Sopko, Miroslav, poslanec NR SR (2017-06-14):
Vážená pani predsedajúca, ctené pani poslankyne, vážení páni poslanci, veľmi krátko dovoľte aj mne vystúpiť k tomuto návrhu zákona, pretože je to skrátka tak, že veľmi dlhú dobu počas svojej praxe som nemal kontakt s týmto druhom vzdelávania. Dá sa povedať, že moje prvé kontakty začali až vtedy, keď som sa začal o to viac zaujímať, po mojom zvolení za poslanca, kedy som sa dostal viac do kontaktu s jednotlivými prípadmi ľudí, konkrétnych ľudí, konkrétnych detí, ich osudov, ktoré sa riešili a kde naozaj tento druh vzdelávania pomáhal. Dá sa povedať, že naozaj, ako už bolo spomínané zo strany pána predkladateľa, všetky vyspelé krajiny túto úpravu majú poriešenú omnoho lepšie ako u nás, veľkým vzorom už môže byť pre nás Česká republika, a preto mi dovoľte len pár poznámok k tomu, o čom naozaj je domáce vzdelávanie. Pri tomto domácom vzdelávaní, kedy rodič vzdeláva doma svoje dieťa v rodinnom prostredí, sú pre niektoré rodiny potrebné konzultácie vzdelávajúceho rodiča s pedagógmi v škole, pre iné je to zase podpora formou e-learningu alebo zdieľanie vzdelávacích materiálov či možnosť zúčastňovať sa niektorých školských aktivít. To znamená, že samotná forma tohto druhu vzdelávania neznamená, že dieťa nemá kontakt s komunitou rovesníkov, práve naopak, tento kontakt je veľmi dôležitý a malo by to byť spomenuté hlavne z hľadiska socializácie dieťaťa. Ale aj, samozrejme, pre lepšie vyučovanie konkrétneho predmetu či učiva. Dnes evidujeme takzvané komunitné školy, kedy si viac rodín najíma pedagógov a komunita vytvára priestor podobný škole, kde je potrebná najmä spolupráca s pedagógom najatým vzdelávateľom žiakov. Podpora kmeňovej školy, konzultácie s rodičmi a žiakmi nie sú potom až tak potrebné, ale priestor pre komunikáciu kmeňová škola – vzdelávateľ. Tu musím uviesť, že je veľmi dôležité, akým spôsobom tieto subjekty spolupracujú. A ich spolupráca, pokiaľ je naozaj jasne stanovená, je len k prospechu dieťaťa. K samotnému overovaniu vedomostí. Možno by sme mali začať hovoriť nie o overovaní vedomostí, ale skôr overovaní vzdelávania, respektíve dosiahnutých cieľových kompetencií. A nie výlučne len o vedomostiach, tie totiž nie sú presne a podrobne stanovené ani v štátnom vzdelávacom programe, ani v školských vzdelávacích programoch. Nie sú určené ničím okrem samotných vzdelávacích materiálov a ich učiteľmi. Vzdelávacie materiály v rodine sa väčšinou nezhodujú s tými v škole, pretože ide o individuálne a individualizované vzdelávanie jednotlivca, nie teda o frontálne prevažujúcu frontálnu a skupinovú výučbu, ako je to v triedach pri štandardnom 45-minútovom modeli. A tu je veľmi podstatná osoba konkrétneho pedagóga, ktorý s daným dieťaťom pracuje. Tiež iba ten vie, aký má pripraviť ten adekvátny a relevantný test či inú formu overenia jeho pokroku. K samotnej frekvencii preverovania vzdelávania by mala podľa môjho názoru byť hlavne dohoda. Čo však by malo byť jednoznačne stanovené aj v zákone, je minimálna frekvencia jednotlivých konzultácií, pretože tie sú veľmi podstatné. Ďalej k predmetnej úprave toho každoročného overovania tých vedomostí si dovolím poznamenať takú poznámočku, že už dnes máme v právnej úprave, ako je to v prípade zahraničných študentov, že u nich, v ich prípade zákon ustanovuje preskúšanie len raz za daný vzdelávací stupeň. Ak je to umožnené im, môžeme potom diskutovať aj pre túto formu vzdelávania. Ale čo sa týka zrušenia takejto individuálnej formy vzdelávania, tá by mala vždy prebiehať po konzultácii s rodinou, pretože ide o žiaka v starostlivosti odborníkov, a tento krok zdôvodniť tak, aby sa to konzultovalo napríklad inšpekciou. Pre zrušenie povolenia by mali byť vždy veľmi vážne dôvody, zásadou pri rozhodovaní by mal byť vždy záujem dieťaťa, ohrozenie napríklad jeho vývinu potvrdené nezávislými odborníkmi, nielen školou, pretože zodpovednosť za dieťa a jeho vzdelanie nesie v demokratickej krajine vždy zásadne zákonný zástupca. A bohaté zahraničné skúsenosti aj skúsenosti na Slovensku jednoznačne dokazujú, že individuálne vzdelávanie nie je pre dieťa poškodzujúce, ba naopak, tieto deti sú väčšinou akademicky aj kariérne úspešné a v dospelosti aktívne, konštruktívne a sebarealizujúce sa. Každopádne, tento návrh zákona vnímam ako pozitívny krok, aby sme riešili aj túto nie možno veľkú skupinu žiakov, teda našich detí, ale táto skupina si vyžaduje, aby sme začali aj v týchto konkrétnych problémoch prijímať riešenia, ktoré budú pre ich prospech. Ďakujem.