B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-11-11):
G. Karlin, poslanec: Vážený pán podpredseda, vážený pán minister, ctené kolegyne, vážení kolegovia, je dobrým signálom, že po dvoch rokoch absencie sa tzv. zelená správa znovu dostáva do pléna Národnej rady. Myslím si, že tento ťažko skúšaný rezort si to plne zasluhuje. A budem rád, ak to bude tak aj v budúcnosti, lebo bez politického dialógu a snahy o pochopenie, ale aj riešenia zložitých podmienok v agrosektore progres nie je možný. V Programovom vyhlásení vlády Slovenskej republiky na toto volebné obdobie sa uvádza táto veta: „Vláda bude podporovať zvyšovanie efektívnosti a konkurencieschopnosti poľnohospodárstva, potravinárstva a lesného hospodárstva, resp. lesníctva v súčinnosti s udržateľným rozvojom vidieka a rozvojom ľudských aktivít.“ Je to vstupná veta do celého programu v oblasti pôdohospodárstva. A zároveň ak by tam už nič iné napísané alebo vytýčené nebolo, tak je to plne postačujúce na to, aby sa poľnohospodári a celý slovenský vidiek mali v tomto volebnom období lepšie. Správa o poľnohospodárstve a potravinárstve, ako aj lesnom hospodárstve, ktorú prerokovávame, tento zámer ale vôbec nepotvrdzuje. Práve naopak, potvrdzuje skutočnosť, že sa od toho cieľa celý sektor stále vzďaľuje. Efektívnosť deklarovaná dosahovanými výsledkami najmä družstevných organizácií, ale aj súkromne hospodáriacich osôb je horšia, ako bola v rokoch predchádzajúcich. Rentabilita hospodárenia v poľnohospodárskej výrobe meraná podielom celkového kapitálu na zisku, ako ju vyčíslil predkladateľ, sa dosiahla len 0,44 %, kým v roku 2001 to bolo 0,62 %. Rentabilita vlastného kapitálu sa znížila z 1,01 % na 0,72 %. Pritom úverová zadlženosť majetku stúpla zo 7,76 % na 8,82 %. Ešte horšie hospodárenie poľnohospodárskych podnikov sa ukázalo v jednotlivých regiónoch. Aj keď poľnohospodárske podniky súhrnne dosiahli zisk vo výške 474 mil. Sk, tento je oproti roku 2001 nižší o 6 %. Zlepšil sa výsledok hospodárenia len v Trnavskom kraji a Žilinskom kraji, naopak, v Bratislavskom kraji, Nitrianskom kraji a Trenčianskom kraji sa zisk výrazne znížil a v Košickom kraji sa značne prehĺbila strata. Predpoklad dosiahnutia lepších výsledkov v tomto roku je ešte nižší, lebo klimatické podmienky a zvýšenie spotrebných daní, ktoré v tomto roku dopadli na poľnohospodárov, predurčujú takýto predpoklad. Radi by sme preto pána ministra pôdohospodárstva počuli, ako to za tri  štvrte roka v našich podnikoch tohto roku dopadlo. Ukážme si ďalej, kde a v akej pozícii sa nachádza naše poľnohospodárstvo v medzinárodnej konkurencii teraz, v súčasnosti. Správa to síce čiastočne uvádza, ale na jar tohto roku sme sa mali možnosť aj vo výbore pre pôdohospodárstvo, aj v poľnohospodárskej verejnosti zoznámiť s predvstupovou realitou a postupovou víziou nášho poľnohospodárstva tak, ako ju prednášal pán minister Simon. Táto predpoveď jednoznačne rátala s takými injekciami do ekonomiky poľnohospodárstva, ktoré zabezpečia jej efektívnosť aj konkurencieschopnosť. Je to tak? Pýtam sa a zároveň konštatujem, že nie. Čísla, ktoré boli vtedy uvádzané ako príjem poľnohospodárov v priamych platbách v trhovo orientovaných opatreniach, predstavovali pre rok 2004 výšku 12,4 mld. korún, v navrhovanom štátnom rozpočte na rok 2004 sa tu však predpokladá len 11,1 mld. Sk. Kde je teda sľúbená pozícia slovenských poľnohospodárov a predpoklad, ako to vyslovil pán premiér slovenskej vlády, keď zapíjal spoločne s pánom ministrom v Kodani dosiahnutý úspech? Na túto pozíciu chýba 1,3 mld. Sk. Poďme však ďalej. Na strane 163 správy, ktorú prerokúvame, v tabuľke č. 134 je rozdiel  cez 2 mld. korún medzi potrebou na priame platby, teda východiskom pre štátny rozpočet na rok 2004, ktoré predložilo ministerstvo pôdohospodárstva, a zdrojmi, ktoré chce ministerstvo financií Slovenskej republiky do predvstupovej reality poľnohospodárov zabezpečiť. Ale rozdiel medzi celkovou pozíciou kapitoly rezortu, ktorú požaduje ministerstvo pôdohospodárstva, a tým, čo máme požadovať do tejto kapitoly celku aj my, je 3,14 mld. korún. Tento rozdiel minister financií zmiernil v návrhu štátneho rozpočtu o 366 mil. korún. Takéto pozície vytvára naša vládna koalícia pre poľnohospodárov v predvstupovej fáze a od toho sa, samozrejme, odvíja aj ten veľký hrmot o navýšení viacej ako 45 % zdrojov poľnohospodárom oproti minulosti. Nuž viete, keď vám niekto dával korunu a dá teraz dve koruny, tak zvýšil vám to o 100 %. Ale kto dá 100 korún a pridá len 1 korunu, tak zvýši to len o 1 %. Neviem, do ktorej skupiny by ste chceli byť zaradení, či do tej prvej, ktorým sa tam zvýšilo o 100 %, alebo do tej druhej, ktorým sa tam zvýšilo síce len o 1 %, ale ktorí budú mať 101 korún. Viete, tak je to. Nuž kto nedáva nič, dáva aspoň niečo, a kto dáva niečo, dáva teraz toľko, aby úroveň neklesala, ale zvýšila sa. To sa však nedotýka poľnohospodárov v Slovenskej republike, ale v susedných partnerských krajinách. Naše poľnohospodárstvo aj napriek týmto ľudským neprajnostiam a živelným pohromám má ešte stále akú-takú silu, vážia si ho aj v zahraničí aj niektorí podnikatelia, ktorí budú budúcimi, ale sú aj dnešnými partnermi v spoločnej Európe. Majú konkurenčné obavy. Najväčšie obavy však majú samotní poľnohospodári, keď počúvajú arogantné vyjadrenie na svoju adresu od niektorých členov vlády s priezviskom, ktoré má tiež poľnohospodársky základ. O takýchto postojoch však nemienim hovoriť, lebo si nezaslúžia väčšiu pozornosť, ako je skutočný význam uvedeného hlodavca v poľnohospodárstve ako celku. Slovenské poľnohospodárstvo v medzinárodnej konkurencii meranej podielom na hrubom domácom produkte, ako sa uvádza v správe, má slušnú pozíciu. V roku 2002 to bolo 4,16 %, čo predstavuje nárast oproti roku 2001 o 0,06 %. Susedné, taktiež prístupové krajiny tento podiel dosiahli vlani, napr. to bolo v Českej republike 3,7 %, v Maďarsku cez 3 %. Tento podiel sa však každý rok znižuje, čo je spôsobené tým, že neustále rastie ekonomika v štáte vnútornou spotrebou, ale aj v priemysle na rozdiel od stavebníctva. Toto všetko dosahuje naše poľnohospodárstvo pri podiele zamestnanosti na úrovni 6,2 %, čo dosahuje aj Maďarsko, Česko ju má ešte nižšiu, 4,8 %, ale Slovinsko ešte ju má 9,1 % a Poľsko ju má až 19,3 %. Slovenskí poľnohospodári musia dosahovať tieto výsledky, keď majú najnižšie mzdy v našom národnom hospodárstve. Na priemer v štáte za rok 2002 je to len 10 478 korún. Čiže v parite na priemer odvetví hospodárstva to predstavuje len 73,7 %. Táto parita predstavovala 76 % ešte v roku 2001, 85 % v roku 1993, ale v roku 1989 to bolo 106,8 %. Slovenskí poľnohospodári sú nútení vyrábať nielen za nízkeho priameho ohodnotenia svojej pracovnej sily, možno by pritiahli aj japonské automobilky, ale aj za neustáleho poklesu investičnej vybavenosti svojich hospodárstiev novou technikou a technológiou. Toto zaostávanie zreteľne pociťujú aj potravinári. Nakoniec sa to prejavilo aj v posledných rokovaniach s Európskou úniou, hlavne čo sa týka mäsového priemyslu, čo môže potvrdiť aj pán minister. Opotrebovanosť majetku na výške 50,2 % a hodnota majetku tak potrebná pre bankové záruky klesla od roku 1997 o 25 mld. Ako by asi vyrábal slovenský Volkswagen, keby mal 79 % strojov za hranicou odpisovania? U poľnohospodárov je to na 12 rokov. Ako by vyšetrovali naši lekári pacientov, keby mali 80 % prístrojov 10 rokov po životnosti? Pýtam sa pána ministra Zajaca. Čo môže vtedy závidieť našim poľnohospodárom? Iba tie kapustové listy, čo ostávajú po zbere na poliach. Opačne sa pýtam: Nebolo by potrebné viacej pomôcť pri daňových zákonoch? Pýtam sa to aj vás, vážení poslanci, z vládnej koalície. Dovoľte mi, aby som sa zaoberal aj ďalšími parametrami konkurencieschopnosti poľnohospodárstva či už na báze našich výrobkov alebo cenovými reláciami a, samozrejme, aj parametrami intenzifikácie, lebo v konečnom dôsledku taktiež závisia nielen od produktivity práce, ale i od vyrovnávania dotačných faktorov na úroveň podmienok všetkých, ktorí budú v spoločnom trhu v Európe pôsobiť. Súhlasím s hodnotením vývoja konkurencieschopnosti našich cien v porovnaní s cenami niektorých štátov v Európskej únii, kde sa zatiaľ nekopírujú vplyvy rovnakých podmienok, lebo ony rovnaké ozaj nie sú. Najviac je cítiť priepastný rozdiel v platobnej čiže kúpnej sile nášho obyvateľstva, a to nielen v porovnaní s obyvateľmi v Európskej únii, ale aj obyvateľmi susedných štátov V-4. Je pohoršujúce, keď niektorí experti vo vláde, ale aj pri nej odôvodňujú občanom zvyšovanie cien nákladov, teda aj vstupov do výroby a do domácnosti tým, že ešte aj tak nemáme európsku úroveň, ale jedným dychom nepovedia, kde je naša úroveň pri platoch alebo iných príjmoch. Aká je porovnateľnosť, keď ceny vstupov oproti roku 1990 vzrástli v krajinách Európskej únie len o 21 %, ale v Slovenskej republike o 286 %, v Česku o 241%? Porovnajte si to s rastom cien príjmov v týchto krajinách. Veď len v Česku nás predbehli v priemere v národnom hospodárstve za posledné štyri roky o 40 %. Pritom v porovnaní s rastom cien produktov napr. rastlinnej výroby je relácia taká, že kým u nás rástli ceny o 52 %, v Čechách to bolo o 75 %, v Maďarsku to bolo o 97 %, ale v Európskej únii to bolo len o 14,4 %, lebo sú aj tak vysoké. Zároveň ceny živočíšnych produktov rástli v Slovenskej republike o 85 %, v Čechách o 22 %, v Maďarsku o 318 %. Potom parita medzi rastom cien vstupov a rastom cien produktov sa dosiahla od roku 1990 v Slovenskej republike 48 %, v Českej republike 42 %, v Maďarsku 70 %, ale v Európskej únii 86 –  88 %. K tomuto vývoju je potom zákonite aj rovnaký vývoj intenzifikačných vkladov do pôdy alebo do úžitkovosti zvierat. Preto sa v Slovenskej republike dosahuje najnižšia úroveň hnojenia. Napr. v prepočte na čisté živiny je táto úroveň len 38,8 %, kým v Čechách je to 58,4 %, v Maďarsku 67 %, v Poľsku 68 % a v Slovinsku 121 %. Keď si tento stav dáme do súvisu s dotačnou podporou, tak naša konkurencieschopnosť vyzerá tak, že keď naša vláda pridá z domácich rozpočtových zdrojov aj 55 % na priame platby, nedosiahneme úroveň, ktorú dosahujú okolité štáty najmä v produkčnosti, ani za 5 rokov. Veď si porovnajme, Slovensko dosiahlo v úrodách obilovín v porovnaní s krajinami EÚ v roku 2002 len 68,4-percentnú úroveň, úroveň je v kukurici 58-percentná, v cukrovej repe 72-percentná, v zemiakoch 52-percentná, v repke olejnej 70-percentná a strukovinách 80-percentná, v dojivosti na kravu a rok 82,9-percentná, v Čechách je to 87,4 %, a v znáške vajec len 75-percentná. V tomto kontexte dovoľte uviesť aj paritu dotačnej úrovne voči krajinám, na ktoré nás zameriava aj pán Ivan Mikloš, minister financií. Podpora slovenského poľnohospodárstva vyjadrená ekvivalentom produkčných subvencií podľa metodiky OECD je výrazne nižšia ako v Európskej únii alebo v krajinách CEFTA. Po Poľsku máme najnižšiu produkčnú subvenčnú podporu, 21 %, kým je to v Čechách 28 %, v Maďarsku 29 %, v Poľsku 14 %, v USA 18 %, v Kanade 20 %, v Nórsku 51 % a vo Švajčiarsku je to 75 %. Priemer štátov EÚ je tu 36 %. Ak sa tieto percentuálne podiely premenia na absolútne čísla vyjadrením dolárov na hektár poľnohospodárskej pôdy, tak je to v Spojených štátoch amerických 215 dolárov, v Kanade 330 dolárov, v Nórsku 2 755 dolárov, vo Švajčiarsku 3 497 dolárov, v krajinách EÚ priemerne 817 dolárov a u našich najbližších susedov, a to v Čechách 277 dolárov, v Maďarsku 307 dolárov, v Poľsku 130 dolárov a u nás 158 dolárov. V subvenčnej podpore na trhové ceny sme však absolútne najhoršia krajina na svetových trhoch. Kým podporujú svoje výrobky na trhu štáty v Európskej únii 57,4 % , Česko až 74,6 %, Maďarsko 60,5 %, Poliaci 68 %, tak na Slovensku je to len 35 %. Takto to vyzerá na jar, v lete, na jeseň aj v zime, pán minister zdravotníctva. V ekvivalente produkčných subvencií sme sa ešte nedostali ani na úroveň rokov 1991 – 1993. Keď sa dostaneme na prijateľnú úroveň, to nie je len otázka subvenčnej podpory, ale aj umu a fortieľa našich poľnohospodárov. Predovšetkým však musia prežiť túto politickú nepriazeň, neskrachovať, ale hľadať vlastné ľudské zdroje, lebo parlamentný aj vládny mechanizmus zatiaľ zlyháva. Plne preto podporujem návrhy opatrení, ktoré prijal Výbor Národnej rady pre pôdohospodárstvo a sú predložené na schválenie dnešnému plénu. Žiadam vás všetkých o ich podporu. Úplne na záver by som chcel upriamiť pozornosť cteného auditória na posledné hlásenie ÚKSÚP-u, kde v poslednej signalizačnej správe, a tu upriamujem na to pozornosť aj pána ministra, upozorňuje na výskyt nových škodcov, hlavne na istý druh hlodavca a jeho zmenené správanie. Je to zajac s náturou vlka preoblečeného za človeka so sklonom ku kanibalizmu. Môže to predstavovať ale skutočne nepredvídateľné nebezpečenstvo aj pre budúce generácie, a to nielen pre poľnohospodárov, kolegovia. Nákaza sa šíri, počuli ste to zo správy, že kto všetko už sem sa vyjadruje. Našťastie veľmi rýchlo sa našiel aj liek a nestojí to veľa, skoro nič, ctené auditórium, len trochu sebazaprenia, aby sme v budúcnosti hovorili len k tomu, čomu aj rozumieme. Viete, keď niekto dokáže vymenovať štyri ročné obdobia, to ešte neznamená, že je už odborníkom na poľnohospodárstvo. A nebude to také jednoduché ani na jar, ani v lete, ani na jeseň, ale ani v zime. Ďakujem vám za trpezlivosť. (Potlesk.)