A. Belousovová, podpredsedníčka NR SR: (2007-10-26):
Slovenská národná strana svojím návrhom zákona, ktorého som jedným z predkladateľov, nechcela slovenský národ ani Slovensko rozdeľovať. Počúvame v diskusii, ktorá prebieha nielen v Národnej rade, ale aj v médiách, vo verejnosti, v spoločnosti, Andrej Hlinka bol katolík, protestujú evanjelici, nemal ich rád, Andrej Hlinka bol kňaz, ozývajú sa tí, ktorí sú ateisti a všetko možné. Týmto návrhom zákona sme chceli, aby sa slovenská spoločnosť na Andreja Hlinku pozrela z iného uhla pohľadu, aby sme sa z takého uhla pohľadu ako na Andreja Hlinku skúsili na seba, vážení páni kolegovia, pozerať tiež veľmi často. A to, čo nás zjednocuje, ten spoločný menovateľ a prienik je to, že žijeme na Slovensku a že sme Slováci, že aj Andreja Hlinku sme chceli ohodnotiť ako jedného z významných osobností Slovenska, ktorý sa významnou mierou pričinil o to, že tu dnes sedíme, môžeme rokovať v Národnej rade, ktorá sa volá Národná rada Slovenskej republiky, že Hlinka bol predovšetkým Slovák a pre svoj národ urobil skutočne maximum, ja si myslím, že čítajúc jeho životopis a utrpenie, ktoré národu priniesol, až na to maximum. Čiže čo sme vlastne chceli vyjadriť ešte týmto zákonom? My Slováci máme problém jeden kardinálny ešte stále, že sme veľmi starý európsky národ, možno jeden z najstarších európskych národov, ale pritom máme jeden z najmladších európskych štátov. A ako mladý štát si často neuvedomujeme, že máme aj svoje dejiny, históriu, ktorú nám niektorí skresľujú a iní nám ju upierajú. Napríklad aj vznik vlastného nášho slovenského štátu dávajú do kontextu akejsi dejinnej náhody nejakých celkových pohybov v Európe. Ale to predsa nie je pravda! My sme mali vlastne tých tisíc rokov, keď sme speli k štátnosti, boli to krôčik za krôčikom, a posledných zhruba 250 rokov celý rad významných Slovákov, ktorí v tomto smere sa vlastne o našu štátnosť pričinili, teda bojovali za právo Slovákov, a napĺňali ho, za sebaurčenie v kultúrnej, administratívnej a politickej oblasti. A od tých meruôsmych rokov 19. storočia to bolo vlastne aj v boji za vlastnú politickú štátnosť. A faktom ostáva, bez ohľadu na kritikov, že Andrej Hlinka patrí k čelným predstaviteľom týchto snáh v našich dejinách. A či to už niekto uznáva, alebo nie, fakty hovoria, že má obrovskú zásluhu na sformovaní Slovákov ako, zdôrazňujem, štátotvorného, politického národa, aj keď sa vlastne slovenskej štátnosti nedožil. Na druhej strane však nehovoríme, že Andrej Hlinka bol jediný, ktorý vlastne sa o toto pričinil. A v súvislosti s týmto návrhom o zásluhách Andreja Hlinku sa mnohí vyjadrujú pozitívne, ako som v úvode povedala, ale je veľa jednotlivcov a organizácií, ktoré hovoria o akejsi kontroverznosti jeho osobnosti. Ja nikdy nikomu nebránim mať vlastný názor, ale jedno mi na týchto názoroch vadí, že si vyberajú niečo z jeho života a to hodnotia. Čiže nehodnotia tú našu celú cestu, veľmi dlhú cestu ku štátnosti ako celok, ale argumentujú, že napr. Andrej Hlinka na tejto ceste možno dva razy stúpil do blata, a teraz kričia, „aha, veď má špinavé topánky“, ale nevšímajú si vlastne, o čo išlo na tejto ceste a čo sme chceli dosiahnuť. A tu by som chcela použiť skutočne, aby sme si s pokorou uvedomili to biblické: „Kto si bez viny, hoď kameňom.“ Ja si myslím, že ak takto budeme spytovať svoje svedomie, tak nikto by Andreja Hlinku si nedovolil určite kritizovať. Pretože pozrite sa na dejiny iných štátov, veľkých európskych národov, mali vo svojich dejinách kontroverznejšie osobnosti, ako bol Andrej Hlinka – Napoleon, Peter Veľký, Bismarck atď. Čo priniesol Európe Napoleon? Len utrpenie. Ale Francúzi ho uznávajú a nikto si nedovolí povedať, že Napoleon je kontroverzný, že je kontroverzná osobnosť. Čiže patria do histórie týchto národov a národ im to miesto dal a si ich ctia, lebo niečo dobré predsa len urobili. My sme vlastne chceli týmto návrhom zákona doplniť dlh, ktorý voči svojej histórii máme. A či vyznávame liberalizmus, alebo konzervativizmus, alebo neviem aký -izmus, tak aj tak musíte priznať, že tieto dlhy vo svojej histórii máme a že nám to spôsobuje vážne problémy. Lebo história nie je, že zabudnime, to bolo a poďme sa teraz pozerať – cesta Európy atď. Pretože ak nebudeme vysporiadaní so svojou históriou, nebudeme ju poznať, nebudeme ju vedieť ohodnotiť, nebudeme môcť sebavedomo vystupovať aj v Európe, aj vo svete. A mne by bolo ľúto, keby mladí ľudia, tak ako to už bolo povedané, naozaj, keď by robili anketu teraz, čo myslíte, ako by dopadla – kto je to Andrej Hlinka? Možno niektorí by vedeli, áno, je to ten pán z tisíckorunáčky. Takže ak sme fakt dali na tisíckorunáčku, prečo sa bojíme, ako hovorila aj pani poslankyňa Kramplová, keď je vyznamenanie Rád Andreja Hlinku, dajme mu to miesto, ktoré by v našich dejinách mal mať, alebo to ocenenie v tom duchovnom zmysle slova. A tiež sa mi žiada povedať, kde boli všetci tí kritici, ktorí vystupujú a majú obrovský priestor v médiách, keď napríklad za účasti oficiálnych predstaviteľov Maďarskej republiky pochovávali fašistu Horthyho. Vtedy nikto z nich na čele s pánom Chmelárom, ktorý sa prezentuje ako veľký historik, sa nevybral do Budapešti, aby tam pred parlamentom protestoval, pretože ak nosím v srdci tie ideály a princípy demokracie, tak vždy. Vtedy jednoducho všetci títo demokrati a veľkí kritici Andreja Hlinku, ktorý sa ako mŕtvy nemôže brániť, boli ticho tiež. No nechcem to ďalej rozvádzať, čas je vzácny. Všetko možno sú to z pohľadu niekoho už pravdy mŕtvych. Ale chcem zdôrazniť jednu vec, že Slovenskej národnej strane určite nešlo o štiepenie spoločnosti. Išlo nám o to, aby sme ukázali, že máme svoje dejiny, dejinné osobnosti a že v rámci týchto dejín máme aj Andreja Hlinku, ktorému sme povinní dať dôstojné miesto v dejinách a vzdávať mu úctu. Ak totiž nebudeme vedieť, odkiaľ sme vyšli, nebudeme vedieť, kam kráčame, ak nebudeme uznávať svoje vlastné dejiny, ak si nebudeme vážiť osobnosti za dobré činy, ktoré v prospech toho vykonali, a budeme si stále sypať popol na hlavu a kydať hnoj na vlastnú hlavu, potom sa, vážení, nečudujme, že niekto ochotne a s radosťou nám nakydá tiež. Či prejde tento návrh v parlamente, neviem. Ja si myslím, že prejde, alebo chovám takú nádej. Slovenská národná strana bola ochotná v rámci toho, aby sme našli konsenzus v parlamente na niektoré úpravy. Nechceme sa hádať, že v ktorej politickej strane, ako tu hovoril pán Palko, by bol teraz Andrej Hlinka. Možno by, pozerajúc na nás, nebol asi ani v jednej a bol by nad vecou, bol by viac národom, ako mnohí z nás. Ale myslím si, že akokoľvek dopadne hlasovanie o tomto návrhu zákona, jedno bude jasné: budeme aspoň vidieť, kto sa len bije do pŕs a komu v nich skutočne tlčie slovenské srdce. Alebo zakončila by som možno parafrázovaním textu piesne, ktorú spieva Jožo Ráž, „tak oblečme si dresy, keď sme takto v kope, aby bolo jasné, kto za koho kope“. SNS kope za Slovensko a za Slovákov vždy! Ďakujem pekne. (Potlesk.)