V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-05-18):
Ako prvý vystúpi v rozprave pán poslanec Husár. Vy sa nakoniec s tým počítačom skamarátite. S. Husár, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, kolegovia, ak hovoríme na takúto vážnu tému, myslím, že by sme si mali v prvom rade povedať, o čom hovoríme. Kto z vás pri štipke zdravého rozumu hovorí v súvislosti s právom milosti, o spravodlivosti, pravdepodobne nie celkom dobre vie, o čom hovorí. Pýtam sa vás: Čo bolo spravodlivé na Havlovej amnestii? Čo je spravodlivé na udelení individuálnej milosti vynikajúcemu športovcovi, ktorý neúmyselne, z nedbanlivosti zabije človeka na ceste? Odpoveď na toto si dám aj sám. Ani v jednom prípade nič. Nič. Ide o uplatnenie historickej výsady hlavy štátu, ide o jednu časť oprávnení hlavy štátu, ktoré mu priznáva najvyšší zákon každého štátu, t. j. ústava. O čo v tomto parlamentnom spore dnes v podstate ide? Je to úplne o niečom inom, ako sa hovorilo dosiaľ. Áno, súhlasím jednou vetou s tým, že v prvom rade je tento problém jednou z foriem politického zápasu, ktorý stále ešte takto surovo a tvrdo na Slovensku prebieha. Ale z hľadiska právneho nejde absolútne o nič iné ako o ústavný výklad výkonu kompetencií a právomocí jednotlivých ústavných funkcií a štátnych orgánov, tak ako im ich ústava ukladá. Musím uznať, pretože som si niekoľkokrát prečítal odôvodnenie návrhu zákona, že toto odôvodnenie je urobené – bez úvodzoviek – kvalitne, vysoko účelovo a sú v ňom pospájané mnohé vnútorné protirečenia, o ktorých sa ešte dovolím zmieniť. Avšak ani v jednom prípade alebo jednou jedinou vetou celé toto odôvodnenie nerieši problém konfliktu kompetencií, pokúša sa o to, keď hovorí, že „v tomto prípade nebude rozhodovať zákonodarný orgán, a preto sa nejedná o stret zákonodarnej moci a prezidenta, ale ústavodarný orgán“. Vážení priatelia, nedajte sa pomýliť. Je pravda, že právna teória tieto dva pojmy rozlišuje, ale v tomto prípade, prípade konkrétneho a vecného riešenia vecného problému ide len o jeden orgán, ktorým je parlament Slovenskej republiky, ktorý má v Ústave Slovenskej republiky jednoznačne vymedzenú svoju pôsobnosť a svoje kompetencie. A nedajte sa, prosím, pomýliť ani tým, že sa v ďalších častiach tohto odôvodnenia uvádza, že, áno, je to presne tak a slovenský parlament práve využíva tú kompetenciu, ktorú má danú ústavou a prijme ústavný zákon. Rímska doktrína hovorila už veľmi dávno o tom, že poznať zákony neznamená poznať slová, ale predovšetkým ich obsah a význam. Aj v tomto prípade teda musíme predovšetkým poznať obsah a význam týchto slov. A z jeho obsahu je jednoznačné asi toto: Prezident Slovenskej republiky, zastupujúci prezident Slovenskej republiky využil svoju ústavnú kompetenciu a právomoc danú mu ústavou a udelil amnestiu, ako správne, pravdivo a poctivo uvádza zdôvodnenie tohto návrhu. V ďalšom náleze Ústavného súdu sa objavil výrok, ktorý hovorí, že takto udelenú amnestiu nemôže ani samotný prezident meniť alebo zrušiť. Odpovedzme si – prečo? A na toto chcem, prosím, upriamiť vašu pozornosť. Je tým jedno zo základných ustanovení ústavy a to je čl. 2 ústavy ods. 2, ktorý hovorí: „Štátny orgán môže konať iba v súlade s ústavou a zákonmi tejto republiky a spôsobom, ktoré zákony pre tento orgán stanovujú.“ Toto ustanovenie nemá len preventívnu, všeobecnú pôsobnosť na dodržiavanie zákonnosti, ale zároveň rámcovo v úvodných ustanoveniach ústavy vymedzuje aj toto dôležité upozornenie, o ktorom hovorím, že každý orgán v súlade so zákonmi a ústavou môže konať iba v rámci svojej pôsobnosti. Ak teda, ešte raz opakujem, Ústavný súd vyriekol to, čo som uvádzal, zároveň zdôrazním, že ústava prezidentovi, teda najvyšší zákon štátu, dáva iba jednu jedinú možnosť, jednu jedinú kompetenciu, jednu jedinú právomoc – amnestiu udeliť. Nič iné. Za týchto okolností, vážené kolegyne a kolegovia, je odpoveď na otázku, ktorú pred sebou máme, myslím, že úplne jednoduchá. Parlament má momentálne iba dve ústavné možnosti. Pretože, a teraz sa už obraciam na dokument, ktorý máte vo svojich laviciach, pretože zhodne s tým, čo navrhovatelia uvádzajú v odôvodnení, v prípade nálezu Ústavného súdu 39/93 zacitujem: „Čl. 116 ods. 4 ústavy prezidentovi neukladá povinnosť odvolať člena vlády, ak to predseda vlády navrhne.“ A navrhovatelia píšu: „Keďže Slovenská republika má parlamentnú formu vlády, zodpovedá za výkon funkcie vlády predseda vlády, bolo by preto v rozpore s princípmi fungovania parlamentnej vládnej formy, aby prezident mohol ingerovať do personálneho zloženia vlády.“ A teraz tá dôležitá veta: „Z uvedeného dôvodu sa ústavodarca rozhodol revokovať rozhodnutie Ústavného súdu zmenou príslušného článku ústavy.“ Áno, páni, veľmi správne napísané, je to jediná možná forma revokovať uznesenie, nález Ústavného súdu, ale do budúcnosti, tak ako to bolo aj v tomto konkrétnom prípade. Teda hovorím, ak slovenský parlament príde k záveru, že inštitút milosti je v Slovenskej republike v 21. storočí prekonaný, je archaizmom, má regulárnu ústavnú možnosť tento inštitút zrušiť, parlament má podľa čl. 102 ústavy možnosť na výkon prezidentských kompetencií prijať osobitný zákon, ale nič viacej. Nič viacej. My nemôžeme žiadnym rozhodnutím rozhodnúť, že účinky tohto výsostného rozhodnutia prezidenta, ktoré žiaden iný ústavný orgán nemá, neexistujú, že nenastali a že majú nastať nové dôsledky. Vážení priatelia, sprimitívnim to na príklade: Ak by sme prijali túto filozofiu, tak je možné, že parlament ústavným zákonom môže rozhodnúť o zrušení všetkých rozhodnutí vlády vo veci strategických podnikov. Odôvodnenie absolútne identické, pretože je to ústavným zákonom, ktorým môže prelomiť a zmeniť všetko. Právny, naozaj, ako voľakedy pán Fico povedal, suterén a absolútny nezmysel. Navrhovatelia ďalej v odôvodnení píšu veľmi zaujímavú vetu, na ktorú by som si tiež dovolil zareagovať: „Požiadavkou právnej istoty je, aby sa amnestia nestala nástrojom stálej derogácie Trestného zákona a aby sa politicky nezneužívala.“ Veľmi múdra a potrebná veta. K nej však treba predovšetkým doložiť: Bodaj by sa žiadna amnestia v tomto štáte politicky nemusela zneužívať len z toho dôvodu, že predtým sa na politické ciele zneužije Trestný zákon a Trestný poriadok. Vážení priatelia, majte, prosím vás, toto upozornenie na mysli aspoň na ten čas, ktorý ešte budete vládnuť. Navrhovatelia ďalej vo svojom odôvodnení píšu: „Podľa čl. 86 písm. a) patrí do pôsobnosti Národnej rady Slovenskej republiky uznášať sa na ústave, ústavných a ostatných zákonoch, kontrolovať, ako sa dodržiavajú. Z tohto vyplýva možnosť Národnej rady uzniesť sa na ústavnom zákone. Pritom okrem článku“ a tak ďalej atď. „nie je nikde vymedzený možný predmet úpravy ústavného zákona. Domnievame sa, že uvedené štyri ustanovenia ústavy nie sú limitom možného predmetu úpravy ústavného zákona.“ Samozrejme, že nie, vážení kolegovia. Ale žiadnym ústavným zákonom nie je možné retroaktívne odňať, lebo ide o odňatie právomoci ústavného orgánu prezidenta republiky. Toto je právny fakt, ktorý nielen právnici, ale aj triezvo uvažujúci laik, myslím, že musí bez akýchkoľvek problémov pochopiť. Vážení priatelia, nemal by som urobiť, čo teraz urobím, lebo viem, že poučovať, vyzývať, apelovať v tomto parlamente sa nie vždy vypláca. Ale napriek tomu to urobím. Ja sa veľmi poctivo domnievam, že hlasovaním o tomto návrhu zaujme každý z nás stanovisko k dvom veciam súčasne: stanovisko k právnemu poriadku tohto podľa mňa právneho štátu a stanovisko k svojej ústavnej funkcii zákonodarcu ako takého, čo je zodpovednosť nemalá. Hovorím to len preto, že sa domnievam, že prijatím takéhoto zákona by sme nalomili absolútne základy právneho štátu a otvorili cestu k ďalšiemu chaosu. Tú cestu, ktorú, ako som počul aj spoza tejto tribúny dnes a nejedenkrát, tú cestu k demokracii, na ktorú sa, dúfam, už dnes absolútna väčšina z nás poctivo chystá. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)