už teda platnej podpísanej kolektívnej zmluvy. Takéto podmienky máme v zákone aj my. Lenže v niektorých európskych krajinách, aby sme pán kolega Beblavý boli úplne korektný, poviem, sú tie pravidlá dokonca ešte prísnejšie. Napr. niektoré spolkové štáty NSR prijali také zákony o verejnom obstarávaní, ktoré vyžadujú od dodávateľov v odvetviach stavebníctva a dopravy, že musia dodržiavať príslušnú kolektívnu zmluvu vyššieho stupňa, inak nedostanú verejnú zákazku. V Taliansku zase súdy musia posudzovať platové požiadavky pracovníkov v podnikoch, ktoré nemajú kolektívnu zmluvu uzavretú podľa taríf, ktoré sú dohodnuté v kolektívnych zmluvách v rámci príslušného rezortu. A vo viacerých európskych krajinách existuje systém, kde keď sa posudzuje pri verejnom obstarávaní, či ponúknutá cena je neprípustne nízka, tak sa vychádza aj z toho, akú mzdu majú v danom podniku. A tá mzda musí byť na úrovni alebo nad úrovňou dohodnutou v kolektívnych zmluvách vyššieho stupňa. Takže náš dnes platný zákon o kolektívnom vyjednávaní v tých ustanoveniach, v ktorých definuje rozširovanie kolektívnych zmlúv vyššieho stupňa, je v porovnaní so zvyškom Európy štandardný, dokonca v niektorých krajinách je to ešte oveľa prísnejšie, stanovuje množstvo podmienok, ktoré musí byť najprv splnené, a až potom sa posudzuje, či vôbec minister dostane odporúčanie ich rozšíriť alebo nerozšíriť. A navyše sám minister sa nakoniec rozhodne, či to urobí alebo neurobí. V tejto súvislosti len poviem konkrétny príklad. Pán minister Mihál to už po svojom nástupe aj využil, keď 27. júla zrušil rozhodnutie svojej predchodkyne o rozšírení kolektívnej zmluvy vyššieho stupňa medzi Zväzom strojárskeho priemyslu a Odborovým zväzom KOVO. Vážené kolegyne a kolegovia, až do roku 2003 sme vlastne problém s rozširovaním kolektívnych zmlúv na Slovensku nemali. Tento systém nespochybňovali ani zamestnávatelia, ani pravicové vlády či pravicoví ministri. Obrat nastal až po nástupe pána Ľudovíta Kaníka na post ministra, ktorý začal blokovať rozširovanie zmlúv práve s týmto argumentom, že on bude rozširovať zmluvy iba na tie podniky, ktoré s tým súhlasia. Vtedy ho tripartitná komisia upozornila, že takúto podmienku zákon nestanovuje a on ako reprezentant štátneho orgánu musí postupovať podľa zákona. A tak sa pán minister, vtedy minister Kaník, rozhodol, že predloží do Národnej rady novelu, ktorá presne túto vec premietla do zákona. No a v tom období sa potom rozširovanie kolektívnych zmlúv vyššieho stupňa zastavilo. Treba povedať, že už vtedy, a niet pochýb, že aj teraz konal pán Ľudovít Kaník vyslovene na objednávku časti, opakujem, na objednávku časti zamestnávateľov, z ktorých vznikla Republiková únia zamestnávateľov. Práve táto republiková únia sa dvakrát obrátila aj na Ústavný súd, aby rozširovanie zakázal. Už tu odznelo, že rozširovanie nerozhodol. Pritom bola tu už debata, podkladá sa najmä demagogické odkazovanie sa na rozhodnutie českého Ústavného súdu, pri ktorom treba povedať, že český Ústavný súd rozhodoval o inom zákone, než máme my dnes. A dnes platný zákon v Českej republike nikto takýmto spôsobom nenapáda a rozširovanie kolektívnych zmlúv tam majú. Tie dôvody sme, samozrejme, už počuli. A ja si myslím, že pri tých dôvodoch, podľa ktorých rozhodoval český Ústavný súd, je dôležité povedať, že práve dôvody, pre ktoré rozhodoval, a to, ako rozhodol, dokazuje, že ani naša právna úprava nie je v rozpore s princípom právneho štátu, ako to vo svojom úvodnom vystúpení povedal pán Kaník, pretože to, čo povedal český Ústavný súd, je, že je dôležité, aby sa rozširovali kolektívne zmluvy podľa jasných kritérií určených zákonom. Čiže ak máte v zákone vymedzené všeobecné, opakujem, všeobecné znaky, právne, ekonomické, štatistické ap. a tieto znaky sú splnené, tak musí platiť dané ustanovenie zákona na všetky právne subjekty, nie na tie, ktoré sa rozhodnú, že ten zákon sú ochotné akceptovať. A z tohto hľadiska, opakujem, práve rozhodnutie českého Ústavného súdu svedčí o tom, že naša právna úprava nie je v rozpore s princípom právneho štátu. No už iba dodám, že Republiková únia zamestnávateľov, za ktorú tu dnes kope aj pán poslanec Kaník, bojuje proti tomuto zámeru verejne aj tak, že klame, podvádza verejnosť, ale aj samotné ministerstvo práce. Jeden príklad za všetky poviem. Napr. tento rok namietala rozšírenie kolektívnej zmluvy vyššieho stupňa v oficiálnom dokumente tak, že so zdvihnutým prstom uviedla zoznam 1 400 firiem, ktorých by sa rozšírenie dotýkalo. Lenže do tohto zoznamu nahádzala aj plno firiem, ktoré nemôžu spĺňať podmienky pre rozšírenie z hľadiska pracovných odborov zamestnancov. Boli tam firmy, ktoré už mali kolektívnu zmluvu, boli tam firmy, ktoré boli v konkurze alebo v reštrukturalizácii, no a takisto tam boli firmy z úplne iných odvetví, ako sú napr. doprava, poľnohospodárstvo, drevovýroba, zdravotníctvo, potravinárstvo, služby a podobne. Čiže takúto hodnotu majú argumenty Republikovej únie zamestnávateľov, keď argumentujú proti tomuto rozšíreniu. Na záver len dodám, že RÚZ si dala vypracovať v Nadácii F. A. Hayeka analýzu, ktorá potvrdila všetky argumenty, o ktorých tu v súvislosti s rozširovaním kolektívnych zmlúv hovorím, vrátane toho, čo som povedal o iných európskych krajinách. Vážené kolegyne a kolegovia, domnievam sa z právneho hľadiska, že zmenou len ods. 1 v § 7 a ponechaním odsekov 2 až 12 a § 7a tohto zákona nastáva v systéme úplný zmätok. Ak máme postaviť rozširovanie kolektívnych zmlúv vyslovene iba na súhlase zamestnávateľa, tak potom je úplne zbytočné skúmať aj tie ďalšie skutočnosti, aj tie ďalšie podmienky, či vôbec sú splnené v zákone. Z tohto pohľadu je právne čistým riešením len vypustenie § 7 a §7a, teda úplne vypustenie systému rozširovania, alebo teda ponechanie súčasnej právnej úpravy, pretože je zbytočné a administratívne náročné zisťovať, či tá žiadosť o rozšírenie kolektívnej zmluvy spĺňa nejaké zákonné podmienky, keď napokon aj tak sa rozhodne samotný zamestnávateľ, či s tým rozšírením súhlasí alebo nesúhlasí. Na záver by som rád podčiarkol, že návrh pána poslanca Kaníka vychádza z filozofie, že zákon určí nejaké pracovnoprávne povinnosti, ale platiť budú len pre tých, ktorí s nimi súhlasia. Moja otázka znie, kde sa táto filozofia zastaví. Je to úplne rovnaké rozmýšľanie, ako keby aj minimálna mzda alebo povinnosti pri prepúšťaní mali platiť len na tie firmy, ktoré s nimi budú súhlasiť. Chcel by som apelovať na váš zdravý rozum. Chcel by som apelovať na fakt, že ani vaši politickí spojenci v iných krajinách Európy neprichádzajú s takouto požiadavkou. A chcem vás preto požiadať, aby ste nesúhlasili s návrhom, ktorý vážne poškodí nielen pracovníkov v mnohých podnikoch, ale aj veľa moderných, serióznych firiem, a to len kvôli obhajobe egoistických záujmov zopár neserióznych podnikateľov. Vážené dámy a páni, preto vás chcem požiadať, aby ste nepodporili tento návrh zákona, a podávam v zmysle rokovacieho poriadku aj procedurálny návrh, aby sme tento návrh zákona vrátili predkladateľovi na dopracovanie. Ďakujem za pozornosť.