J. Mikuš, poslanec: (2008-07-03):
Predložené materiály ma len utvrdili v presvedčení, myslím, že sme o tom diskutovali aj na výbore, že dni tejto štátnej agentúry musia byť spočítané. Fond národného majetku je príkladom toho, ako inštitúcia dokáže v zmysle Murphyho zákonov sama zdôvodňovať svoju existenciu už nie na prospech zakladateľa, ale len na vlastný svoj prospech. Fond národného majetku je agentúra, ktorá má 110 zamestnancov. Okrem toho má svoje Prezídium a Dozornú radu. V Prezídiu je deväť politických nominantov, z toho jeden prezident. Dozorná rada má ďalších sedem politických nominantov. Vo fonde je osobitný riadiaci orgán Výkonný výbor. Ten má predsedu a jedenásť riaditeľov jedenástich sekcií. Spolu je v týchto riadiacich a dozorných funkciách 26 ľudí. Ročné náklady na činnosť Fondu národného majetku sa pohybujú okolo 150 mil. Sk. Fond národného majetku má aktíva vo výške 86 mld. korún a najvýznamnejšiu položku tvoria cenné papiere a podiely v 102 akciových spoločnostiach v hodnote prevyšujúcej 70 mld. korún. Na prvý pohľad teda nejde o málo povinností. Keď si však uvedomíme, že viac ako polovica spoločností je v konkurze, pohľad sa musí zmeniť. Zvyšok sú firmy, v ktorých má fond zanedbateľný podiel, a teda nemôže mať reálny vplyv na ich hospodárenie. Ostáva pár veľmi významných spoločností. V štyroch akciových spoločnostiach, v Slovenskom plynárenskom priemysle, v Slovenskej elektrizačnej a prenosovej sústave, v Slovenských elektrárňach a Slovenských telekomunikáciách, vlastní fond akcie v hodnote 45,5 mld. korún. Ale akcionárske práva nevykonáva. Tie sú v rukách rezortných ministerstiev. Takže správa majetku je pre fond zanedbateľnou povinnosťou. Fond národného majetku má, samozrejme, zo zákona aj ďalšiu povinnosť. Takmer verne ich kopíruje jedenásť špeciálnych sekcií. Pozrime sa bližšie len na pár príkladov, akú činnosť vykázali tieto sekcie za minulý rok. Príprava a realizácia predajov, teda privatizácia. Vlani schválil fond pod kuratelou vlády, ktorá akože neprivatizuje, predaj malých podielov v siedmich spoločnostiach, ale aby nemal toľko roboty, v piatich prípadoch zveril koordináciu predaja nešpecifikovaným externým poradcom. Okrem toho fond vypracoval návrh na nakúpenie 1,7-percentného podielu v umierajúcej Bratislavskej burze cenných papierov. Reštitúcie a bezodplatné prevody. Čo sa týka reštitúcií, vlani fond riešil nároky jedenásť oprávnených osôb a vydal im cenné papiere za niečo vyše 6 mil. korún. Bezodplatných prevodov bolo desaťnásobne viac, ale to len vďaka tomu, že sa delimitovali akcie vodárenských spoločností. Súdne spory a právna agenda. Fond národného majetku viedol vlani súdno-právne spory, kde ho v 122 prípadoch zastupovali interní právni zástupcovia a v 175 prípadoch externí právni poradcovia alebo zástupcovia. Teda na viac ako polovicu prípadov si povolal pomoc zvonka. Sledovanie pohľadávok. Fond národného majetku v tejto oblasti podľa vlastnej výročnej správy zabezpečoval také činnosti, ako je, citujem: „Sledovanie plnenia platobných a iných podmienok.“ Ďalší citát: „Výpočty výšky úrokov z kúpnej ceny z omeškania, priebežné sledovanie úhrad a ich identifikácia, zadávanie predpisov na zaúčtovanie splátok“ atď. Veľmi dôležité, náročné úlohy. Chcel by som pracovať v takejto sekcii. Vybral som si tú najdôležitejšiu agendu činnosti Fondu národného majetku v minulom roku. Súdny človek vidí, že ide o úkony, na ktoré nepotrebujeme žiadnu špeciálnu agentúru. Proklamovaným skončením privatizácie existencia Fondu národného majetku stráca zmysel. Aj keby sa v privatizácii pokračovalo, Fond národného majetku už nie je na pár prípadov potrebný a jeho zrušenie plánovala SDKÚ – DS hneď po voľbách v roku 2006. Keďže privatizácia je na konci a vláda Roberta Fica už ani ostatok privatizovať nechce, pýtam sa, načo prežíva Fond národného majetku? Ostávajú mi len dve možné vysvetlenia. Vo Fonde národného majetku je dnes veľa politicky nominovaných ľudí, ktorým sa museli ponúknuť lukratívne posty. Veď byť vo Fonde národného majetku neznamená len prináležitosť k tejto štátnej agentúre. Znamená to napríklad možnosť sedieť v orgánoch mnohých pološtátnych firiem. A napokon ani s veľkohubým skončením privatizácie to nie je v poriadku. Stále sa predávajú podiely buď priamo, alebo cez poradcov. Niekedy asi stojí za to byť pri tom. Inokedy sa oplatí byť pri inom, keď sa menia splátkové kalendáre alebo vedú súdne spory. Druhým dôvodom je využitie peňazí, ktoré sa vo Fonde národného majetku nazbierali počas privatizácie. Vláda sa naoko štíti privatizácie ako čert svätenej vody, ale privatizačné peniaze jej nesmrdia. Vlani odišlo z Fondu národného majetku do vlády 47,5 mld. Sk, to je viac ako 15 % príjmov štátneho rozpočtu. Kde sa tieto peniaze vzali? Takmer 24 mld. korún bolo z dividend spoločností, kde bol Fond národného majetku akcionárom. Druhá polovica bola z iných zdrojov fondu, inými slovami, najmä z minulej privatizácie. Štátnemu rozpočtu takto Fond národného majetku významne pomohol. Nebyť tejto pomoci, určite by skončil v horších číslach. Ale všetko má svoj koniec. Aj zdroje Fondu národného majetku sa zmenšujú. Kým na začiatku roku 2007 bolo na jeho účtoch 30,3 mld. Sk, na konci roku stav klesol na 8,9 mld. Sk. Privatizuje sa málo, veľké príjmy už v budúcnosti, v budúcom roku nemožno očakávať. Ani uvedené dva dôvody nestačia na to, aby Fond národného majetku ďalej existoval. Napokon netreba ani dlhé vysvetľovanie, stačí si prečítať jednu z prvých viet vo výročnej správe, citujem: „Hlavnou úlohou fondu je realizácia privatizačných projektov na základe rozhodnutí o privatizácii.“ Rozhodnutí niet, padá aj hlavná úloha fondu. Funkcie Fondu národného majetku sa dajú hravo presunúť na jednotlivé vládne rezorty. Ak hľadá predseda vlády Robert Fico priestor na zoštíhlenie štátnej správy, aby sa konečne mohol dostať k svojmu sociálnemu štátu, dávam priamy návod: zrušte fond a ušetríte stovky miliónov korún, možno, alebo resp. desiatky miliónov eur. Ďakujem za pozornosť.