J. Senko, poslanec: (2007-10-18):
Slovenský rozhlas a Slovenská televízia sú na základe zákona verejnoprávne, národné, nezávislé, informačné, kultúrne, ako aj vzdelávacie inštitúcie. Také nie sú komerčné médiá, ktoré poskytujú služby verejnosti v oblasti rozhlasového a televízneho vysielania. Samozrejme, už sa tu dlhšiu dobu aj viedla diskusia o tej verejnoprávnosti, o ich poslaní, o tom všetkom nakoniec v rámci toho, aby systém bol demokraticky nastavený, bola tu vytvorená duálnosť, je tu duálny systém. Na základe toho, ako sa istým spôsobom vyprofilovali aj komerčné médiá, sa začína spochybňovať funkcia verejnoprávnych médií, pretože tieto médiá istým spôsobom vedia pokryť požiadavky a potreby istej spoločnosti takým spôsobom, ako im to vyhovuje. Verejnoprávne vysielanie, verejnoprávne médiá čelia neustálej kritike. Nástupom komerčného vysielania sa vytvoril na nich aj enormný tlak. Vstúpilo sa do súťaživosti, kde sa istým kritériom sledovanosti a počúvateľnosti sleduje ich úspešnosť a  prostredníctvom toho sa potom aj opomína, alebo istým spôsobom sa  snaží niekto podsunúť aj to, či sú vôbec potrebné, alebo nepotrebné. Máme pred sebou veľké memento, ktoré sa stalo tuším v roku 1998, keď sme mali komplet v jednom médiu zaplavené jedno poschodie redaktorov a pracovníkov jedného verejnoprávneho média, ktorí nemohli v dostatočnej miere vykonávať svoju činnosť a bolo to podľa všetkého a podľa toho, ako sme sa aj z médií, predovšetkým komerčných, dozvedeli, že to bolo demokratické. Takým spôsobom sa, samozrejme, vystriedala generácia rôznych redaktorov či už v rozhlase, alebo v televízii. Nahradila sa redaktormi či už v rozhlase, alebo v televízii. Pani poslankyňa Vášáryová tu spomínala problém spravodajstva v Slovenskej televízii, ktorý v priebehu uhorkovej sezóny v letných mesiacoch sa vyfabrikoval, a tiež nebola vtedy v tom období na zasadnutí Rady STV, kde títo dotyční redaktori, ktorých sa to údajne týkalo, zdôvodňovali, čo sa stalo, akým spôsobom sa stalo, len nikto nepovedal, že každý z nich mal dopredu už pripravené miesto v iných súkromných médiách, ku ktorým odišiel a jednoducho už v nich aj pôsobí a napĺňa si svoje občianske poslanie. Predložený poslanecký návrh zákona, tu treba povedať, je v rozpore s vládnym návrhom zákona o úhrade za služby verejnosti poskytované Slovenskou televíziou a Slovenským rozhlasom, ktorý bol predložený na tejto schôdzi do Národnej rady. Cieľom vládneho návrhu je možno, tak ako aj v tomto prípade, zabezpečiť primeraný zdroj verejných financií mechanizmom výberu ustanovenej úhrady za služby verejnosti poskytované Slovenskou televíziou a Slovenským rozhlasom. Základom poslaneckého návrhu je zásada, že každý občan či podnikateľský subjekt by sa mal na financovaní verejnoprávnych médií podieľať takou mierou, ktorú mu umožňuje jeho príjmová situácia. Predložený návrh ruší súčasný systém koncesionárskych poplatkov a nahrádza ich transferom určeného podielu výdavkov zo štátneho rozpočtu, ktorý by mal tvoriť príjem Slovenskej televízie, Slovenského rozhlasu. Treba zdôrazniť, že poslanecký návrh zákona má negatívny dopad, tak ako to spomenul aj pán predkladateľ, pán poslanec Mikloš na verejné financie, nakoľko ustanovuje, že príjmom Slovenskej televízie, Slovenského rozhlasu je zákonný transfer vo výške 0,9 % celkových výdavkov štátneho rozpočtu. Z tohto dôvodu s návrhom zásadne nesúhlasí ani Ministerstvo financií Slovenskej republiky. Osobne si tiež myslím, že navrhovaný systém transferu prostriedkov zo štátneho rozpočtu na plnenie úloh verejnej služby poskytovaných Slovenskou televíziou a Slovenským rozhlasom nedostatočne garantuje nezávislé postavenia a potreby oboch verejnoprávnych inštitúcií. Slovenská televízia a Slovenský rozhlas zabezpečujú špecificky v domácom i medzinárodnom kontexte nezastupiteľný druh programovej služby vykonávanej tak v záujme verejnosti, ako aj v záujme zachovávania a šírenia národného kultúrneho dedičstva. Tieto inštitúcie poskytujú službu verejnosti prostredníctvom svojej tvorby, šírenia rozhlasových a televíznych programov na celom území Slovenskej republiky. Charakteristickým rysom služby poskytovanej verejnoprávnymi vysielateľmi je skutočnosť, že je určená verejnosti a financovaná verejnosťou. Podľa poslaneckého návrhu by mali byť verejnoprávne médiá financované zo štátneho rozpočtu, čo by mohlo ohroziť istým spôsobom ich nezávislosť tvorby a postavenia ako nezávislých verejnoprávnych inštitúcií, čo nakoniec na tieto veci upozorňovala aj pred časom v období vládnutia ešte súčasnej opozície aj štúdia, ktorá bola vytvorená otvorenou spoločnosťou a na nej sa podieľala spoločnosť MEMO 98 zo strany Slovenskej republiky. Prepáčte, ale treba podotknúť, že poslanecký návrh zákona vykazuje aj viaceré legislatívnotechnické nedostatky. V súvislosti s navrhovaným zrušením koncesionárskych poplatkov predložený poslanecký návrh zákona nerieši právnu úpravu súvisiacu s koncesionárskymi poplatkami obsiahnutú v iných všeobecne záväzných právnych predpisoch. Ide napríklad o zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 13/1993 Z. z. o umeleckých fondoch v znení zákona č. 283/1997 Z. z. V zmysle § 15 a § 16 tohto zákona odvádza používateľ umeleckým fondom na rozhlasové alebo televízne vysielanie voľných literárnych diel, hudobných diel a diel výtvarných umenný príspevok, ktorý sa vypočítava z presne stanovenej výšky poplatkov. V prípade zrušenia takto nastaveného koncesionárskeho poplatku alebo úhrady by sa tieto ustanovenia zákona stali nevykonateľnými. Vzhľadom na uvedené skutočnosti si myslím, že Národná rada by nemala vysloviť súhlas s predloženým návrhom skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky s tým, aby tento predmetný návrh zákona bol postúpený do druhého čítania. Ďakujem za pozornosť.