P. Hrušovský, predseda NR SR: (2005-05-10):
M. Abelovský, poslanec: Vážený pán predseda, vážený pán minister, vážené panie poslankyne, páni poslanci, bola nám predložená novela Občianskeho súdneho poriadku, novela Exekučného poriadku, zákona o exekútoroch, ktorý našiel miesto vo vládnom návrhu zákona. Je úplne legitímne, že ministerstvo, a teda aj vláda Slovenskej republiky sa snaží o zrýchlenie konania a stanovení lehôt na niektoré procesné úkony súdu, ako aj na prenesenie niektorých procesných činností po odvolaniach na odvolací súd. Určite je to legitímne a treba to hodnotiť pozitívne. Mám však pochybnosti, či uvedená novela najmä Občianskeho súdneho poriadku prinesie to, čo je  jej snahou, a to o urýchlenie občianskeho súdneho konania. V prvom rade si myslím, že zvýraznenie apelačnej zásady je krokom správnym smerom. Je nesporné, že súdy pri rozhodovaní, pokiaľ táto zásada nie je zdôraznená, majú sklon, keď si nevedia poradiť, nevedia zaujať správne stanovisko, pristupujú k preskúmaniu rozhodnutia tou najľahšou možnou cestou, a to zrušenia rozhodnutia najmä z procesných dôvodov. Tak sa vytvára potom ten nebezpečný kolobeh niekoľkých zrušení rozhodnutí, vrátenia, a tým prakticky sa donekonečna konanie predlžuje. Mám však pochybnosti, či v navrhovanej právnej úprave je táto apelačná zásada dostatočným spôsobom zvýraznená. Podľa mňa tu absentuje a bude potom vecou, samozrejme, pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov a sám sa v druhom čítaní o to pokúsim, že zvýraznenie tejto apelačnej zásady je do určitej miery moderované a modifikované konkrétnym ustanovením, keď by bolo možné zrušiť rozhodnutie súdu prvého stupňa aj z dôvodov nepreskúmateľnosti tohto rozhodnutia, ktoré, obávam sa, že v období, ktoré nás čaká, bude veľmi časté. Mám na mysli najmä skutočnosť, že podľa tých noviel, ktoré sme prijali už v tomto volebnom období, veľká časť prvostupňovej agendy prechádza na okresné súdy, najmä vo veciach  priemyselných práv, vo veciach konkurzov a v ďalšej agende, s ktorými evidentne okresné súdy nemajú žiadne skúsenosti. Ak si zoberiem modelový prípad, že účastník sa obráti na súd so skutočne dôvodným návrhom napríklad vo veci vyplývajúcej z priemyselných práv a  prvostupňový súd, pretože nie zo zlomyseľnosti alebo z nejakého iného dôvodu, ale z nedostatku skúsenosti bude aplikovať úplne chybne iné hmotné právo, ako by ho aplikovať mal a takýto dôvodný návrh zamietne, odvolací súd bude mať v podstate len dve možnosti. Pokiaľ by vstúpila do platnosti táto novela, buď rozsudok potvrdiť v tomto prípade, alebo tento rozsudok zmeniť. Ani na obidva dôvody, ktoré zákon umožňuje, asi nebude dôvod, pretože ak by teda potvrdila rozsudok, evidentne by účastníkovi zamietli dôvodný návrh, a pokiaľ by ho chceli zmeniť, tak by tomu bránila skutočnosť, že prakticky nebolo vykonané žiadne dokazovanie, alebo aj bolo, ale bolo vykonané nesprávnym smerom, a tým sa potom aj  dospelo k nesprávnym záverom, k aplikácii nesprávneho hmotného práva. Samozrejme, že účastník by utrpel na svojich právach a nebolo by učinené spravodlivosti zadosť. Mám takú predstavu, aby v rámci druhého čítania pozmeňujúcim návrhom bol doplnený o ustanovenie, teda nie tak, ako je v navrhovanom zákone, teda v novom znení ustanovenia § 221 v tých jednotlivých písmen a) až h), ale dať odvolaciemu súdu procesnú možnosť rozhodnúť bez pojednávania v lehote, ktorá by mohla byť napríklad 30 dní s tým, že by bolo povinnosťou súdu v tejto 30-dňovej lehote trebárs aj vyhotoviť toto rozhodnutie o tom, že rozhodnutie prvostupňového súdu je nepreskúmateľné, teda ho „skasírovať“, ako sa povie, a doručiť na nižší súd. Obávam sa, že práve tie novely, ktoré boli prijaté aj touto snemovňou, budú mať za následok práve preto, že veľmi veľká časť agendy prechádza do ich právomoci, budú veľmi časté a budú veľmi potrebné rozhodnutia alebo zrušujúce rozhodnutia pre nepreskúmateľnosť. Takto by sa, samozrejme, tou veľmi striktnou procesnou 30-dňovou lehotou zabránilo trebárs tomu pingpongu, ak by som to tak mohol nazvať, medzi odvolacím a prvostupňovým súdom, a bola by zabezpečená aj, by som povedal, rýchlosť toho konania v medziach. Určite nepostačujú tie dôvody, ktoré sú uvedené v navrhovanom ustanovení § 221. Je to, samozrejme, vec na diskusiu, v každom prípade volajú po tom sudcovia najmä odvolacích súdov, pretože budú mať skutočne veľmi vážnym spôsobom zviazané ruky pri rozhodovaní a, samozrejme, je to aj v súvislosti so vzájomnou ochranou oprávnení záujem občanov, ktorí sa so svojimi nárokmi obracajú o súdnu ochranu. Nakoniec akosi táto novela nevymyslela nič nové, takáto alebo podobná právna úprava v Čechách, pokiaľ viem, už platí asi tri roky, kde bola zvýšená apelačná zásada práve z tých dôvodov, ku ktorým pristúpilo aj ministerstvo, a myslím si podľa konzultácií s českými kolegami, sa táto novela úspešne aj uplatňuje. Čiže novela áno, je správna, je to krok správnym smerom zvýšiť apelačnú zásadu, ale nie až tak, ako je v navrhovanej úprave, treba ju modifikovať o možnosť preskúmania rozsudku zrušením rozhodnutia pre jeho nepreskúmateľnosť v stanovenej procesnej lehote a aj s vyhodnotením rozhodnutia a vrátením. Ide o takzvané súdne rekurzy, tí, ktorí pracujú v justícii vedia, o čo ide, keď predseda senátu môže už po jasnom a po prvom nahliadnutí do spisu a zistenia, prakticky prečítania si napadnutého rozsudku a odvolania vie, že toto rozhodnutie je nepreskúmateľné a mal by takú procesnú možnosť pristúpiť k takémuto konaniu. Poukazujem na to, že aj Súdna rada vo svojom rozhodnutí  takýmto spôsobom reagovala na navrhovanú a zamýšľanú právu úpravu, ktorá bola doručená ústavnoprávnemu výboru, kde sa tieto veci takýmto spôsobom ponímajú. Čo sa týka návrhu preniesť všetky výkony rozhodnutia zo súdu na exekútorov, samozrejme, takáto zásada je možná, je otázka, či prinesie úľavu pre súdy a či bude znamenať aj odbremenenie súdov a snáď ani nie tá, ale či bude znamenať najmä urýchlenie výkonu rozhodnutia pre občanov, a tým prakticky až domáhania sa svojho práva, teda na reálnom podklade nielen mať v ruke nejaké súdne rozhodnutie, ale aj príslušnou sankciou potom to plnenie dostať. Tu mám určité pochybnosti. Ja si myslím, že pokojne na súdoch by mohli zostať exekúcie, ktoré sa vykonávajú formou zrážky zo mzdy. Najmä ide o uplatnenie výživného od tých, ktorí si túto povinnosť neplnia. Ide v podstate o veľmi jednoduché exekučné konanie, ktoré je viac-menej aj oslobodené vzhľadom na pomery tých oprávnených aj od súdnych poplatok a preddavkov. Čiže viem si predstaviť, že by takéto najmä pre ich určitú operatívnosť, ako aj to, že vieme, že exekučné konanie má niekoľko fáz, pokiaľ je prakticky spôsobilé privodiť tie následky spočívajúce v exekúcii a v jej reálnom uplatnení, že by medzičas medzi právoplatným rozsudkom a výkonom rozhodnutia bol čo najkratší. A tu si myslím, že by mohla byť činnosť súdov najmä  prostredníctvom vyšších súdnych úradníkov, ktorými sú už súdy prakticky skoro zasýtené, teda je tu priestor na ich uplatnenie. Ja si myslím, že ak bude v druhom čítaní pamätané na tieto pozmeňujúce a doplňujúce návrhy, tak by som nemal problém potom tento návrh zákona aj podporiť. Ďakujem za  pozornosť.