Hrnko, Anton, poslanec NR SR (2017-09-13):
... bol by si bol filozofom. A ešte jedna vec, to je už skutočne zo Záhoria, že šuster sa má držať svojho kopyta. Nemal by rozprávať do toho, čo mu niekto napísal, a nie je s tým sám stotožnený. Ale to je už vaša osobná vec. Najskôr k tomu telefonátu a k pánovi Lackovi. Tak ja som sa s pánom Krajňákom stretol trikrát a raz som mu aj telefonoval. Ale určite to nebolo vo veci pána Lacka. Ale rozprával som sa s ním o pánovi Bobákovi. Pán Bobák, aby ste vedeli, kto bol, hej, bol historik, ktorý pracoval v Ústave spoločenských vied v Košiciach, a tam sa dostal do rozporu s miestnymi ukrajinskými elitami. Pán Dostál, asi viete, kto tie elity tam držal, a tí naňho poštvali aj ŠtB, môžete si pozrieť, je aj v zoznamoch ako nepriateľská osoba sledovaná ŠtB. Urobil niečo, čo sa hovorí útek dopredu, a keď chcel skončiť svoju dizertačnú prácu, tak sa zamestnal na rok a pol alebo koľko na Ústave marxizmu-leninizmu, kde tú dizertačnú prácu urobil. A bol som aj na jej obhajobe a viem, že s odretými ušami, pretože všetci stranícki funkcionári, ktorí tam vtedy boli, sa proti jej zmyslu a obsahu postavili, pretože hovorila o riešení maďarskej otázky na Slovensku v rokoch ’45 – ’48, čo mnohým straníckym funkcionárom moc nekonvenovalo. Potom odišiel do Matice, kde pracoval až do pádu tohto režimu. Mňa veľmi mrzí, keď niekto obviňuje druhého človeka, ktorý mal takýto osud, že bol pracovníkom Ústavu marxizmu-leninizmu, že bol komunista, blablabla a blablabla. Ale na druhej strane, človek, ktorý bol šéfredaktorom Nového slova, z toho titulu aj členom sekretariátu ÚV KSS, ten je v poriadku, pretože píše v našom duchu. Tak o tomto Bobákovi som ja niekoľkokrát s pánom Krajňákom rozprával, ale určite som sa mu nevyhrážal. A ešte jednu vec vám chcem povedať, držím sa jedného principiálneho hesla a to je, že Nemezis nie je dobrý radca. Pomsta ešte nikomu nepomohla. Človek sa musí pozitívne motivovať, aby sa zbytočne nezožieral, a v živote som sa nikomu nechcel ani pomstiť, ani som ho nejakým spôsobom nechcel odrovnať alebo nejakým spôsobom aj... (Reakcia z pléna.) Ani ľudí, ktorí mi ublížili. Na druhý deň som si povedal, že to nemá zmysel, pretože ja sa budem zožierať a oni si budú pokojne chodiť a budú si žiť, to je však, to je nezmysel. Ale teraz poďme k samému obsahu pamäti národa. Ja sa nečudujem, že táto časť pléna sa tak vehementne zastáva toho aktuálneho, súčasného vedenia Ústavu pamäti národa, pretože to vedenie by sa malo volať Ústav selektívnej pamäti národa, teda takej pamäti, ktorá nemá nič spoločné s pravdou ani s historickou pravdou, ani s nijakou pravdou, ani s poučením. Ja vám ukážem jeden príklad, už k tomu nevystúpim. Včera to predniesli, tak pozrime sa, čo to má byť pamäť národa. Paragraf 1: 28. október dnes, deň vzniku samostatného česko-slovenského štátu. Však to nie je pravda! 28. októbra vyhlásil Národný výbor, ktorý reprezentoval určitú časť českého spektra Československú republiku. Vyhlásil ju veľmi zaujímavým spôsobom. Prvá veta toho vyhlásenia je: „Československý štát sa stal skutočnosťou...“ a už potom sa operovalo len s československým národom. Ja by som vysvetľoval dlhšie, ale nemá to zmysel. Dôvodová správa: „Dňa 28. októbra 1918 vznikla Československá republika.“ Opäť, nie je to pravda. Ak, tak 28. októbra bol vyhlásený Národným výborom pražským alebo českým česko-slovenský štát a republikou sa stal dočasnou ústavou, ktorá bola, teraz neviem, ale myslím, že bola prijatá 19. decembra 1918. No, ďalšia zaujímavá pamäť národa: „Vznik Československa znamenal pre slovenský národ prvý raz v dejinách, že sa stal štátotvorným národom.“ Však to nie je pravda. Páni čechoslovakistickí extrémisti, vznikol, vyhlásil sa československý národ, ktorý neuznával ani v zmysle ďalšej ústavy Slovákov ako národ. Veď to by ste mohli povedať aj uhorský... (reakcie z pléna), uhorský štát, bol... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)