B. Bugár, podpredseda NR SR: (2005-05-18):
Otváram všeobecnú rozpravu o tomto bode programu a pýtam sa, kto sa hlási ústne do rozpravy? Áno, pani poslankyňa. Končím možnosť sa prihlásiť ústne do rozpravy. Nech sa páči, v poriadku, ja som vás videl, je to absolútne v poriadku, sem-tam sa nepodarí cez technické zariadenie sa dostať, takže stačí aj vizuálne. Pani poslankyňa Podracká, nech sa páči. D. Podracká, poslankyňa: Ďakujem za slovo, pán predsedajúci. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, začnem svoje vystúpenie tým, že kto nepíše, nemaľuje alebo neskladá hudobné skladby, asi nepochopí, čo to je, a chápe tieto hodnoty možno cez majetky, ako sa o tom hovorí v tomto predkladanom návrhu. Lebo zase ide, ako aj pri Slovenskom národnom divadle, len o nejaké majetky, ktoré by bolo treba niekomu predať alebo priam likvidovať, ako je to v závere tejto novely povedané, s čím sa absolútne moje kultúrne svedomie nemôže stotožniť. Ale k meritu veci. Musím povedať k predkladanej novele o umeleckých fondoch na Slovensku trošku širšie súvislosti, než ako nás o tom informuje dôvodová správa, ktorú zároveň chcem aj vyvrátiť. Umelecké fondy, tu ide o tri fondy – literárny, hudobný a výtvarný – patria medzi posledné ostrovy osamotenej kultúry na Slovensku a je to tak aj preto, že okrem podpory samotného vzniku umeleckých diel plnia aj funkciu sociálnej solidarity pre tých umelcov, ktorí sú na pokraji biedy. Predkladaný návrh zákona, na základe ktorého by mali zaniknúť literárny, hudobný fond a fond výtvarných umení k 1. januáru 2006, vychádza z právnej úpravy, ako to už predkladateľ povedal, ktorá je platná v Českej republike, kde boli podobné umelecké fondy zrušené v roku 1993. Ako ilustráciu uvediem, čo povedal k zrušeniu týchto fondov predseda Únie českých spisovateľov Karel Sýs, citujem: „Za najväčší omyl pri reorganizácii štruktúr našich umeleckých organizácií pokladáme to, že umelecké organizácie v roku 1994 dopustili prevedenie fondov na nadácie, zdanenie umelcov ako podnikateľov a tým i zrušenie 2-percentných odvodov z autorských honorárov, z vydavateľských ziskov a ďalších iných príjmov. Tak sa nechali zbaviť hlavného zdroja finančných prostriedkov, ktoré slúžili na podporu vzniku novej tvorby, na udeľovanie tvorivých štipendií, sociálnych výpomocí a pod. Umelecké organizácie sa stali bezprizornými, dožívajú z rozpredaného majetku,“ – lebo presne toto isté hrozí aj tu – „ale ako také nemôžu ani chrániť profesijné záujmy umelcov a riešia len zastupujúce problémy.“ A ďalej vyzýva v tejto výzve samotný predseda Únie českých spisovateľov za obnovu umeleckých fondov, pretože ich zánik považujú v Českej republike za chybu. Ako bolo povedané, umelecké organizácie sa stali bezprizornými, dožívajú z rozpredaného majetku a namiesto pluralitnej prezentácie umenia dochádza k jeho jednostrannej prezentácii. Pýtam sa qui bono: Pre koho prospech to bolo a pre koho prospech by to bolo u nás na Slovensku? Nuž pre prospech úzkych skupín, ktoré by rozpredajom získali majetky a možno pre prospech nových správnych rád, ktoré by rozdeľovali finančné prostriedky prevažne pre jednu skupinu umelcov, pre tých, ktorí majú podľa nich väčší talent alebo sú tej istej krvnej skupiny. Prejdem k dôvodovej správe. V dôvodovej správe sa uvádza, že umelci musia okrem 19-percentného príjmu odvádzať ešte ďalšie 2 % príslušnému umeleckému fondu, čím sú podľa predkladateľa znevýhodnení či priam diskriminovaní. Pravdou však je, že vôbec nejde o detskú matematiku 19 + 2 = 21 %, čiže o zvýšenie o 2 %, ale buď o priamu odpočitateľnú položku, alebo odpočitateľnú položku v rámci 25-percentného paušálu nákladov. Jednoducho povedané, z celkového príjmu za daňový rok odpočítame náklady priamo, čiže aj 2 % zaplatené umeleckému fondu sú priame náklady, alebo odpočítame paušálne 25 % a tak dostaneme základ dane, ktorá je 19 %, a to je daň. Podobný názor majú aj všetci predsedovia, pretože som hovorila so všetkými predsedami týchto fondov. Dokonca tu mám aj písomné vyjadrenie predsedu Litfondu pána Serdahelyho, ktorý doslovne hovorí to isté, čo sa snažím vysvetliť aj ja, kde hovorí: „V dôvodovej správe, všeobecná časť, sa píše, že "umelci sú okrem 19-percentnej dane z príjmu povinní odvádzať aj ďalšie 2 % z príjmu príslušnému umeleckému fondu". Treba povedať, že je to demagógia ťažkého kalibru, pretože 2 % sa nepriratúvajú k 19 %, ale tvoria odpočitateľnú položku priamu alebo v rámci 25-percentného paušálu nákladov. Zjednodušene napísané, z celkového príjmu za rok odpočítame náklady priame alebo paušálne 25 % a dostaneme základ dane 19 %. Argumentácia 19 % + 2 % neobstojí.“ Tvrdí, a mám to aj na písme, pán Serdahely. Treba si všimnúť textovú argumentáciu, že „táto časť obyvateľov je znevýhodnená“. Ďalej uvádza, že občania sú tiež znevýhodnení tým, že sú povinní odvádzať do sociálnej a zdravotnej poisťovne, ale tu platí princíp solidarity, takisto ako vo fondoch, že zdraví pomáhajú chorým, pracujúci tvoria dôchodok dôchodcom a v našom prípade, čo sa týka fondov, tvorca, ktorý dostane autorský honorár, odvedie 2 % pre toho, ktorý sa ešte len chystá tvoriť alebo je v štádiu tvorby a nemá až také prostriedky na živobytie, aby si mohol toto dovoliť, a tak si vypomáha prostredníctvom umeleckého fondu. Na ilustráciu uvediem, ako sa tie 2 % využívajú na tvorbu. Tak každý to vie, pre tých, čo nevedia, tak ich budem informovať, že fondy podporujú tvorbu v oblasti vedeckej a odbornej literatúry, beletriu, scenáristiku, rôzne menšie filmové dokumenty, portréty umelcov, prispievajú na cesty do zahraničia, ale aj na sympóziá, kongresy, konferencie. A keby som mala uviesť konkrétny údaj, tak napr. Literárny fond od roku 1990 do roku 2004 podporil 40 018 tvorivých pracovníkov a na tvorivé štipendiá vynaložil celkovú sumu okolo 140 mil. korún. Na tvorivých štipendiách tvorili spisovatelia ako Pišťanek, Tužinský, Ballek, Záhradník, Mitana, Johanides, Holka, Haugová a množstvo ďalších, pričom je tam podmienka, že len raz za dva roky si môže takéto štipendium spisovateľ zažiadať a fondy majú možnosť mu ho umožniť. Okrem toho z tej 2-percentnej dane fondy venujú pozornosť aj sociálnej a zdravotnej starostlivosti umelcov, poskytujú im mesačné a jednorazové sociálne podpory, príspevky na liečenie, zdravotnícku starostlivosť, ale vypomáhajú aj pri umiestňovaní umelcov v domovoch dôchodcov či v iných ústavných zariadeniach. Na ilustráciu uvediem, že Český hudobný fond sa po transformácii dostal do patovej situácie, pretože o jeho majetku začalo rozhodovať deväť ľudí bez akejkoľvek kontroly, mohli si robiť, čo chceli. Jedným z chybných krokov bol napr. odpredaj Supraphonu spolu s autorskými právami českých skladateľov a interpretov, čo sa prejavovalo v umeleckej praxi tak, že po celých Čechách, keď boli koncerty, tak sa začínali minútou ticha za takýto stav vo veci kultúry. Za absolútne nedoriešené v predkladanej novele považujem absenciu vízie, ako by malo prebiehať nové financovanie, činnosť, organizácia či riadenie tých novovzniknutých nadácií po zániku fondov. Ako by bolo garantované podporovanie umeleckých aktivít slovenských umelcov a umelcov národnostných menšín, aká by to bola forma hospodárenia a kontroly a aké by bolo celkové zameranie a duchovné poslanie týchto novovzniknutých nadácií. Riziká sú jednoznačné. Riziká takto novovzniknutých organizácií by mohli vytvárať nízku kumuláciu verejných prostriedkov, ďalej nízku dôveryhodnosť týchto inštitúcií vzhľadom na dlhú tradíciu jestvujúcich fondov, ďalej potenciálny nezáujem umeleckej obce, prípadne zástupcov národnostných menšín vo vzťahu ku konkrétnym predstaviteľom a novým manažmentom. A neporovnateľná je aj tá skutočnosť, že napr. Nadačný fond, ktorý vznikol v Českej republike v roku 1993, dostal z privatizácie a z Fondu národného majetku 60 mil. korún ako základ pre svoju činnosť, čo by sa v slovenských pomeroch určite za dnešnej situácie nezopakovalo, keď nie je ani základný finančný príspevok na podporu tvorby ako takej. Považujem za neprofesionálne, že predkladatelia spomínanú otázku s nikým z týchto troch fondov neprediskutovali, návrh neprešiel nijakým pripomienkovým konaním a predkladateľ pravdepodobne len mechanicky prevzal paragrafové znenie z Českej republiky bez toho, aby bol do problematiky hlbšie zainteresovaný a aby pochopil ducha týchto fondov a aj ich sociálny rozmer. Ak sme si na začiatku položili otázku, pre koho prospech táto novela vznikla, musíme si položiť aj nepríjemné otázky – odpovede. Či má zase niekto záujem o majetky fondov, a teraz musím byť populistická, či má niekto zase záujem o kaštieľ v Budmericiach a priľahlé budovy, pretože napr. len budovy, ktoré sú v správe Literárneho fondu, je ich nemalý počet a dali by sa výhodne predať. Či zasa chce niekto deliť obec, už ani nie na dve polovice, na jedných a druhých, kozmopolitov a národovcov, ale na solventných a insolventných, na tých, čo majú takú alebo onakú krvnú skupinu? A čo ma najviac ľudsky aj umelecky zasiahlo, je záver novely, že „ak sa premena fondu neuskutoční v stanovenom termíne, súd nariadi bez návrhu likvidáciu podľa § 70 Obchodného zákonníka“. Nuž tak toto ma úplne dorazilo. Pretože zase niekto vytvára gilotínu pre tých, ktorí chcú tvoriť, hoci vieme, aký je stav tvorby, vieme, že sme malý štát, máme 5-miliónový trh, vieme, ako treba dotovať kultúru, ale zase niekto nastavuje gilotínu, aby sa aj to málo, čo máme, muselo likvidovať. S tým ja teda bytostne a kategoricky nesúhlasím! A ak sa má súd riadiť Obchodným zákonníkom, už sám názov zákona napovedá, že ide o obchod, znova len o obchod, a nie o podporu tvorby a tvorivosti. Prednedávnom som čítala v Pravde rozhovor s jedným popredným svetovým hudobníkom, ktorý povedal, že isté indície napovedajú, že možno sa navracajú časy, keď sa znova budú páliť knihy – a toto považujem za jednu z foriem pálenia tvorivosti, a teda kníh. Aj keď som to teda prehnala a možno je to prisilné tvrdenie, ale politika je aj o tom. Sme malý štát, 5 miliónov, a umelci živoria, mnohí sú v postavení naozaj kostolných myší a my chceme nie z vôle Božej alebo z vôle tvorivého Boha, ale z politickej vôle brať im aj to málo, čo im prináleží. Ľudová strana Hnutie za demokratické Slovensko je proti tejto novele a budeme hlasovať proti. Ďakujem.