B. Bugár, podpredseda NR SR: ():
Ľ. Lintner, poslanec: Akoby to bolo dnes a uplynulo tri a pol roka. Akoby to bolo dnes, keď som sa 15. októbra 2002 postavil na toto miesto a z pozície predsedu mandátového a imunitného výboru overoval v správe tohto výboru mandáty. Čas beží veľmi rýchlo a, samozrejme, mohol by som aj hneď reagovať na niektoré vystúpenia, ale atmosféra tejto schôdze nie je na to, aby som tu vytváral polemiku. Ale už len toto stretnutie, aj keď sme sa k nemu dopracovali po takých peripetiách, dokazuje napríklad naplnenie jedných z predstáv Aliancie nového občana, s ktorými vstupovala do volieb v roku 2002, a síce presunúť termín volieb na jún, keďže v júnovom termíne je to oveľa racionálnejšie. Keď som včera večer prišiel domov, tak som listoval v knihe, ktorú som dostal len chvíľu predtým, v knihe, ktorá tu už bola spomínaná, našich kolegov Jozefa Banáša a Bohumila Hanzela. A v podstate hneď na úvodných stranách som sa dopracoval k citátu, ktorý charakterizuje pozíciu nás poslancov, nás politikov. Dovoľte, aby som citoval: „Keď Honoré de Balzac odsúhlasoval protokol na premiéru svojej novej hry v Divadle Odeon, škrtol z druhej galérie finančníkov a namiesto nich tam z tretej usadil poslancov. Nie preto, aby dobre videli, ale aby bolo dobré vidieť ich. Áno, občania na politikov hľadia a budú hľadieť ako na veci verejné, ktoré im patria, ktoré si zvolili, aby sme ich zastupovali. Zastupovali ich v dobrom aj v zlom. Občas nás pochválili, niekedy hanili, neraz sme znášali rany, ktoré sme si nezaslúžili, ale v živote to už tak býva, že občan volá politikov na zodpovednosť aj za svoj osobný neúspech. Občania by prirodzene chceli, aby sa veci v politike robili správne. Isteže by to chceli aj politici, žiaľ, koaličná politika umožňuje väčšinou robiť len veci možné.“ Toľko citát. Chcem povedať, že sme vstupovali do tohto prostredia a prichádzali do tejto vznešenej budovy s kolegami z Aliancie nového občana s pokorou, so snahou prispieť k rozvoju tejto krajiny. V ten deň, 15. októbra 2002, keď tento parlament začínal svoje tretie obdobie, Pavol Hrušovský po zvolení do pozície predsedu parlamentu vo svojom úvodnom príhovore povedal aj tieto slová: „V tejto chvíli pred nami stojí výzva, chcel by som a budem robiť všetko preto, aby sme získali pre parlament prívlastok reformný. Len taký parlament môže premeniť Slovensko na krajinu, v ktorej má každý príležitosť naplno rozvinúť od Boha dané schopnosti a talent. Toto je výzva dnešných dní, otázka je, či sme ju schopní prijať. Sme pripravení obetovať prítomnosť kvôli budúcnosti? Alebo radšej obetujeme budúcnosť kvôli nedostatku odvahy? V tejto otázke je zahrnutý zmysel reforiem, o ktorých bude tento parlament rozhodovať.“ Toľko slová zvoleného predsedu parlamentu Pavla Hrušovského z 15. októbra 2002. Domnievam sa, že napriek výhradám k reformným krokom v jednotlivých oblastiach treba konštatovať, že sa v tomto parlamente našiel dostatok odvahy meniť zabehané veci tak, aby sa dynamika rozvoja Slovenska zvyšovala. Myslím si, že tento parlament si zaslúži prívlastok reformný, pretože určite posunul Slovensko o kus dopredu. Chcel by som aj za kolegov z poslaneckého klubu povedať, že sme radi, že sme mohli byť pritom, keď Slovensko urobilo ten rozhodujúci krok v začleňovaní sa do európskych politických a bezpečnostných štruktúr. Chcem v tejto chvíli poďakovať všetkým, ktorí pôsobili ako nominanti Aliancie nového občana a neskôr aj nominantom klubu v pozíciách ministrov, štátnych tajomníkov a v ďalších pozíciách v štátnej správe. Chcem poďakovať aj ľuďom zo samosprávy, ktorí v tomto volebnom období pôsobili pod značkou aliancie. A aj keď sme niektorí neskôr skončili mimo aliancie, myslím si, že v období sme sa všetci zaslúžili, že táto koalícia môže mať prívlastok reformná. Osobitne chcem poďakovať poslancom za spoluprácu. Na druhej strane sa nesmie ani obísť fakt, že práve tento parlament zostane zapísaný ako parlament, v ktorom odišlo najviac poslancov zo svojich pôvodných klubov. Nie je priestor v tejto chvíli podrobne analyzovať tento moment, ale treba si úprimne priznať, že je to moment, ktorý priniesol aj dosť negatív do vnímania parlamentu. Spevák Igor Timko zo skupiny No Name v tej známej pesničke z posledného obdobia dáva otázky: „Čím to je, že neúspešní chcú byť prví z krvi tých, ktorí úspešne sú prví. Čím to je, že mladí netúžia byť múdri. Prečo sú veci, tak jak sú a život má chuť zápasu.“ Prirodzene, v týchto chvíľach si dávam aj ja otázky. A keď tak širšie zoberiem obdobie od roku 1993 od vzniku Slovenskej republiky, musím si dať prirodzene otázku, čím to je, že sa na slovenskej politickej pôde zatiaľ nedarí trvale usadiť liberálnemu politickému subjektu. Liberálna politika sa predsa riadi dvoma základnými tézami – sloboda a zodpovednosť. A sú to tézy, ktoré sú blízke občanovi. Vnímajúc pôsobenie Demokratickej únie, a ak môžeme do toho zahrnúť aj Stranu občianskeho porozumenia a, samozrejme, Alianciu nového občana, tak musím konštatovať, že úplne slobodne sa v politike pôsobiť nedá, ale dá sa rozhodne pôsobiť zodpovedne. A zrejme v napĺňaní zodpovednosti v konkrétnej situácii, v politike sa už totiž nič nedá vrátiť a urobiť ináč, sa skrýva úspešnosť v slovenských reáliách, žiaľ, zatiaľ skôr neúspešnosť liberálnej politiky. Toto je pre mňa poučením a toto poučenie si beriem z tohto parlamentu. Lojálnosť nad nezodpovednosťou by nikdy nemala byť tmelom v straníckom živote. Chcel by som oceniť ešte jeden moment. Nepociťoval som v tomto období takú ostrú hranu medzi koalíciou a opozíciou a podľa mňa sa slovenský parlamentarizmus aj v tomto zmysle posunul ďalej a chcem poďakovať všetkým predsedom poslaneckých klubov za spoluprácu. Keď sme vo februári 2003 dali šiesti poslanci z klubu podpis pod konanie schôdze o klientelizme v slovenskej politike, tlieskala nám opozícia a hanila nás koalícia. Keď sme v septembri 2005 v prvej chvíli ôsmi a neskôr desiati poslanci sa rozhodli naďalej podporovať koalíciu, teda nič iné len to, k čomu sme sa v roku 2002 hlasovaním za vládny program zaviazali, tak z opozície sme vnímali negatívne stanoviská. A pritom si myslím, že postoj vo februári 2003 a postoj v septembri 2005 bol rovnako zodpovedný predovšetkým k občanovi, ktorý nás do tejto budovy svojím hlasom poslal. Kolega Tibor Cabaj mi niekoľkokrát počas obdobia pripomenul titulok z relácie Na Slovensku je to tak. Pán kolega, uznávam, je to tak. Dovoľte mi, aby som svoj príhovor ukončil Čapkovým citátom, ktorý je už značne bradatý, má viac ako 70 rokov, ale myslím si stále aktuálny: „Ak sa budete rozhodovať podľa osôb, vážte ich dobre. Nielen podľa vypovedaných slov, ale podľa toho, kto čo vykonal. Neposudzujte politiku len ušami.“ Vážený pán premiér, vážení členovia vlády, ctené kolegyne, vážení kolegovia, želám vám veľa zdravia. (Potlesk.)