Matovič, Igor, poslanec NR SR (2015-03-18):
Takže ako som avizoval v úvodnej reči, podstatná časť nášho návrhu je napísaná na tom plagáte. Nie, aby skrachovaná firma naďalej po reštrukturalizácii, po zákonnej očiste patrila pôvodnému majiteľovi, ale je správne, aby patrila tým, ktorých tento majiteľ v podstate podviedol a ktorým nezaplatil ich zákonné nároky, nezaplatil ich faktúry. Čiže v našej novele, ktorú navrhujeme, ktorá teda je obsiahla, ako dokopy aj s dôvodovou správou má 21 strán, tak navrhujeme kľúčovú vec, aby vlastne dnešná jedna z mnohých možností alebo z viacerých možností, kedy by sa teoreticky vlastne veritelia mohli stať majiteľmi svojho dlžníka, tak aby táto možnosť bola definovaná ako prednostné riešenie, čiže aby dnes jedno z viacerých riešení, ktoré teda takto už aj dnes v zákone je definované, aby bolo zadefinované po prijatí nášho návrhu ako prednostné a prioritné riešenie, kedy by vlastne sa veritelia stali automaticky majiteľmi svojho dlžníka počas celého procesu reštrukturalizácie. Prebiehalo by to vlastne spôsobom podľa nášho návrhu, aby, žeby vznikla nová akciová spoločnosť, ktorá by sa stala majiteľom dlžníka, a akcionármi tejto akciovej spoločnosti by boli vlastne teda všetci veritelia, v prípade ak by teda zostatok nejakého majetku legitímny majiteľ doterajší vlastne mal a vlastne tie pohľadávky alebo záväzky by neboli, neprevyšovali hodnotu majetku dlžníka, tak aby sa mohol prípadne stať aj, konkrétne v tomto prípade pán Široký, spolumajiteľom Váhostavu, ak by vlastne nemal viacej dlhov ako majetku. Konkrétne v prípade Váhostavu, keď ten prípad pomenujem, tak v tomto prípade by pán Široký, by utrel fúzy a odišiel by niekam na svoje Bahamy a užíval by si, neviem, či zaslúžený, ale užíval by si dôchodok niekde v Karibiku, každopádne viac by nebol majiteľom Váhostavu. Čiže prvá teda najzásadnejšia zmena, ktorú navrhujeme, je, aby ako prednostné a prioritné riešenie bolo definované to, že sa veritelia stanú majiteľom svojho dlžníka. Druhá, druhé také základné, vlastne také opatrenie, ktoré navrhujeme, je, že navrhujeme zrovnoprávniť veriteľov zabezpečených pohľadávok a nezabezpečených pohľadávok, ako aj drobných veriteľov s veľkými veriteľmi, takže každá z týchto skupín bude mať svoje zastúpenie vo veriteľskom výbore. Bohužiaľ, dnes tomu tak nie je a práve veľkí veritelia potom, ktorí majú zabezpečené svoje pohľadávky, ktoré sa práve potom v procese reštrukturalizácie veľakrát uspokoja do výšky 90-100 %, tak sú vo výraznej výhode voči tým malým, drobným, ktorí „len vykonávali svoju prácu pre dlžníka“. Preto navrhujeme, aby tieto skupiny veriteľov boli zrovnoprávnené, keďže si myslíme, že práve tí veľkí dlžníci alebo veľkí veritelia, ktoré sú prioritne teda banky, finančné inštitúcie a majú omnoho lepší prístup k informáciám, tým pádom omnoho lepšiu a väčšiu zodpovednosť vo vzťahu k dlžníkovi a sú už aj pred procesom reštrukturalizácie vo výraznej výhode voči malým, drobným veriteľom. Navrhujeme to zároveň aj preto, lebo je zrejmé, že z prebiehajúcich reštrukturalizácií a konkurzov veľkí veritelia sa veľakrát rozhodujú na úkor malých drobných, a to ani nie z pohľadu uspokojenia svojich pohľadávok, ale chcú mať veľakrát čím skôr za tým, čím skôr speňažiť čiže svoje prostriedky, veľakrát trebárs pristupujú ku konkurzu, a nie k reštrukturalizácii, a čo nakoniec dopadne v neprospech malých, drobných. Tretie opatrenie, ktoré navrhujeme, je, že by sa uspokojovali všetky pohľadávky rovnako, bez ohľadu na to, do ktorej skupiny teda boli zaradené s výnimkou podriadených pohľadávok, a to stanovením jednotnej percentuálnej sadzby uspokojenia. Inak povedané, neboli by zvýhodnené veľké banky a finančné inštitúcie na úkor malých drobných živnostníkov, ktorí len „poskytli prácu pre dlžníka“, ale boli by uspokojení všetci veritelia rovnakou percentuálnou sadzbou zo svojich pohľadávok. Ďalšiu možnosť, ktorú navrhujeme a ktorá patrí medzi tie zásadnejšie, je, že zavádzame možnosť schvaľovať právne úkony dlžníka počas reštrukturalizácie veriteľským výborom. Bohužiaľ, dnes veriteľský výbor nemá také práva, ktoré by reálne umožňovali ovplyvňovať priebeh reštrukturalizácie, ale keďže vlastne aj teda pristupujeme k tomu, že navrhujeme, aby sa veriteľský de facto výbor stával majiteľom alebo teda akcionárom akciovej spoločnosti, ktorá by vlastnila dlžníka, tak logicky dávame aj väčšie právomoci tomuto veriteľskému výboru. Ďalší návrh, ktorý navrhujeme, je, že rušíme súhlas dlžníka, ktorý je v úpadku z dôvodu predĺženia s návrhom na povolenie reštrukturalizácie v prípade veriteľskej reštrukturalizácie. Čiže zavádzame v podstate tzv. nepriateľskú reštrukturalizáciu, lebo dnešný stav vlastne je taký, že veriteľ, keď..., nie veriteľ, pardon, keď dlžník nesúhlasí so spustením procesu reštrukturalizácie, tak veritelia si nemôžu pomôcť a vlastne firma skončí v konkurze. Myslíme si, že jednoducho podnikateľ, ktorého firma má väčšie dlhy, ako má majetok, ktorý nezvládol svoje podnikanie a ktorého podľa nás z morálneho hľadiska sa majetkom takejto, majiteľmi takejto firmy majú stať veritelia, tak takýto podnikateľ nemá právo vlastne blokovať záujem svojich veriteľov a nemá právo blokovať ich rozhodnutie, ak sa títo veritelia rozhodnú, že radšej chcú pristúpiť k reštrukturalizácii ako ku konkurzu. Sme presvedčení, že ďalej, alebo zákon, ktorý bol prijatý v roku 2005, bol – tak ako mnohé zákony – prijatý účelovo na to, aby práve prichádzalo k takýmto situáciám, kedy vládna strana pridelí zákazky svojim sponzorom, títo sponzori zákazky vyhrajú veľakrát alebo veľakrát štandardne s tým, že dajú najnižšie ceny, ale do týchto zákaziek možno už rovno vstupujú s tým vedomím, že zákazku vyhrajú, ale v skutočnosti nevyplatia potom svojich malých drobných veriteľov, a keď, tak potom ich vlastne ich chlebodarca, čiže ich strana, ktorú pred voľbami sponzorovali, tak ich zo šlamastiky vyslobodí tým, že zavedie alebo teda schváli zákon o reštrukturalizácii v podobe, ako je schválený, vlastne očistí ich od záväzkov, veriteľa alebo svojho sponzora očistí od dlhov a naďalej bude môcť fungovať a my to skôr nazývame, že parazitovať na systéme, parazitovať na štáte. Je veľmi nezodpovedné od predsedu vlády Roberta Fica, ak obhajuje takéto konanie, ak za, počas troch rokov svojej vlády ani raz neprišiel s návrhom na zmenu zákona o reštrukturalizácii, ak sa tvári, že vlastne to je trh a že za všetko je zodpovedná vlastne Iveta Radičová, lebo ona robila súťaže na lacné diaľnice, a to, že Váhostav, Doprastav, firmy, ktoré dnes sú v rukách sponzorov SMER-u, sa dostanú do reštrukturalizácie, vlastne za to môže Iveta Radičová a jej vláda, lebo sa snažili vytendrovať stavbu diaľnic za čo najefektívnejšie alebo za čo najmenšie peniaze. Ak by toto bola pravda, tak vlastne iba potvrdzuje to, že firmy ich sponzorov, vládnej strany SMER, do týchto tendrov práve vstupovali rovno už s presvedčením, že ponuku, ktorú dávajú, alebo s vedomím, že ponuku, ktorú dávajú, dávajú pod cenu, a následne skončia v reštrukturalizácii. Čiže Robert Fico ak raz tvrdí, že tieto firmy, Váhostav, Doprastav, skončili v dlhoch a v reštrukturalizácii a nezaplatili malým drobným živnostníkom preto, lebo Iveta Radičová tendrovala lacné diaľnice, tak zároveň týmto usvedčuje svojich sponzorov z toho, že išli do týchto tendrov s vedomím, že podvedú malých drobných živnostníkov a že nebudú vlastne alebo cena, s ktorou vstupujú do týchto tendrov a s ktorou tieto tendre vyhrali, je nereálna a tým pádom privedú svoje firmy do reštrukturalizácie a v reštrukturalizácii sa očistia od dlhov. Ešte raz upozorňujem, ak Robert Fico dnes tvrdí, že za výstavbu alebo za krach týchto firiem je zodpovedná vláda Ivety Radičovej, zároveň tvrdí, že firmy Váhostav a Doprastav išli do tendrov s vedomím, že dávajú cenu pod cenu, s vedomím, že ich Robert Fico cez reštrukturalizáciu od dlhov očistí, a tým pádom Robert Fico usvedčuje týchto podnikateľov a tieto firmy z podvodu na niekoľko desiatkach tisíc ľudí, ktorí takýmto spôsobom sú systematicky na Slovensku okrádaní. Ešte v októbri minulého roku veritelia firmy Váhostav prišli za nami na náš poslanecký klub s prosbou, aby sme sa pokúsili navrhnúť nejaké riešenie, ktoré vlastne takýmto reštrukturalizáciám do budúcna zabráni. Som veľmi rád, že prišli aj s tým vedomím, že zrejme keď sa aj návrh alebo nejaká novela v tomto prípade podarí prijať v Národnej rade, že zrejme už im ako podvedeným veriteľom firmou Váhostav nepomôže, a prišli s tým, že chcú, aby jednoducho bolo systémové riešenie prijaté, ktoré do budúcna zamedzí, aby rovnaký osud, ako postihol ich, postihol nejakých ďalších podnikateľov, ktorí naivne pôjdu pomáhať víťazom tendrov realizovať štátne zákazky a v skutočnosti iba na tom hlboko prerobia a ohrozia život svojich rodín, existenciu svojich rodín. Bohužiaľ, mnohí malí, drobní podnikatelia pritlačení takýmito okolnosťami a takouto situáciou, si siahajú na život, mnohé manželstvá, ktoré sú vystavené takejto skúške, kedy otec rodiny niekoľko mesiacov, pol roka, rok niekde pracuje, prípadne má firmu a zamestnáva tam kopu ďalších ľudí a nakoniec mu podvodníci typu pána Širokého nezaplatia, tak mnohé manželstvá sú vystavené ťažkým skúškam, následne rozvodom a rozpadu rodín a toto všetko a za toto všetko je zodpovedná vládna strana SMER, jej 83 Kolesíkov, ktorí tu rozhodujú a ktorých zodpovednosťou je, aby prijali účinné riešenia, aby takéto podvody sa viac na Slovensku nediali. Samozrejme, za rozpady týchto rodín, za to, že si mnohí otcovia týchto rodín siahnu na život preto, lebo jednoducho nemajú z čoho žiť, je v prvom rade zodpovedný Robert Fico ako premiér Slovenskej republiky a takýmto spôsobom podľa mňa reálne ukazuje, ako si predstavuje sociálnu demokraciu v praxi. Ak raz niekto systematicky kryje chrbát podvodníkom, ktorí okrádajú desiatky tisíc malých drobných živnostníkov a neurobí nič voči tomu, ani úbohú tlačovku, kde by povedal, že to nie je správne, tak je pre mňa zlodej, podvodník a vrah. V tomto prípade hovorím o Robertovi Ficovi. Vystavovať tisícky a desiatky tisíc ľudí podvodníkom typu Širokého a ďalších sponzorov vládnej strany SMER, ktorí týmto ľuďom nezaplatia poctivo odvedenú prácu, je podlé a nemá nič spoločné so sociálnym cítením, nemá nič spoločné so základnými princípmi sociálnej demokracie, ktorú Robert Fico paradoxne považuje za správnu iba vtedy, keď naivne alebo, bohužiaľ, veľakrát naivne zmýšľajúcim ľuďom rozdáva vlaky zadarmo a nepovie im, kto v skutočnosti tieto vlaky zadarmo zaplatí. Naďalej tolerovať dnešný zákon a dnešné praktiky pri zákone o reštrukturalizácii považujem za, zo strany Roberta Fica, vládnej strany SMER za pokrytectvo, podlosť a odporné konanie, ktoré nemá nič spoločné s ľudskosťou, a tak ako som povedal, ani nič spoločné so sociálnym cítením alebo sociálnou demokraciou. Po tom, ako sme sa stretli s veriteľmi firmy Váhostav, čiže podvedenými ľuďmi, ktorí vykonali si poctivo svoju prácu vo Váhostave alebo pre Váhostav, sme konzultovali riešenia s viacerými sudcami a konkurznými sudcami a prišli sme teda k riešeniu, ktoré navrhujeme, ktoré predkladáme, ktoré, teda hlavný pilier tohto riešenia je, tak ako som povedal v úvode, že navrhujeme, aby Váhostav a podobné podvodnícke firmy viac nepatrili pánovi Širokému a ich majiteľom, ale aby po reštrukturalizácii patrili automaticky tým ľuďom, ktorých títo ľudia, títo podvodníci podviedli. Takto to považujeme za správne, takto to považujeme v súlade so sociálnym cítením, v súlade s heslami, ktoré tu Robert Fico hlásal na bilbordoch, že ľudia si zaslúžia istoty, lebo si myslíme, že omnoho viac by nám malo záležať na tých desiatkach tisíc malých drobných podnikateľov, ktorí pre firmy sponzorov SMER-u pracujú, jako na istotách pána Širokého a podobných. Istoty si zaslúžia malí, drobní, ktorí chodia do svojej práce veľakrát ako vynútení živnostníci, že prinútení okolnosťami byť živnostníci v skutočnosti vykonávajú svoju prácu ako bežní zamestnanci, kde majú svoju pracovnú dobu, kde podliehajú pokynom svojich nadriadených, a títo ľudia si zaslúžia istoty, nie sponzori vládnej strany SMER, ako to mylne chápe Robert Fico. Bohužiaľ, za tri roky sa správa tak, že každý mesiac rozdáva niekoľko desiatok miliónov eur práve sponzorom vládnej strany SMER, a zrejme takýmto spôsobom teda pochopil to heslo na bilbordoch, kedy hovoril, že ľudia si zaslúžia istoty. Ja ho iba poprosím, aby v budúcej kampani, ktorá je čochvíľa, aby nepísal, že „ľudia si zaslúžia istoty“, ale aby napísal „moji sponzori si zaslúžia istoty“, vtedy to bude skutočné, vtedy to bude zodpovedať skutočnosti tak, ako to v reáli robí. Možno podrobnejšie teda k niektorým bodom, čiže napríklad k bodu 11, keďže navrhujeme, aby ako prednostné riešenie reštrukturalizácie bolo, spočívalo teda v prevode podniku dlžníka na svojich veriteľov, čiže v prevode podniku pána Širokého na svojich živnostníkov, ktorí pre neho pracovali, tak navrhujeme, aby na prijatie takéhoto preferovaného riešenia bola potrebná nadpolovičná väčšina všetkých členov veriteľského výboru. Čiže v podstate aj to prednostné riešenie alebo prioritné, ktoré navrhujeme, tak ho aj vlastne tak chránime spôsobom hlasovania, ktoré navrhujeme, a to tak, aby sa veriteľský výbor dokázal ľahšie zhodnúť na takejto forme reštrukturalizácie, kedy sa podnik prevedie na veriteľov, čiže tých malých, drobných dodávateľov, ako na alternatívne spôsoby reštrukturalizácie, ktoré, bohužiaľ, dnes sú priorite preferované veľkými veriteľmi. Čiže robíme ho nielen papierovo preferovaným riešením, ale zároveň aj spôsob hlasovania, ktorý navrhujeme, ho chráni a iné alternatívne riešenia robí omnoho ťažšie dosiahnuteľnými ako toto prioritné preferované riešenie. Taktiež teda rozširujeme právomoci veriteľského výboru, lebo teda doposiaľ veriteľský výbor návykom činnosti dlžníka de facto dosah nemal. Mohol jedine rozšíriť rozsah právnych úkonov, ktoré majú podliehať súhlasu správcu, ale podľa nášho návrhu bude veriteľský výbor môcť uznesením rozhodnúť o rozšírení svojej pôsobnosti a podmieniť úkony dlžníka nielen súhlasom správcu samotného, ale aj súhlasom veriteľského výboru. Čiže tým posilňujeme právomoci veriteľov, ktorí takýmto spôsobom budú mať omnoho lepší a priamejší dosah na realizáciu alebo teda na priebeh reštrukturalizácie. Cieľom navrhovanej úpravy je získať väčšiu kontrolu veriteľov nad konaním dlžníka a už v počiatočnom štádiu reštrukturalizácie, kde teda navrhujeme prednostné riešenie na uspokojenie všetkých veriteľov, prevod podniku dlžníka. Ako som povedal, ide o obsiahlejšiu právnu úpravu, ktorá teda dokopy aj s dôvodovou správou má 21 strán, takže myslím si, že pre prvé čítanie by mohol stačiť ten úvod, ktorý som vlastne spomenul, a chcel by som vás hlavne poprosiť o dobrú vôľu riešiť tento problém. Ak bude najmenšia dobrá vôľa zo strany poslancov SMER-u nekryť viac podvodníkov typu pána Širokého a podobných, ktorí, áno, uznávam, sú vašimi sponzormi, a teda pomáhali vám vo volebných kampaniach v minulosti, ale ak bude najmenšia vôľa nekryť praktiky týchto podvodníkov do budúcna a budete mať čo len najmenšiu vôľu naplniť to, čo ste mali napísané na bilbordoch, že ľudia si zaslúžia istoty, a budete mať najmenšiu vôľu sociálne cítiť s malými, drobnými zamestnancami, ktorých papierovo zamestnávajú tieto firmy ako živnostníkov, tak verím, že tento návrh zákona posuniete do druhého čítania a v druhom čítaní ho vycibríte už podľa toho, ako uznáte na vhodné, prípadne ako vám povedia vaši právnici alebo príslušné ministerstvá. Každopádne my sme sa snažili spraviť právnu normu tak, aby riešila tie najzásadnejšie problémy, aby neurobila alebo aby odstrašila dlžníkov od toho, že sa v podstate dobrovoľne vydajú na cestu robenia dlhov s tým, že sa spoliehajú na to, veď ma Fico očistí v reštrukturalizácii a budem môcť ďalej podvádzať svojich dodávateľov. Myslíme si, že stačilo 9 rokov praktiky tohto zvrhlého zákona na Slovensku, a posledné prípady, kedy paradoxne práve výstavba diaľnic, v ktorej sú najväčšie zákazky týchto najväčších firiem, ktoré v poslednej dobe prešli reštrukturalizáciou, čiže Váhostav a Doprastav, by mali upriamiť pozornosť aj vás ako predstaviteľov vládnej strany, lebo veľmi radi sa chválite, koľko diaľnic staviate, koľko ste postavili, ale zrazu akosi necítim, že by ste sa chválili tým, že napr. firma jedného vášho sponzora pána Širokého, Váhostav, nevyplatila za postavenie týchto diaľnic 100 mil. eur. Ja si naozaj potom kladiem otázku, aké právo vy máte sa chváliť cudzím perím, keď sa vlastne chválite tým, že vaši ľudia, firmy vám blízke, firmy vašich sponzorov nevyplatia 100 mil. eur, čo sú 3 mld. korún na mzdách, lebo prioritne to je, 90 % sú to mzdy, to nie sú dodávky tovaru, a ako vy sa môžete chváliť, a že vám to nezhorkne v ústach, tá chvála, a hlavne vášmu predsedovi, keď sa tu chváli s výstavbou diaľnic, keď tieto diaľnice sú na Slovensku stavané podvodom, podvodom vo vašej réžii, pod vaším krytím, kedy nič nerobíte proti tomu, aby neboli ľudia, ktorí prácu na výstavbe týchto diaľnic vykonávajú, akýmkoľvek spôsobom chránení proti podvodníkom, ktorí ich okrádajú, nezaplatia im faktúry, potom sa očistia na súdoch a sú páni znova opäť veľkopodnikatelia, ctení veľkopodnikatelia, s ktorými si váš pán predseda sadá do rovnakých lóží, sleduje hokejové zápasy, pozýva si ich na svoje snemy. Skôr si myslím, že by ste sa mali hanbiť za takéto konanie, lebo konanie týchto ľudí je čistý podvod, a vy ho kryjete a kryje váš predseda vlády. A tak ako som povedal v polovičke svojej reči, ak raz kryje takéto konanie a nič voči nemu nerobí, a následne sa títo chudáci zamestnanci, ktorých iba „formálne“ nazývame živnostníci, ktorým nezaplatia podvodníci, vám blízki podvodníci za výkon ich práce na výstavbe diaľnic, ak následne títo ľudia si siahnu na život, ak následne rodiny týchto ľudí sa rozpadajú, lebo jednoducho nemajú peniaze, nemajú peniaze za spravodlivo odvedenú prácu, tak vy ste za to zodpovední, lebo pre mňa ten, kto zločiny kryje, je väčší zločinec jako ten, kto zločiny pácha. Budem veľmi rád, ak si vstúpite do svedomia a tento návrh zákona posuniete do druhého čítania.