Mihál, Jozef, poslanec NR SR (2014-07-01):
Ďakujem za slovo. Vážený pán podpredseda, vážený kolega, kolegyne, kolegovia, nedá mi, aby som nevystúpil. Je tu návrh na znovuzavedenie odpočítateľnej položky pre špecifickú vybranú skupinu zamestnancov, a to zdravotníckych pracovníkov, odôvodnenú tým, že zdravotnícki zamestnanci sa podľa príslušných predpisov musia permanentne celoživotne vzdelávať. Je nesporné, že ak nie všetko, tak časť z tých nákladov na to vzdelávanie si hradia z vlastných prostriedkov, a teda je tu návrh, aby sa tieto ich výdavky mohli odpočítať od ich zdaniteľných príjmov a aby im to mohlo vlastne znížiť základ dane. Po prvé, ja osobne a myslím si, že hovorím aj za mojich kolegov, sme proti tomu, aby sa v daňových odvodových zákonoch zavádzali výnimky, a toto je prípad, kedy sa má zaviesť v zákone o dani z príjmov výnimka, takže už len z tohto prostého dôvodu nemôžeme podporiť takýto zákon. Po druhé, sami sme to rušili, kolega Dano! Od 1. januára 2011 platí novela zákona o dani z príjmov, podľa ktorého sa táto výhoda, ktorú vtedy, dovtedy zdravotnícki pracovníci mali, zrušila. Čiže vláda Ivety Radičovej na jeseň 2010, krátko po svojom nástupe minister financií Ivan Mikloš, naša vláda, ty ako súčasť tejto vlády, sme navrhli a bez problémov presadili novelu zákona o daniach z príjmov, ktorým sa zo zákona vyhodila výnimka, ktorú sa vlastne momentálne pokúšaš dostať naspäť. To je pre mňa trošku nekonzistentné a nemyslím si, že za tie tri roky sa v oblasti zdravotníckeho vzdelávania niečo nejak zásadne zmenilo. Ja rozumiem tomu, že zdravotnícki zamestnanci musia celoživotne vzdelávať sa, sú to náklady atď., ak je to súkromník, ak je to nejaký živnostník alebo nie živnostník, ak je to súkromný lekár v pozícii samostatne zárobkovo činnej osoby, tak si to bez problémov dá do nákladov. To je, to je jasné, to takto je. Zamestnanec si to do nákladov dať nemôže. Ale mali by sme podľa mňa tento problém riešiť nie zavedením, znovuzavedením výnimky do zákona o dani z príjmov, ale mali by sme to riešiť tak, aby zamestnávateľ toho lekára alebo zdravotníckeho zamestnanca prefinancoval tieto prostriedky, tieto náklady, samozrejme s tým, že pre toho zamestnávateľa to bude daňovo uznaný výdavok, rovnako ako keď zamestnávateľ preplatí hocijakému inému zamestnancovi z hocijakej inej profesie nejaké povedzme školenia alebo vzdelávanie – či už je to zváračský kurz, či už je to pre účtovníčky nejaký kurz na vedenie účtovníctva alebo na, povedzme ku mne chodia, hej, ku mne chodia na semináre, na školenia. Stojí to nejaké peniaze, platí to zamestnávateľ, neplatí si to tá zamestnankyňa sama, je to úplne prirodzené, úplne logické. Nerozumiem tomu, priznám sa, nechcem sa vŕtať do zdravotníckych zákonov, prečo to majú nastavené takto, ale chybu by som hľadal tam, čiže treba sa pýtať zdravotníkov, treba sa pýtať ministerky zdravotníctva, treba sa, treba sa baviť s ministerstvom zdravotníctva, prečo tie výdavky, ktoré takíto zamestnanci musia vynaložiť, logicky musia vynaložiť, tomu každý, každý rozumie, dokonca aj ja, prečo to nehradí alebo nemôže hradiť ich aktuálny zamestnávateľ, prečo to nie je možné, ak je to vlastne dané zákonom, ak štát vyžaduje, aby sa títo zamestnanci tomuto vzdelávaniu venovali, aby si tú kvalifikáciu dopĺňali, udržiavali a tak ďalej. Čiže toto nie je systémový prístup a ja to nemôžem podporiť.