M. Vášáryová, poslankyňa: (2007-10-26):
Navrhované ustanovenie vyburcovalo nielen predstaviteľov, ale aj občanov starobylých banských miest, ktoré doslovne stoja na voľakedy bohato využívaných žilách zlata, striebra a medi a iných druhov nerastného bohatstva, ktorým bolo územie Slovenska po stáročia také známe. V 50. rokoch stratili vlastníci domov a pozemkov v intravilánoch týchto miest právo na svoj majetok. Rok 1989 a ako jeho dôsledok aj reštitúcie a navrátenie zhabaného súkromného majetku bývalým vlastníkom, a tým aj obnovenie úcty k súkromnému vlastníctvu aspoň čiastočne napravili krivdu spáchanú zoštátňovaním. Dnes nami prerokovávaná novela vracia akoby možnosť z opakovania krívd, neprávostí a vyvlastňovania. Navrhovaná právna úprava totiž znovu umožňuje zasahovanie do slobody rozhodovania vlastníka o svojom majetku. Aké následky bude mať táto úprava na rozvoj historických a kultúrnych klenotov Slovenska, ktoré predstavujú banské mestá? Dovoľte, aby som si na túto otázku zodpovedala. Podľa predstaviteľov Banskej Štiavnice, Kremnice a iných miest a obcí bude prijatie § 33a jednoznačne znižovať ceny nehnuteľností, ktoré stáročia stoja na týchto dobývacích územiach, a tým zabrzdí ich rozvoj nielen ako turistických centier, ale aj rozvoj ich domovských miest a obcí pre ich občanov. Majetky klesnú na cene. Možno predpokladať aj pokles záujmu investorov podnikať na takomto území, pretože nebudú vedieť, či sa ustanovenie § 33a tohto zákona v krátkej budúcnosti nedotkne ich majetkov, čo bude znamenať ďalšiu stagnáciu ekonomického rozvoja týchto miest. Ak by sa vecné bremeno malo upraviť len na prípady už povolenej banskej činnosti, potom by bolo treba zmeniť aj podmienky konania o tomto povolení a aj celú úpravu riešenia stretu záujmov. Argumentom za túto novelu je záujem štátu ako vlastníka a diskriminácia banského úradu zo strany občanov, ktorý vraj nie je schopný presadiť svoje riešenia. Má to znamenať, že súkromný vlastník obmedzuje v činnosti veľký a všemocný štát? To už pomaly vyzerá ako spor o tom, čo bolo skôr – vajce alebo sliepka? Ale treba jasne preto povedať, že bez občana vlastníka, teda suveréna štátu, ktorý vraj vydiera podľa tohto zákona, diskriminuje a vydiera dobromyseľný štát, bez tohto občana štát neexistuje. Existujú len politické a hospodárske záujmy tých v dnešnej vláde, ktorí na svoj zvolený čas zastupujú svoje politické a iné záujmy seba a svojich lobistov. Má sa teda vychádzať v ústrety ťažobným spoločnostiam na úkor občanov a ich majetku a aj na úkor legitímnych predstaviteľov občanov mesta a na úkor ich predstáv, ako by sa mal daný priestor využívať. To nie je spôsob myslenia hodný vyspelej európskej krajiny, keď sa obmedzuje občanom a ich právoplatným zástupcom na miestnej úrovni rozhodujúci hlas v takých závažných otázkach, ako je rozvoj ich okolia. Ako bude možné naplánovať budúcnosť dotknutých miest, ktoré už aj tak plávajú a tonú v obrovských problémoch? Spomeňme si len na to, že z rozpočtu, zo štátneho rozpočtu vypadli peniaze, niekoľko miliónov pre tieto mestá. Pre Banskú Štiavnicu napríklad 15 miliónov. Nikto ich nevrátil do rozpočtu, ktorý dnes v porovnaní s momentom, keď týchto 15 miliónov pre Štiavnicu na riešenie náhlych prípadov bolo uvoľnených v rozpočte. Vtedy bol rozpočet o niekoľko desiatok miliárd menší a niekoľko desiatok miliárd väčší rozpočet nemá pre Banskú Štiavnicu tieto milióny. Čo spôsobí neistota postoja štátu voči súkromnému vlastníctvu do budúcnosti rozvoja týchto miest? A pritom konanie o vecnom bremene môže nastúpiť bez ohľadu na to, či sa ložisko bude dobývať. Alebo je to len zastierací manéver? Niekto druhý môže obmedziť naše nakladanie s naším súkromným majetkom? A čo ak potom nakoniec nebude dané povolenie na ťažbu alebo posudok vplyvov na životné prostredie bude negatívny, alebo nebude dané potom povolenie na banskú činnosť? Čo sa stane? Prečítajme si z § 33a bod A písm. e): „Ak nedôjde k vyriešeniu stretu záujmov, vzniká v neprospech vlastníka možnosť prednostného práva kúpy pozemkov nachádzajúcich sa v dobývacom priestore.“ Nemáme dostatok príkladov, takýchto príkladov z minulosti? Alebo aj z polovice 90. rokov z takýchto manipulácií? Naozaj je to pre nás zákonodarcov také nepredstaviteľné? Vôbec nie. A tohto sú si občania i zástupcovia historických banských miest vedomí. A preto ma požiadali, aby som aj v ich mene pozdvihla hlas v našom pléne. Hovorí sa v tomto zákone, že právoplatní majitelia dostanú primeranú náhradu. Je to len náhoda, že sa v zákonoch používa slovo primeraný – a aj v tomto? A to je aká? Nebude to náhodou taká primeraná náhrada ako vo filme s Janom Werichom, keď varili cesto, teda chceli piecť cesto a dávali všetkého „přiměřeně“? Odsek 3 § 33a je aj preto protiústavný. Totiž o primeranej náhrade sa musí rozhodnúť podľa našej platnej ústavy a aj podľa stavebného poriadku v tom istom konaní, v ktorom sa zriadi vecné bremeno. Tieto konania nie je možné oddeliť, a preto akákoľvek úprava primeranej náhrady je v tomto zákone nadbytočná a akékoľvek odkazovanie na samostatné konanie je v rozpore s čl. 20 ods. 4 našej platnej Ústavy Slovenskej republiky. A preto sa pripájam k pani poslankyni Kramplovej, ktorá žiadala, aby to zmizlo z nášho rokovania vôbec a z tohto zákona zvlášť. Môžete sa spýtať, prečo sa historické mestá nebránili skôr a prečo sa nesnažili o vyčlenenie svojich historických častí spod dobývacích priestorov už skôr. Áno, boli by to veľmi rady urobili. A prečo to neurobili? Lebo nemohli. Lebo pri ich určovaní do dňa účinnosti zákona č. 219/2007 neprebehli výberové konania podľa § 24 ods. 9 tohto zákona, a teda mestá nemohli legitímne obhajovať svoje záujmy. Ak sa chce teda predkladateľ novely zákona vyhnúť podozreniu, že mu v tejto novielke ide o serióznejší prístup a nesúhlasí s týmito zámermi, ktoré vyčítali zástupcovia banských miest v tomto návrhu, musí vypustiť článok o vecnom bremene alebo umožniť banským historickým mestám a všetkým postihnutým oblastiam najprv požiadať o možnosť zrušenia dobývacieho priestoru. Ďakujem veľmi pekne.