K. Tóthová, poslankyňa: (2001-10-31):
Už vo faktickej poznámke som vyjadrila počudovanie, že pán spravodajca sa vlastne  nedotkol jedného vážneho momentu, ktorý je v úvode materiálu uvedený. Znovu prečítam, o čo ide. Národný program bol po prvýkrát predložený Európskej komisii v roku 1998. Je to klam, je to nepravda, pretože po prvýkrát národný program implementácie, respektíve aproximácie európskeho práva v právnom systéme Slovenskej republiky bol predložený v roku 1996, keď bol vypracovaný  a postúpený aj parlamentu. Z mojich rúk v slovenskej a anglickej verzii asi tak hrubý materiál prevzal vtedajší ambasádor Európskej únie pán Zavoss. Osobne som cestovala do Bruselu, kde tento materiál z mojich rúk prevzal vtedajší komisár pre tieto otázky pán Wiersma, ktorý doslova povedal: „Vyslovujem Slovenskej republike veľký kompliment za vypracovanie tohto materiálu, ktorý je vypracovaný s mimoriadnou dôslednosťou.“ Obdobne pozitívne stanovisko vyjadrila pri mojej návšteve pri tej istej príležitosti pani Johnsy z Taexu a jej riaditeľka pani Kirshbau. Toto sú všetko skutočnosti, ktoré sú neodškriepiteľné. Ja sa skutočne divím odvahe súčasnej vlády, že predloží takéto klamstvo do parlamentu. A teraz mi dovoľte, aby som niekoľkými slovami, pretože to nadväzuje na súčasný materiál, uviedla, v čom bol ten hlboký kompliment, čo cenila Európska únia na materiáli z roku 1996 najviac? Najviac cenila jej transparentnosť, prehľadnosť. Totiž materiál, ktorý sme predložili, vychádzal zo systému, že jednotlivé smernice, ktoré majú byť prevzaté do slovenského práva, boli uvádzané za sebou. A ku každej smernici bolo uvedené prvý stupeň aproximácie, druhý stupeň aproximácie a tretí stupeň aproximácie, kedy bude uskutočnený. V ďalšej kolónke bol uvedený zodpovedný subjekt, prevažne minister toho-ktorého rezortu a v ďalšej kolónke boli uvedení spolupracovníci. V čom bolo veľké pozitívum, čo oni obdivovali? Bolo v tom, že napríklad určitú smernicu, to bolo charakteristické pre oblasť poľnohospodárstva, môžete si to pani podpredsedníčka pozrieť, sme jasne vyšpecifikovali, do koľkých zákonov budeme musieť v slovenskom práve zakomponovať. V oblasti poľnohospodárstva neraz bolo 15 až 20 zákonov uvedených, kde sa musí táto smernica pretransformovať. Po nástupe Dzurindovej vlády začalo sa meškať. Tento prehľadný materiál sa stal svojím spôsobom obžalobou neschopnosti a liknavosti aproximácie, a preto Dzurindova vláda v roku 1998 urobila nový národný program, ktorý predložila. Bolo to v roku 1998, ktorý síce Európska únia prijala, ale stále nechápala, prečo bol vypracovaný nový. A ten nový je vlastne už nie rozpracovaním jednotlivých smerníc, ale obsahovým slohom. A ja si dovolím len pár úvodných viet, čo ten obsahový sloh znamená. A začnem stranou jeden, aby nebol dojem, že som si vybrala niektorú časť, ktorá náhodou je taká. Strana jeden ľudské práva a ochrana menšín. Začínam jednak z toho, že je to, ako som povedala, strana jeden, a jednak z toho dôvodu, že som členkou výboru pre ľudské práva a národnosti, takže aproximácia v tejto otázke by ma zaujímala, by som, teda ak je to správa, čo sa urobilo za rok 2001, tak by som ako to uvítala s príslušnými smernicami najmä Rady Európy, pretože aproximácia nie je len smernica Európskej únie, ale je to aj aproximácia k dohovorom a  aktom, ktoré prijala Rada Európy. Na strane prvej je verejný ochranca práv. Prvý odsek sa začína: „Verejný ochranca práv je nezávislý orgán, ktorý sa v rozsahu spôsobom ustanoveným zákonom podieľa na ochrane základných práv ...“ a teraz celá omáčka, čo ten ochranca robí. Druhý odsek. „Verejného ochrancu práv volí Národná rada ...“ a tak ďalej ako za verejného ochrancu práv možno zvoliť koho, verejný ochranca práv nemôže byť členom politickej strany a tak ďalej. Ďalší odsek. „Funkcia verejného ochrancu práv zaniká dňom nadobudnutia právoplatnosti rozsudku“ a teraz rozpis. Ďalší odsek. „Národná rada Slovenskej republiky môže verejného ochrancu práv odvolať“ a teraz, čo všetko sa stane a ako. Ďalší odsek na strane dva. Podrobnosti o voľbe a odvolaní verejného ochrancu a zase batový materiál. Ďalší odsek. Inštitút verejného ochrancu práv bude pôsobiť od 1. januára a zase omáčka. Ďalší odsek. Dňa 12. júna 2000 sa uskutočnil seminár na tému verejný ochranca, teraz o čom sa rozprávalo na seminári. Ďalší odsek. Vláda prerokovala správu o riešení problematiky ombudsmana, kedy, ako, čo bolo v správe. Ďalší odsek. Za účelom vypracovania čo najvhodnejšieho návrhu zákona o verejnom ochrancovi a tak ďalej , čo robil Úrad vlády. Ďalší odsek. Účasť na konferencii, aká bola, kto tam bol. Ďalší odsek. Za Slovenskú republiku na konferencii sa zúčastnili poslanci čo a ako. Ďalší odsek. Vládnymi garantmi sú podpredseda vlády, to je prvý ako verifikačný, teda prvá informácia, ktorá môže zaujímať a ktorá sa týka aproximácie, a ďalší podľa plánu legislatívnych úloh má byť návrh zákona a tak ďalej do štyroch mesiacov od prijatia novely. To je druhá informácia, ktorá sa aproximácie týka. Tak to je aj ďalšia časť Európska charta regionálnych alebo menšinových jazykov, vláda republiky, kedy ju schválila, potom sú tam ďalšie informácie o sčítaní obyvateľstva. Dňa  25. mája  prvý odsek sa realizovalo sčítanie, druhý odsek, vláda odporučila Štatistickému úradu na rokovanie ďalší odsek rady vlády národnostných dôvery, požiadavka potreby, teraz je tam, aké sú limity v jednotlivých menšinách, áno, ČEMADOK, INFORMA a tak ďalej. Prosím vás pekne, to nie je odpočet. Tu nie je konkretizácia, ktorého dohovoru sa to týka, do akého stupňa je zosúladený a tak ďalej. Takže zmena pôvodného prehľadného materiálu na zmenu textovú vlastne je zmena k horšiemu. Zmena k horšiemu v tom, že tu vlastne sú balasty. Balasty, ktoré nedávajú informáciu, ktorý dokument, do akej miery, s ktorou časťou a do akého stupňa bol zosúladený. Tu sú informácie o konferenciách, o ich účastníkoch a podobne. Takže osobne som toho názoru, že predložený materiál je materiál, ktorý zhŕňa slohové cvičenia. Ďalej by som sa vyjadrila k ďalšiemu problému, ktorý tu v parlamente načrtol pán poslanec Tkáč už a o ktorom do určitej miery hovorila aj pani poslankyňa Keltošová. Je to otázka akosi aktivity parlamentu pri aproximácii, ktorá bola do určitej miery zúžená a ja nie som proti, pretože takéto možnosti riešenia sú, ale nie tým spôsobom, ako to urobila Slovenská republika, to znamená vydávanie aproxi-mačných vládnych nariadení. V čom je, vážené panie poslankyne a páni poslanci, problém. Nuž nie v tom, že článok 13 ústavy zakladá možnosť ukladať povinnosti aj aproximačným nariadením, ale v tom, že realizácia tohto článku ústavy, ako sa uskutočnila a vymedzila, je tak široká, že sa kompetencia parlamentu nenáležite zúžila a ďalej je problém v tom, že novela ústavy vlastne založila skutočnosť, ktorá je neskutočná. A síce, že povinnosť uložená aproximačným nariadením vlády v prípade, ak bude povinná osoba zdráhať sa plneniu povinností, vlastne ústava blokuje vymáhanie tejto povinnosti uloženej aproximačným nariadením. Vážení, to sa stalo nekvalitnou, nekompetentnou prácou  pri novele ústavy. Už skutočne existuje argument,  že občania od 1. júla do 1. januára stratili právo obracať sa podnetmi na Ústavný súd, čo im dovtedy ústava umožňovala. A to sa v právnom štáte nemôže stať, že by jedno právo, čo ústava dá, naraz sa na určité obdobie zrušilo, áno, tým, že sa modifikuje. To je skutočne neslýchané, no ale už sa to stalo a tu ďalej sa stalo, že vlastne nie sú zosúladené jednotlivé články ústavy, čo vlastne aproximačné nariadenie dostáva do polohy zbožného želania. Ja totiž vám prečítam článok 2 odsek 3 ten hovorí: „Každý môže konať, čo nie je zákonom zakázané a nikoho, nikoho, slovo to pokrýva ako fyzické, tak právnické osoby, opakujem citát, a nikoho nemožno nútiť, aby konal niečo, čo zákon neukladá.“ Ak ste chceli aproximačné nariadenia dostať do praxe aproximácie, bolo treba v článku 2 odsek 3 doplniť, že s výnimkou alebo týka sa to aj aproximačných nariadení, ktoré ste zahrnuli do článku 13 ústavy. Aproximácia bude síce urýchlená, ale nebude vymožiteľná. Pretože každý, kto nebude chcieť plniť povinnosť vyplývajúcu z nariadenia, sa dovolá  článku 2 odsek 3, opakujem nikoho nemožno nútiť, aby konal niečo, čo zákon neukladá. To je jednoznačné. Obdobne bude problém alebo je problém s kvalitou novely ústavy, ktorá si toto trochu uvedomila, že v článku spomínanom 13 sa povinnosti ukladať rozšírili nielen na zákon, ale že aj  medzinárodnými zmluvami možno uložiť povinnosť aj aproximačným nariadením, a zahrnulo sa do článku 67  teda znenie povinnosti pri výkone územnej samosprávy možno obci a vyšším územným celkom ukladať zákonom, a tam sa už doložilo, a na základe medzinárodnej  zmluvy. To sa malo doložiť aj v článku 3 odsek 2 a aj s vymenovaním aproximačných nariadení. Ale tu sa spravil taxatívny výklad, čiže zákonom na základe medzinárodnej zmluvy, ale zase sa zabudlo na aproximačné nariadenie. Čiže aj tam, kde sa v rámci novely už robili zosúladenia, zabudlo sa na aproximačné nariadenie. Preto keď hovoríme o acquis communautaire  a  o aproximácii, musíme hovoriť aj o implementácii, ktorú robíme prostredníctvom našich zákonov a v praxi. Aká bude implementácia, keď ste v ústave po novelizácii nechali článok 2  odsek 3 nedotknutý a z ústavy jednoznačne vyplýva, že nemožno nikoho nútiť k plneniu povinností, ak niečo také zákon neukladá a nechali ste tam iba dovtedy do novely platnú možnosť,  t. j. povinnosť uloženú zákonom a nerozšírili ste to vážení na medzinárodnú zmluvu a na aproximačné nariadenie. Čiže je tu určitý zádrh, ktorý pravdepodobne si vyžiada ďalšiu novelu ústavy, pretože Európska únia už viackrát povedala, nielen aproximovať právo, ale pri vstupe bude posudzovaná aj jeho implementácia. To znamená realizácia v praxi. A keď vy máte síce ambície aproximačnými vládnymi nariadeniami niečo projektovať a povinnosti, ktoré z toho budú vyplývať zo smerníc Európskej únie, ukladať aproximačnými vládnymi nariadeniami, máte závoru, máte zavretý kohútik článkom 2 odsek 3. Takže toto som uviedla všetko na potvrdenie môjho stanoviska, ktoré som vyjadrila v jednej faktickej poznámke a už aj v tlači, že aproximácia práva, keď má výsledky, má preto, že vláda Vladimíra Mečiara veľmi dynamicky nastúpila aproximáciu, dala jej veľký dôraz. Ale dnes nie sú kroky robené podľa plánu, ktorý bol pôvodne stanovený. Dokonca nie sú dodržiavané ani legislatívne plány tejto vlády, ktorá si ona sama robí na prijímanie zákonov, ktoré vlastne realizujú aproximáciu a dokonca implementácia v praxi v rámci aproximácie nebola dostatočne posúdená a jednotlivé kroky nie sú koordinované, nie sú vedené tak, aby pri vstupe alebo pri prispôsobení nášho práva, čo v každom prípade bude mať niekde pozitívny odraz na ekonomiku, niekde negatívny, aby tie negatívne dopady boli minimalizované. A o opaku ma, žiaľ, nepresvedčí nikto a možno ani záverečné slovo pani podpredsedníčky vlády, ktorá vystúpi po mne, na čo už nemôžeme poslanci reagovať a veľmi postrádam, že tu nie je podpredseda vlády pre legislatívu, ktorého úlohou je koordinovať postupy v legislatíve, pretože v prvom štádiu približovania práve aproximácia práva je veľmi dôležitá a predložený materiál je  na 90 %  otázka legislatívy. A preto tu podpredseda vlády pre legislatívu mal byť prítomný. Ďakujem za pozornosť.