Lubyová, Martina, ministerka školstva, vedy, výskumu a športu SR (2018-05-10):
Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, ďakujem veľmi pekne za túto dlhú inšpiratívnu diskusiu. Mnohé tie motívy sa opakovali v prejavoch viacerých pánov poslancov a poslankýň, takže ja by som si dovolila možno tak tematicky to zoskupiť podľa tých jednotlivých okruhov, ako bude zabezpečená nezávislosť, docenti, profesori a tak ďalej. Na úvod by som ale chcela povedať, už mnohí páni poslanci, ktorí tu tak dosť našpríhali na niečo, čo ešte ani nevedia, či tak vôbec bude, tak ani sa teda neobťažovali, že vypočuť si moju odpoveď, tak dúfam, že aspoň z nejakého záznamu si to vypočujú. V prvom rade chcem reagovať na všetky tie domnienky, ktoré tu boli servírované ohľadne toho, že máme záujem podstatným spôsobom medzi prvým a druhým čítaním tento zákon meniť, že sú niekde nejaké desiatky nejakých pozmeňovacích návrhov. Neviem teda, kto ich má, pokiaľ ich má opozícia, nech sa páči, je to vaše sväté demokratické právo. Ja ich určite nemám ani nikto z koalície, pokiaľ viem, ich nemá. Neviem, odkiaľ pramenia tieto vaše dohady, ale stále sa tu to systematicky opakuje vo vystúpeniach všetkých takmer opozičných poslancov. Začal s tým pán poslanec Poliačik, ktorý hovoril o nejakom čvirikaní vrabcov od Stromovej až sem. A ak toto bol ten zdroj, tak ja naozaj si dovolím tvrdiť, že zrejme tie vrabce čvirikali nejaké úplné výmysly. Naozaj nikto nemá v úmysle zásadným spôsobom akože teraz do toho zasahovať a predložiť úplne niečo iné na druhé čítanie. A zároveň, pokiaľ sa niekto domnieva, že medzi tým prvým zákonom, ktorý kedysi predkladal pán Plavčan do MPK, a touto verziou nie sú zásadné zmeny, tak jednoducho sa neobťažoval naštudovať si tie dva zákony a nesledoval tú prácu, ktorá aj pri zapracovaní pripomienok z MPK, aj pri ďalších pozmeňovacích návrhoch do toho zákona bola vložená. Tento zákon bol predložený do MPK ešte za pána ministra Plavčana v marci 2017. A dovolím si povedať, že naozaj je to zásluha Slovenskej národnej strany, že po desiatkach ministrov alebo, ja neviem, mnohých rokoch tu konečne je takýto zákon. A myslím, že tak pomedzi riadky aj napriek teda tomu, že väčšinou vystupovali opoziční poslanci, sa tu kvitovalo, že takýto zákon je a že tento zákon je naozaj veľmi potrebný. To znamená, to, že dochádza naozaj ku kvalitatívnemu a historickému prelomu, že sa takýto zákon podáva, je naozaj práve zásluha Slovenskej národnej strany, ktorá má nominantov a ktorá má záujem takéto riešenia systémové presadiť. Pokiaľ ide o zmenu, ktorú ten zákon doznal od toho, ako bol prvýkrát predložený do MPK, bol predmetom medzirezortného pripomienkového konania, bolo tam veľké množstvo pripomienok, ktoré boli štandardným procesom spracované, vyhodnotené, zapracované, čiže už aj v rámci MPK ten zákon doznal podstatne väčšie zmeny. Keď som sa ja dostala na tento post na jeseň minulého roku, tak viete, že zo zákona sa pred MPK takéto zákony posielajú trom vysokoškolským reprezentáciám, to je Slovenská rektorská konferencia, Rada vysokých škôl, Študentská rada vysokých škôl. Takže moje prvé kroky smerovali na Slovenskú rektorskú konferenciu, kde som na mojom prvom stretnutí s nimi na návšteve ich zasadnutia sa s nimi radila o tom, akým spôsobom budeme riešiť vysokoškolské zákony do konca tohto volebného obdobia, a bola dosiahnutá dohoda, že tento rok urobíme zákon o kvalite a že v tom ďalšom roku by sme sa systémovejšie venovali zákonu o vysokých školách, pretože nemôžte naraz otvoriť celý systém. Vidíte, že aj tie zákony sú navzájom prepojené, že zákon o kvalite vyvoláva technickú novelu zákona o vysokých školách. A nemáme naozaj ani kapacitu a ani nemôžme natoľko destabilizovať celé vysokoškolské prostredie, aby sme zásadne otvorili dva takéto veľké zákony naraz. Čiže bola dosiahnutá dohoda, že toho roku zákon o kvalite, v roku 2019 zákon o vysokých školách. Ešte teda nie je isté, či to bude úplne nový zákon alebo nejaká podstatná novela, ale už z toho, čo tu počúvam a čo teda je naozaj aj v tej akademickej obci sa preslýcha, že človek už musí byť pomaly historikom práva na to, aby všetky tie novely vysokoškolského zákona nejakým spôsobom vedel evidovať, tak ja by som osobne bola za to, aby sme išli aj s novým znením zákona. Ovšem, samozrejme, toto je, keď vidíte, a už to niekto povedal, že aká vysoká miera sofistikovanosti prevláda v komunite, ktorá sa, prirodzene, bráni tomu, aby sa ich prostredie menilo, tak presadenie dvoch úplne nových kvalitatívnych zákonov, zákona o kvalite a zákona o vysokých školách, by bolo naozaj veľmi husárskym kúskom, ale môžme sa o to pokúsiť. Keď som teda po rektorskej konferencii dosiahla túto dohodu, tak sme sa v januári tohto roku obrátili na všetky tri reprezentácie, Slovenskú rektorskú konferenciu, RVŠ a ŠRVŠ, s otázkou, že ideme teda robiť zákon o kvalite. Boli ste svedkami toho, čo bolo predložené do MPK, boli ste v zmysle zákona s týmto formálne oboznámení. Dávali ste nejaké pripomienky v rámci MPK. Pozývame vás na stretnutie, aby sme sa porozprávali o tom, akým procesom a aké zmeny ešte budete požadovať, čo sa vám na tom zákone ešte nad rámec toho MPK nepáčilo. Na prvé stretnutie sme pozvali reprezentantov rektorskej konferencie a Rady vysokých škôl. ŠRVŠ sme riešili zvlášť, pretože s nimi sme ešte konzultovali internáty a ďalšie veci. Potom na ďalších stretnutiach už boli všetky reprezentácie spoločne. Na prvom stretnutí, kde boli predstavitelia rektorskej konferencie, konkrétne pán Kropil tam nebol, lebo bol v zahraničí, ale pán Mičieta s pánom Šmidom, čiže členovia prezídia a podpredsedovia, a bol tam štatutár rady vysokých škôl pán Putala a ďalší predstavitelia reprezentácií, bolo dohodnuté a oni sami vyjadrili a potvrdili, že nebudú považovať, alebo nebudú požadovať taký veľký rozsah zmien do týchto zákonov, aby tieto zákony mali byť predmetom nového medzirezortného pripomienkového konania. Čiže toto bola dohoda dosiahnutá s reprezentáciami, že nebudú požadovať také významné zmeny, že to budú skôr zmeny menšieho charakteru a že ten zákon nebude z tohto titulu musieť byť prerokovaný opätovne v MPK. Na základe tejto dohody sme potom v rámci tohto prvého technického stretnutia prechádzali celkovú koncepciu, filozofiu tohoto zákona, ako to má byť nastavené, základné inštitúty. Následne bolo zvolané ďalšie takéto stretnutie opäť obrátením sa na všetky tie reprezentácie, to stretnutie sa konalo, to prvé stretnutie sa konalo, myslím, 9. 2., ďalšie stretnutie, myslím, 9. marca, kde boli opäť predstavitelia všetkých troch reprezentácií a tam sa už na základe tých dohôd, ktoré boli z prvého stretnutia, v súlade teraz s nastavením tej filozofie a koncepcie rozpracovávali technické detaily, ustanovenia toho zákona a detailne sa prechádzali naozaj paragrafové znenia. Na základe týchto konzultácií boli vznesené ďalšie opravy do toho zákona, úpravy, čiže hovoriť o tom, že neboli nejaké práce a nejaké pripomienky zapracované, je absolútne scestné a nepravdivé. Potom bola ešte posledná, tretia, tretie takéto stretnutie, kde sme opäť pozvali všetky tie reprezentácie už s cieľom naozaj doladiť technicky už úplné detaily, a preto to stretnutie bolo aj dvojdňové 19. – 20. marca. Tam sa nám zúčastnila Rada vysokých škôl a Študentská rada vysokých škôl. SRK sa ospravedlnila z titulu, že oni napísali, že nie sú si istí, či boli pozývaní ako reprezentanti SRK alebo ako experti, čo teda z nášho hľadiska, samozrejme, keď sa obraciame na reprezentácie, píšeme na srk@srk a žiadame reprezentáciu, aby prišli, tak tí rektori, ktorí prídu, sú pre nás reprezentantami SRK, nie sú to individuálni experti. Nikdy by sme nemohli z 30 – 40 rektorov vybrať jedného-dvoch expertov a považovať ich za členov reprezentácie. Čiže na treťom stretnutí sa SRK nezúčastnila z tohto dôvodu, že podľa môjho názoru, obávam sa, zlyhala nejaká interná komunikácia v rámci SRK, že tí, ktorí tam boli na tých prvých stretnutiach, zrejme nejakým spôsobom dôkladne si neodkomunikovali s celým plénom SRK, že tam vôbec boli, čo sa tam dialo a že teda nakoniec ich ostatní vnímali, že tam boli v pozícií expertov a nie v pozícii reprezentantov. Toto je ale niečo, čo naozaj nemôže riešiť ministerstvo školstva. My sme povinní obracať sa na reprezentáciu a cez reprezentáciu sme tam získali tých ľudí, ktorí tam boli zúčastnení. Čiže neboli to pre nás experti. Ak sa oni sami za takých považovali, to je už naozaj interná záležitosť, akým spôsobom SRK nominuje ľudí, akým spôsobom si to oni vnútorne komunikujú. Z titulu toho, že sa nezúčastnili na poslednom stretnutí, oni nám ani nedali nikdy žiadne skonsolidované stanovisko za Slovenskú rektorskú konferenciu. To znamená, dostali sme od dvoch-troch rektorov ich vlastné stanoviská alebo pripomienky, čo teda bola obdoba toho, čo bolo aj v MPK-áčku, čiže z tých rádovo 30 – 40 vysokých škôl sme dostali od troch rektorov pripomienky za ich vlastnú školu. Nikdy sme nedostali skonsolidované stanovisko za reprezentáciu. Keďže už ale bolo potrebné teda buď ten zákon úplne zahodiť do koša a v tomto volebnom období neriešiť, alebo ho teda dať 23. apríla doručiť vám, aby sme mohli stihnúť účinnosť 1. 9., aby sa vôbec mohla zriadiť agentúra tohto roku a tak ďalej, tak sme sa rozhodli ísť aj bez toho konsolidovaného stanoviska SRK, pretože v zmysle zákona oni formálne zákon dostali pred MPK, vyjadrovali sa, zúčastňovali sa všetkých stretnutí a nakoniec teda, keď už bol prerokovaný na vláde, tak páni rektori povedali, že oni sa teda, pozvali nás na SRK, dali nám 10 bodov, ktoré mám tu, ktoré už boli ich skonsolidovaným stanoviskom, lebo medzitým už stihli si to všetko prerozprávať, skonsolidovať a 10 bodov nám dali. Týchto 10 bodov, v podstate z nich len dva sú zásadné. Osem bodov je v rovine proste dovysvetlenia, ako to bolo myslené, nejaké technické, terminologické veci. Čiže z tých desiatich bodov len dva sú zásadné, ktoré zatiaľ, si myslím, že oni žiadajú to, na čo my nemôžeme pristúpiť, a to je konkrétne otázka tých docentov, profesorov a otázka hodnotenia tvorivej činnosti. K tomu sa teda ešte vrátim v priebehu rokovania. Ale ako to už bolo spomenuté aj mnohými z vás ocenené, že upúšťame od povinnosti mať ten titul formálny docent a profesor preto, aby človek mohol aspoň po určitú dobu pracovať na funkčnom mieste docenta, profesora. Je to práve najmä preto, že už tieto osobné tituly sú už takým reliktom minulosti a už my a Česi sme asi posledné krajiny, ktoré vôbec toto pestujú. Ostatní majú proste otvorený akademický systém, kde sa ľudia kvalifikujú na základe požiadaviek, ktoré špecifikuje daná škola. Chcem podotknúť, že aj v súčasnosti titul docent a profesor sa udeľuje na základe kritérií, ktoré si vyšpecifikuje daná škola. Čiže daná univerzita. Oni sami aj prostredníctvom vedeckých rád to overujú a sami si tie kritériá špecifikujú. To znamená, že nejde o žiaden kvalitatívny nový prvok, keď my tým školám umožníme, aby si priamo na tie miesta najímali ľudí, ktorí spĺňajú také základné požiadavky, ktoré oni v súčasnosti používajú na udelenie tých titulov, ale jednoducho skracujeme ten proces, pretože v súčasnosti musíte prejsť tými kritériami, musí vás schváliť vedecká rada ešte fakulty, potom ešte univerzity, potom to ešte opäť overuje akreditačná komisia, ktorej teda nahradenie je zásadným cieľom aj tohto nového zákona. Potom to príde na ministerstvo, potom ešte to môže minister nejakým spôsobom odobriť alebo zmeniť a potom sa to posúva teda na prezidenta, na vymenovanie alebo teda v prípade docenta je to kratšie, je to teda vymenovanie rektorom. Čiže my vlastne odbremeňujeme tých ľudí od povinnosti prejsť cez celú túto dlhú procedúru, s tým, že ale tie kvalifikačné predpoklady, ktoré má ten človek spĺňať, tak ako teraz, tak aj potom bude určovať tá vysoká škola. Čiže je to to isté. A my sme pôvodne, v návrhu ministra Plavčana bolo kompletné zrušenie tých osobných titulov docentov a profesorov. Toto, že sme išli na aspoň týchto šesť rokov možnosti zamestnať sa, je už výrazom istého kompromisu voči akademickej komunite. Ja už hovorím, že dnes sa názor na toto ustanovenie rôzni podľa toho, že či človek, ktorý vyjadruje ten názor, je docentom, profesorom, alebo nie je docentom, profesorom. Ako je to pochopiteľné, ale my naozaj musíme byť progresívni a snažiť sa robiť to, čo robia zahraničné vysoké školy, že otvárať a spružňovať ten systém. Druhý bod, v ktorom teda doposiaľ s rektormi sme nedosiahli úplný konsenzus, je to hodnotenie vedeckej tvorivej činnosti a to je niečo, čo som spomínala už aj v úvode, v úvodnom slove. My nemôžme dopustiť, aby sa vedecká tvorivá činnosť, ktorá sa robí na vysokých školách, komplexne hodnotila v rámci zákona o kvalite vzdelávania. To predsa je contradictio in adiecto. To vzdelávanie určite že do veľkej miery reflektuje vedecký obsah, ale na jednej strane veda a výskum je oveľa širšia a komplexnejšia záležitosť ako len vzdelávanie. Na druhej strane, tá veda a výskum sa v našej republike robí nielen na vysokých školách, ale aj na mnohých ďalších pracoviskách aj vrátane súkromného sektora, čiže ak by sme my teraz uzamkli hodnotenie vedy a výskumu na vysokých školách parciálne v tomto zákone, jednak my ich vynímame z kompetitívneho prostredia, pretože pokiaľ v budúcnosti je naším úmyslom hodnotiť vedu komplexne, tak oni by boli uzavretí už v nejakom šuflíčku, že sami si tam šulichame vedu pre seba a tí ostatní nech sa hodnotia medzi sebou, čo tiež by nebolo dobré aj z hľadiska kompetitívnosti. Za ďalšie, my ten obsah vedy a tvorivej činnosti, ktorý je potrebný pre tú pedagogickú činnosť, tam máme zohľadnený a ako som už vravela, dokonca flexibilnou formou, to znamená, tie nároky sú vyššie, pre ľudí, ktorí učia PhD. študentov, alebo teda doktorandov, a nižšie pre ľudí, ktorí učia bakalárov. Pani kolegyňa Pčolinská, sama ste hovorili o tej trojjedinosti, ktorú aj ja vnímam, tiež som učila na škole. V dnešnej dobe každý jeden zamestnanec školy musí byť trojjediný. On musí byť výborný pedagóg, on musí mať skvelé vedecké výsledky, tak sú nastavené atestácie, a ešte musí mať projekty. A keď nie ste trojjediný, tak buď neprejdete atestáciou, alebo so zažmúrenými očami, čiže znižuje sa kvalita. Vy nemáte vôbec flexibilitu. Povolenie lektora síce niekde formálne existuje, ale v praxi sa to nevyužíva. Od každého sa vyžaduje celá táto trojica a potom sa to pláta tak, že tí ľudia si tak navzájom helfnú, že ty ma pripíš do publikácie, ja za teba urobím nejaké cvičko. A toto je niečo, čo sa jednoducho odstráni tým poskytnutím tej flexibility, že ľudia sa budú môcť viacej špecializovať, a keď mi má niekto učiť profesného bakalára, tak ja nebudem potrebovať, aby mal karentové publikácie v Nature jednoducho. Ale keď už bude učiť doktoranda na prírodovedeckej fakulte, tak už potom budem chcieť, aby ich prípadne mal. Čiže je to sflexibilnenie systému a naozaj to nie je, že my by sme tú vedu a výskum ako poslanie a úlohu vedy a výskumu vo vzdelávaní nejakým spôsobom prehliadali. Pokiaľ ide o tie ďalšie pripomienky, a to tu bolo unisono spomínané mnohými, že akým spôsobom toto zvýši kvalitu fungovania vysokých škôl. No v prvom rade, pokiaľ sa teraz zhodneme na tom, že v súčasnosti tá kvalita tam nie je a čo je hlavnou príčinou toho, že tam nie je, tak dospejeme k tomu, že či táto nová agentúra ju zvýši. Podľa môjho názoru, a myslím si, že sa zhodneme, problémom je to, že tá akreditačná komisia nie je nezávislá, ale najväčším problémom je ten potenciálny konflikt záujmov, ktorý tam je a ktorý sa do veľkej miery aj manifestuje. Ja nechcem krivdiť kolegom, ktorí to robia transparentne a naozaj čestne, ale v našom malom prostredí, v našej malej republike, keď jedni akademici hodnotia druhých akademikov, jednoducho nezabránime potenciálnemu konfliktu záujmov a nezabránime ani tomu, aby sa do veľkej miery manifestoval, lebo od rozhodnutia tej akreditačnej komisie závisí existencia škôl, študijných odborov, ekonomicky rôzne dopady na tie školy. Samozrejme, že my nemôžme nechať jedných, aby hodnotili druhých z toho istého prostredia, a to je ten veľký potenciálny konflikt záujmov, ktorý tam sústavne je a ktorý sa teraz odstráni. A teraz to, že vy tam ešte nevidíte napísané, ako sa odstráni, vyvoláva určitú nedôveru, ale je nám všetkým jasné, a mne osobne, že pokiaľ by sa tá akreditačná agentúra obsadila tak, tie pracovné skupiny tak, že by sa zobrali z tej akreditačnej komisie a preniesli sem, tak sme absolútne znegovali účel tohto zákona. Pointa je v tom, že to hodnotenie sa musí vykonávať ľuďmi, ktorí majú k tomu profesionálny vzťah, že musí byť odstránený konflikt záujmov a že im musí byť zabezpečená nezávislosť. To znamená, že nie že zase učitelia akademici zadarmo tam budú chodiť robiť službu komunite a hodnotiť druhých a to buď takým štýlom, že budú vytvárať alebo nevytvárať konkurenčné prostredie, alebo že tam budú chodiť akoby reprezentanti svojich stavovských organizácií, ale že to budú naozaj profesionálni hodnotitelia, to znamená, že tí ľudia budú v čo najväčšej miere odseparovaní od toho nášho akademického prostredia, takže budú tam aj zahraniční experti v tých skupinách, ale nie výlučne, lebo zase nemôžme napríklad spoločenské a humanitné vedy nechať hodnotiť úplne zahraničných expertov, to je podľa môjho názoru tiež ako chyba, a zároveň tí ľudia budú v profesionálnom vzťahu k tej agentúre, najmä teda tá výkonná rada. Teraz vidíte aj predsedníctvo akreditačnej agentúry, aj PVV, to sú ľudia, ktorí to robia ako úkon vo verejnom záujme zadarmo alebo za nejakú takú symbolickú dohodu o vykonaní práce, a teda markírujú popri svojom hlavnom zamestnaní, ktoré je v konflikte záujmov s touto činnosťou. Teraz títo ľudia budú jednoducho profesionálnymi zamestnancami agentúry. Ten predseda, podpredseda, myslím, že to majú plný úväzok, ostatní budú tiež zamestnancami, teda členovia výkonnej rady, nie na plný úväzok možno, ale tiež sa to nevylučuje, čiže tí ľudia to budú robiť profesionálne, budú za to platení a nebudú to robiť zadarmo ako službu komunite alebo ako nejaké vybavovanie nejakých vzájomných výhod. Čiže to je prvá vec. Druhá vec je nezávislosť. Do istej miery, samozrejme, chceme, aby zloženie tej výkonnej rady reflektovalo zloženie alebo nejaký demokratický parter akademického prostredia. Čiže tá rada bude pozostávať z nominantov troch vysokoškolských reprezentácií, to znamená tí, s ktorými sa aj legislatíva zo zákona prejednáva, čiže slovenská rektorská konferencia, rada vysokých škôl a veľmi významné je, že aj študentská rada vysokých škôl, to znamená aj študenti a mladí ľudia, budú mať účasť na tomto hodnotení. Ďalej tam budú nominanti zamestnávateľov, čo je teda tiež veľký významný nový prvok, lebo doteraz do tej akreditačnej komisie sa naozaj explicitne sa naozaj nedostávali títo predstavitelia zamestnávateľov, a bude tam ministerstvo vždy reprezentované len v majoritnej úlohe, napríklad aj pri výbere predsedu bude výberová komisia, ktorá bude päťčlenná, kde bude len jeden nominant ministerstva. Ostatní budú nominanti tých troch reprezentácií a nominanti zamestnávateľov, čiže v žiadnom prípade ani pri výbere samotného predsedu, ako tu sú obavy, že minister si vyberie nejakého predsedu, ani pri výbere samotného predsedu ten minister nemôže vybrať, pretože on bude mať v päťčlennej výberovej komisii len jedného nominanta. Pokiaľ neschváli akademická obec, ktorá tam bude mať prevahu, toho človeka, tak ten človek tú pozíciu predsedu nedostane. Čiže tam tiež je eliminovaná do maximálnej miery nejaká ingerencia zo strany štátu alebo ministerstva a tým pádom je posilnená nezávislosť tej agentúry. Ďalšia vec je finančné zabezpečenie. Máme už momentálne v rozpočte prostriedky na finančné zabezpečenie agentúry a v budúcnosti rátame s tým, že toto je už ako systematická položka rozpočtu, to znamená, bude replikovaná v ďalších rokoch a odtiaľto budeme mať prostriedky na aj ohodnotenie tých ľudí, ktorí budú hodnotiť, čiže členov pracovných skupín. Čiže to budú riadni profesionáli, ktorí budú hodnotiť za peniaze ako profesionálnu činnosť a nebudú to robiť popri zamestnaní ako ešte nejaký melouch alebo ako službu svojej škole, ktorá ho nominovala. Čiže toto je ten základný princíp, pre toto si myslíme, že to hodnotenie bude skvalitnené, pretože bude odstránený konflikt záujmov, pretože to bude robiť profesionál, nie preto, že to bude za riadny honorár. Čiže tí ľudia to budú robiť poctivo a budú do maximálnej možnej miery odpojení od toho domáceho akademického prostredia, ktoré budú hodnotiť, pretože tam budú elementy zahraničných hodnotiteľov. Aj teraz je už tam napríklad napísané pri PhD. štúdiách, pri docentoch, profesoroch, že musí byť minimálne jeden zahraničný hodnotiteľ v pracovných skupinách, a teda rátame s tým, že tá zahraničná zložka bude ešte aj oveľa, oveľa vyššia. Takže naozaj, diabol sa skrýva v detailoch a určite nechceme, aby sa tie pracovné skupiny pre akreditačnú agentúru obsadili takým istým spôsobom ako pri akreditačnej komisii, lebo by sme neodstránili základný kameň problému, a to je potenciálny konflikt záujmov. Čiže profesionalizácia a tá nezávislosť, naozaj do veľkej miery vidíte, že organizácia zriadená zákonom má štatút verejnoprávnej inštitúcie, ministerstvo alebo štát tam má minimálnu ingerenciu, predseda sa vyberá výberovou komisiu, kde štát má minimálnu ingerenciu, ale zase na druhej strane štát musí byť účastný do istej miery toho procesu aspoň teda ako jeden zo stakeholderov, ktorý to aj do značnej miery financuje, ale vždy je minoritný. To znamená, vždy tam prevládajú zástupcovia tej akademickej obce prostredníctvom tých troch reprezentácií a je tam zároveň aj predstaviteľ zamestnávateľov. Takže čo sa týka nezávislosti a profesionalizácie a odstránenia konfliktu záujmov, to sú tri hlavné zložky, ktoré by mali zabezpečiť zvýšenie kvality toho hodnotenia. V podstate to, že my sa obávame o to, že to tak nebude, je istým nedostatkom predstavivosti, že by niečo takto mohlo byť, ale keď sa pozrieme do zahraničia, tam to hodnotenie funguje na týchto princípoch a nevidím, prečo by to nemohlo byť aj u nás takto, keď raz bude týmto zákonom vytvorené legislatívne prostredie, keď bude zriadená tá právnická osoba ako nezávislá a keď máme zároveň v rozpočte zabezpečené finančné zdroje na jej fungovanie. Čiže podľa mňa táto trojica dáva dosť solídnu záruku na to, aby tá agentúra mohla naozaj pôsobiť nezávisle, aby mohla zvýšiť kvalitu hodnotenia. To, že tu polemizujeme, že či zabezpečenie kvality je hodnotenie kvality. No podľa môjho názoru áno, implicitne hodnotenie kvality musí zabezpečiť kvalitu, pretože tak, ako nastavíte tú latku, a keď potom tí, ktorí budú pod tou latkou, nedostanú oprávnenie na vykonávanie tých študijných odborov a programov, tak tá kvalita bude zabezpečená, lebo tí, ktorí budú pod určitou úrovňou, proste nebudú zabezpečovať. Takže budú dávať a poskytovať to vzdelanie tí, ktorí budú mať určitý štandard tej kvality. Čiže hodnotenie verzus zabezpečenie možno by sme mohli, ja neviem, polemizovať, či sa zákon má volať takto, ale zabezpečenie v sebe naozaj do veľkej miery obsahuje to hodnotenie. Pretože to hodnotenie nastaví latku, pod ktorou už ľudia neprídu, neprejdú. Tí, čo sú nad, tí budú mať zabezpečenú určitú úroveň kvality. Pokiaľ ide o niektoré ďalšie také rekorentné témy, čo sa týka tej mobility ľudí. My máme teraz napríklad v tomto zákone návrh, aby študenti, ktorí chodia do zahraničia a zúčastňujú sa medzinárodných schém typu Erasmus alebo niektorých ďalších medzinárodných schém, neboli penalizovaní tým, že keď sa nám oni vrátia z toho zahraničia, tak vlastne oni istú časť štúdia tu nemohli absolvovať, musia si často nostrifi; teda dorábať tie skúšky alebo si ich nejakým spôsobom uznávať, vypadnú z toho bežného svojho krúžkového procesu a nestihnú možno dokončiť štúdium v tej štandardnej dĺžke štúdia, ktorá je financovaná štátom. Práve preto sa nám stane napríklad, že decká, ktoré sa idú učiť do zahraničia, sú aktívne, nám v tom zahraničí zostanú, pretože neprekonajú všetky tie prekážky, ktoré po návrate tuná by ich čakali na to, aby štandardne dokončili štúdium. Takže my zavádzame možnosť: predĺženie štandardnej dĺžky štúdia práve pre takýchto študentov, ktorí sú aktívni, ktorí boli v zahraničí, zúčastnili sa Erasmu alebo niektorých podobných schém a po návrate tu aby sa teda mohli začleniť, aby neboli vytlačení, pretože oni už potom často zvážia, že teda idem si to tu silou-mocou dorábať, alebo už si to budem dorábať tam, lebo tam už má tiež určitý čas odštudovaný. Takže práve preto, aby sme naozaj zabránili tomu odlivu mozgov a aby to bolo skôr o trénovaní mozgov, tak navyšujeme pre takýchto študentov, ktorí majú snahu mať medzinárodné skúsenosti, sú odmenení tým, že majú navyše ešte ten rok štúdia v rámci predĺženia štandardu, aby neboli penalizovaní tým, že boli aktívni a že boli v zahraničí. Pokiaľ ide o ideu spájania škôl, ja si myslím, že zákonite to vytlačenie kvality vyššie bude viesť k spájaniu škôl, pretože keď budete mať školu, ktorá bude do istej miery vykuchaná, poviem to tak ľudovo, tým, že tam zostanú len niektoré segmenty, ktoré budú mať tú dostatočnú kvalitu, tak jednoducho tá škola určite zváži, aby sa spojila možno s nejakou inou školou, pretože ináč bude mať príliš malú ekonomiku škály na to, aby prežívala. To, že v súčasnosti viete, že sú idey na úrovni Európskej únie, aby sa do toho európskeho vzdelávacieho priestoru naozaj významne podporili len školy, ktoré sú do dvestého miesta v rebríčkoch a že žiadna zo slovenských škôl do dvestého miesta v týchto rebríčkoch sa nenachádza, je aj signálom toho, že ak sa toto presadí na úrovni Európskej komisie, tak budeme musieť naozaj veľmi rozmýšľať o tom, aby sme napríklad prijali modely spájania a zlučovania vysokých škôl s cieľom dosiahnuť oveľa väčšie kompetitívnejšie celky. Takým príkladom je napríklad Aalto University vo Fínsku, ktorá tiež v rámci toho fínskeho modelu by nás mohla zaujímať, kde došlo ku skombinovaniu rôznych škôl, predtým samostatných, a je to konglomerát, ktorý je úžasne kompetitívny, má veľkú kapacitu a tým pádom je kompetitívny aj v rámci európskeho výskumného priestoru. Takže to zlučovanie škôl, samozrejme, ja si myslím, že zákonite to vyčistenie kvality by k nemu malo viesť, ale treba si tiež povedať, že tu stále ministerstvo nemá dosť veľké páky na to, aby mohlo nejaké vysoké školy vôbec rušiť, že vysoké školy teda verejné sú zriaďované zákonom, čiže je to skôr záležitosťou tohto pléna, akým spôsobom ony budú zriaďované. A zároveň, pokiaľ ide o vašu otázku, pán poslanec Gröhling, o tých štátnych vysokých školách, tak ten mechanizmus je obdobný, aký bol aj teraz. To znamená, že na návrh akreditačnej komisie ministerstvo dáva návrh vláde na odsúhlasenie a v prípade verejných vysokých škôl je to teda stále zákonom. Čiže tam neni nejaká zásadná zmena v tomto mechanizme, len teda s tým, že to, čo predtým robila komisia, teraz bude robiť akreditačná agentúra. Takže je to obdobný mechanizmus. Ale opäť, keď sa tu rozprávame o kapacite a kvalite systému, ono sú to do istej miery spojené nádoby, ale do istej miery aj naozaj ide o istý prechod kvantity na kvalitu. My zákonom o kvalite vieme prvoplánovo regulovať kvalitu a kapacitu vieme regulovať implicitne jednoducho tým, že sa nepovolia odbory, ktoré nebudú mať dostatočnú kvalitu. Čiže tá kapacita sa zmenší, ale potom tam budú aj tie štrukturálne otázky, že či niektoré pracoviská dokážu v tejto oklieštenej forme existovať, či sa zanechajú, či budú zrušené, či budú zlúčené a tak ďalej. Čiže toto je implicitný tlak na kapacitu, ale prostredníctvom kvality. Ale zase, keby sme tu dali, že ministerstvo bude zriaďovať vysoké školy, to by bol hneď harmatanec, že aký diktát, aký fašizmus (povedané s pobavením), čiže jednoducho naozaj zostáva to tak, ako to je. Je to na vás, aby ste tie vysoké školy zriaďovali, aby ste ich zrušili, to znamená, tie počty vysokých škôl naďalej určuje Národná rada zákonom a my môžeme cez túto agentúru tlačiť na kvalitu tej výuky. To ešte, samozrejme, neznamená, že kvalita ošetrí všetko, ale implicitne ten mechanizmus tam zabudovaný je. My nemáme inú možnosť to robiť, pretože to by naozaj nebolo v súlade s medzinárodnými štandardami aj v rámci tej ESG-čky. To, že ako sa tam niektoré tie inštitúty premietajú v tom zákone, máme naozaj aj v dôvodovej správe v rámci porovnávacej tabuľky premietnuté, ako je tých 10 štandardov ESG premietnutých do dikcie tohto zákona. Máme za to, že je to naozaj v dostatočnej miere. Pokiaľ bude k tomu ešte nejaká diskusia aj teda medzi týmto a druhým čítaním, tak vieme tam robiť nejaké úpravy, ale opakujem, že z našej strany absolútne nie je úmysel nejakým zásadným spôsobom do toho vstupovať, čiže to považujeme za dobre pripravený kus legislatívy, odkonzultovaný kus legislatívy a v žiadnom prípade momentálne nemáme nič na mysli, čo by sme tam chceli meniť medzi prvým a druhým čítaním z titulu, že rýchlo sme tu niečo dali a nekvalitné zákony chceme pritom ako prerobiť v parlamente. To, že sa tu možno niečo preslúcha o tom, že sa niečo má ešte meniť, vyplýva naozaj z toho, že Slovenská rektorská konferencia nám nestihla dať skonsolidované stanovisko. Dostali sme ho až po prerokovaní vo vláde, to je tých desať bodov, a aj dnes, pokiaľ viem, boli už nejaké parciálne rokovania, kde sa tie body vysvetľovali, a z toho osem je naozaj technicky vysvetľujúcej povahy a dva sú také zásadné, že nikdy nebudem ja napríklad ako z titulu navrhovateľa súhlasiť, aby boli nejakým spôsobom zmenené alebo vypustené. To by bol naozaj návrat do pôvodných pozícií a nedosiahli by sme nejaký významný posun. Čiže opäť teda vás chcem ubezpečiť o tom, že nemáme zámer toto nejakým partizánskym spôsobom prerobiť do druhého čítania, že je to naozaj odkonzultované do najvyššej možnej miery a že je to vyslovene teda len z hľadiska pánov rektorov ešte nejaké zmeny, ktoré oni chceli navrhnúť. Takže teším sa na ďalšiu konštruktívnu diskusiu a ďakujem za pozornosť.