M. Sabolová, poslankyňa: (2008-09-12):
Zákon je na svete. Je to dobre, pretože po dlhom čase sme sa dočkali zákona o sociálnych službách. Ale je na škodu veci, že nerieši celý problém komplexne. A mne tu chýbajú minimálne dve skutočnosti. Zákon rieši sociálnu službu a zameriava sa len na ústavnú starostlivosť, tak ako bolo aj v programovom vyhlásení vlády uvedené, že vláda sa bude snažiť budovať ďalšie zariadenia ústavnej starostlivosti o seniorov, pretože populácia starne. Už vtedy som upozornila na to, že mali by sme hľadať podmienky a sociálnu službu a sociálnu pomoc rodinám, aby senior, starší človek, ktorý ju potrebuje a je najviac odkázaný na sociálnu službu, mohol by ju mať aj v domácom prostredí. Chýba mi to, lebo toto by mal byť komplexný zákon. Druhá vec, ktorá mi chýba, je to dávno komunikované, dá sa povedať, už niekoľkými vládami, odkedy som v parlamente, je, aby sme vytvorili jeden komplexný zákon, ktorý by riešil sociálnozdravotnú starostlivosť, keď je potrebná v tej kombinovanej starostlivosti. Tento návrh zákona sa dotýka zdravotnej starostlivosti len veľmi okrajovo. Dotýka sa len ústavnej starostlivosti, čiastočne ošetrovateľskej starostlivosti, kde je ale tá možnosť úhrady tých zdravotníckych služieb, ošetrovateľskej starostlivosti definovaná tak nejasne ako v súčasnom zákone o sociálnej pomoci, že môže byť. Nie je tu žiadna povinnosť. V tom chcem sa ďalej vyjadriť tak všeobecne. Opäť má zákon aj veľa nejasností. Sú zadefinované niektoré skutočnosti veľmi jednoznačne, čo ma teší, kde sa hovorí, že sa posúdi proste jednoznačnosť s druhom. Ale v istých častiach a tých častiach, ktoré sú možno aj dnes problémové, ide o nejednoznačnosť. A používame termín „môže“, čo napr. pri tom § 71, kde je financovanie sociálnych služieb pri úhradách za výkony ošetrovateľskej starostlivosti, je, poviem to opäť, to, s čím sme sa pri dnešných možno ADOS-kách mnohokrát stretávali. Čiastočne rada by som sa vyjadrila aj k § 70, kde sa hovorí o sociálnych službách ústavnej zdravotnej starostlivosti a ako chceme vytvárať sociálne lôžka, ako budeme uzatvárať zmluvy so zdravotnými poisťovňami pre takýchto pacientov, kde budú sa zriaďovať tie sociálne lôžka, ako budú vytvárané, ako budeme posudzovať pacienta, či je nutné ho umiestniť v sociálnom lôžku v zdravotníckom zariadení alebo je iná možnosť v inom sociálnom zariadení alebo dokonca ako chceme posúdiť objektívne, že ten pacient nemôže ísť do domáceho prostredia. Toto je jedna veľká otázka. Chýba tu taká jednoznačnosť. Zákon ako celok tvorí nielen koncept sociálnych služieb, ale je skôr v niektorých pasážach až ako vykonávací predpis. V ďalšom ma zaujíma, ako chceme kompetencie dohľadu ministerstvom práce, sociálnych vecí ustrážiť, ako bude dohliadať ministerstvo, ako bude aj rozhodovať v prípade pochybenia, lebo dnes spochybňujete práve vy z vládnej koalície Úrad pre dohľad nad zdravotnou starostlivosťou, kde nám skutočne chýbajú aj rozhodovacie kompetencie. On došetrí, dotiahne veci, tak snáď môže pokutovať, ale mne skôr chýba ten dosah na tú konkrétnu službu, činnosť, výkon ako v zdravotníckej, tak aj teraz možno v sociálnej službe. Čiže zaujímalo by ma, aké kompetencie ten dohľad ministerstva bude mať a ako bude rozhodovať, či bude na to nejaký iný predpis ešte, aby to bolo transparentné, aby to nebolo tak, že úradník, ktorý nebude poznať situáciu v území, bude rozhodovať, lebo ten dohľad robí ministerstvo. Tým, že sme zrušili inšpektoráty, tak bude táto kompetencia zrejme presunutá tu. Zaujímala by ma ďalšia otázka v § 83, kde hovoríme o komunitných plánoch, ktoré budú vytvárať obce a vyššie územné celky, ktoré ich budú vypracovávať v spolupráci s inými poskytovateľmi, aký je predpokladaný rozsah tej spolupráce, či budú prizvaní v tom území všetci poskytovatelia, budú akceptovaní, kde je napísané to kritérium, či VÚC-ka a obec si nevytvoria tie komunitné plány tak, aby boli pre ne vhodné, aby sa strčili do rámca rozpočtu, alebo bude to ten plán, ktorý bude skutočne potrebný v území, ale budeme musieť hľadať aj zdroje, ako pokryť vlastne tú potrebu, lebo, bohužiaľ, starneme, jednak sociálny stav spoločnosti a vôbec spoločenský stav je taký, že tu už nejde len o starých, ale ide aj o iné generácie, tak ako aj máte uvedené v zákone možno aj tie sociálne služby, ktoré sa posunuli skutočne už aj do nižšieho veku. To sú teda tie komunitné plány. Už moja kolegyňa hovorila o sociálnej posudkovej službe. Zdá sa mi, že je to jedna nadbytočná vec v zákone, pretože najlepšie pozná, a to tvrdí súčasná vládna koalícia, všeobecný lekár svojho pacienta. Mal by ho manažovať. A on by mal najlepšie vedieť, či tú službu potrebuje. Pozná jeho sociálne prostredie, mal by poznať jeho sociálne prostredie. Bohužiaľ, nie je to vždy tak. A preto si myslím, že ešte treba popracovať aj na školení, omladení a možno oveľa väčšej práci na lekárovi prvého kontaktu. Ale sociálna posudková služba je jeden nadbytočný inštitút, ktorý nás bude stáť pomerne veľa peňazí. O dohľade som hovorila. A ešte tak krátko na záver by som rada povedala, že nie je ľahké, pani ministerka, pripraviť takýto komplexný zákon. Sami vidíme, že sa tvorí už niekoľko volebných období. My sme minimálne sledovali túto oblasť. Aj keď som nebola vo výbore pre sociálne veci, si myslím, že tak ako to nebolo ľahké urobiť možno ani za vlády Vladimíra Mečiara v rokoch 1994 až 1998, bol to problém aj za Dzurindovej vlády a je to problém aj za vás. A preto si myslím, že by som bola veľmi rada, ak by sme konečne po devätnástich rokoch fungovania iného princípu v tejto krajine boli schopní komunikovať v oblasti sociálnej na výbore objektívne. A predkladám teraz termín na predĺženie lehoty na prerokovanie tohto zákona do 31. októbra 2008, aby sme mali čas aspoň dva mesiace na jeho diskusiu vo výbore pre sociálne veci a v ostatných výboroch, v ktorých je pridelený. Myslím si, že nič nás nezachráni, či jeho účinnosť bude 1. januára 2009 alebo bude to dobrý zákon, ktorý bude platný od 1. februára 2009. Myslím si, že je teraz najvyšší čas, že má konkrétnu podobu ten zákon. On nie je už v nejakom pripomienkovom konaní. Je už jeho konkrétna podoba, poďme diskutovať. Myslím si, že v tomto parlamente je niekoľko ľudí, ktorí majú skúsenosť, prax tak v koalícii, ako aj v opozícii, a preto navrhujem tú lehotu. Zároveň by som bola rada, keďže ide o veľmi široký záber tohto zákona, keby sa tento zákon mohol prerokovať aj vo výbore pre ľudské práva, národnosti a postavenie žien. Preto navrhujem, aby sme aj o tejto časti hlasovali. Myslím si, že toto nevidím ako vážny problém. A tak ako je zákon koncipovaný, tak ako kolegyňa Monika Gibalová hovorila, nepodporíme ho do druhého čítania. Očakávam tú diskusiu. Očakávam prijatie rozumných návrhov. Ale na druhej strane sa obávam, aby ten zákon nedoznal cez mnohé pozmeňujúce návrhy ešte možno vážnejšiu podobu, ktorá bude síce prijateľná pre istú skupinu, ale nebude postihovať pohľad spoločnosti na potrebu tejto služby. A tu posledná moja poznámka je tá, že si myslím, že mali by sme do budúcnosti uvažovať aj o tom, že zásadné generálne zmeny konceptu sociálnych, zdravotníckych a školských služieb alebo politík by sme mali robiť ústavnými zákonmi, aby sa nemenili tieto veci v obdobiach, keď sa len nám zdá, že príde nová politická garnitúra, mali by to byť veci, ktoré by mali ísť naprieč politickým spektrom a mali by mať dosah na nejaké desaťročie, kedy tá krajina na základe praktickej skúsenosti zmení opäť na základe konsenzu takýto koncept sociálnej politiky, zdravotnej politiky alebo aj školskej politiky, ktorá sa výhradne dotýka všetkých. A myslím si, že minimálne sociálna, zdravotnícka oblasť je tá, ktorá z nás nikoho neobíde, nech sme v akomkoľvek postavení. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)