Nicholsonová, Lucia, poslankyňa NR SR (2012-09-25):
Ďakujem veľmi pekne za slovo. Pani predsedajúca, ja budem hovoriť veľmi krátko. Ja mám len zopár takých postrehov vlastne k tomu poslaneckému návrhu, o ktorom máme teraz diskutovať. A musím povedať, že ja presne viem, aký fenomén, samozrejme, sleduje tento poslanecký návrh. Vieme to asi všetci, čo tu sedíme v rokovacej sále, a pokiaľ viem, z tých, čo vystupovali v rámci diskusie aj s faktickými, nikto nespochybnil, že tu dochádza teda k vážnemu narúšaniu toho, že dochádza teda k čiernym stavbám na cudzích pozemkoch. Toto je, samozrejme, stav neprijateľný. Ja musím na úvod povedať, že ja nie som veľkým prívržencom takého toho, že hurá buldozérmi na ilegálne rómske osady, pretože nie preto, že by som nechcela postihovať tých, ktorí si na cudzom majetku postavia nejakú chatrč alebo nejaké svoje obydlie, práve naopak, ja si myslím, že tu by mala fungovať vymožiteľnosť práva, ale pretože ak zbúrate chatrč, tak ľudia zostanú – a čo urobia tí ľudia? Tí ľudia prejdú do ďalšej obce a tam si zase budú chcieť postaviť nejaké svoje obydlie. To znamená, že ak by sme teraz mali hovoriť o tom, že zobrať buldozéry a ísť naozaj postihovať všetky ilegálne rómske osady, nikam by sme sa nedopracovali, len by sa ten problém z jednej obce dostal na plecia druhej obce. Začarovaný kruh. Preto musím povedať, že ja si na tomto poslaneckom návrhu zákona vážim to, že nemá žiadne prvky retroaktivity, že sa to prakticky týka len tých čiernych obydlí, čiernych stavieb, ktoré budú vznikať v budúcnosti. A tu si myslím, že by sme naozaj mali postaviť takúto zákonnú prekážku pre tých, ktorí sa rozhodnú takýmto spôsobom riešiť svoje právo na bývanie. Samozrejme, že to právo na ochranu majetku je v súlade s liberálnymi hodnotami, ku ktorým ja sa plne hlásim. Ja vidím trošku problém v inom. Problém vidím v tom, že ak tu hovoríme o tom, že takáto čierna stavba má byť zbúraná na trovy stavebníka, tak sme opäť v začarovanom kruhu, pretože ten stavebník, s najväčšou pravdepodobnosťou hovoríme o istej skupine ľudí, a to sú tí, ktorí sú na dávkach v hmotnej núdzi. A dávka v hmotnej núdzi, ako iste všetci viete, je neexekvovateľná. To znamená, že toto bremeno finančné prejde na obce, prejde na mestá. Myslím si, že je to pomerne veľká záťaž, lebo, samozrejme, ak by malo zákonu byť učinené zadosť, tak v ďalšom konaní si takáto obec môže tie peniaze vymáhať od toho stavebníka, ale dopracuje sa k tomu istému. Jednoducho nebude vedieť siahnuť na peniaze, ktoré sú výsostne z dávky v hmotnej núdzi, pretože na tú siahnuť nevieme. Otvára sa teda pred nami otázka, lebo len vtedy si myslím, že takéto opatrenie bude mať zmysel, ak sa v tom ďalšom slede budeme rozprávať o tom, či by náhodou dávka v hmotnej núdzi nemala byť exekvovateľná, ale vyslovene vo vzťahu k obci alebo vo vzťahu k štátu. Vo vzťahu k obci to máme jasné. Týmto pádom by sme vyriešili aj neplatičstvo v rómskych osadách. A vo vzťahu k štátu, musím povedať, že by to vyriešilo vymožiteľnosť práva napríklad aj pri priestupkoch, napríklad pri dopravných priestupkoch. Pretože keď dnes za priestupok chytia človeka, ktorý je na dávke v hmotnej núdzi, opäť sa dostávame k tomu istému problému, že on ten priestupok nezaplatí, pretože na dávku sa jednoducho siahnuť nedá. Takže týmto by som chcela, aby sme sa začali zamýšľať možno nad takou tézou, že dávka v hmotnej núdzi by mala byť exekvovateľná z pohľadu obcí a z pohľadu štátu. Ďalšia vec, ktorú podľa mňa, keď sa zhovárame o tomto poslaneckom návrhu, tak by sme mohli skúsiť takú širšiu diskusiu, a to je to, ako by malo byť riešené sociálne bývanie v tejto krajine. Ja si myslím, že sociálne bývanie by malo podliehať princípu zásluhovosti. To znamená, že malo by byť uskutočňované prechodnou formou sociálneho bývania. Inak musím povedať, že už v niektorých mestách a obciach na Slovensku to funguje. Ja konkrétne viem o Dolnom Kubíne a viem o Dunajskej Strede, kde tým prvým levelom sú veľmi lacné ubytovne, kde prakticky človek nemá ani právo na súkromie. Platí si za túto ubytovňu, ale musí spĺňať veľmi jasne a striktne stanovené podmienky. To znamená, nemôže požívať alkoholické nápoje alebo iné návykové prvky, musí sa starať a zveľaďovať tú ubytovňu, musí ju upratovať a podobne. Ak v istom časovom úseku poruší takéto podmienky, tak jednoducho stráca nárok na tú ubytovňu. Naopak, ak ich neporuší, presúva sa do druhého vyššieho stupňa takýchto ubytovní, kde už má právo na svoje súkromie v tom, že má napríklad samostatnú izbu v rámci takejto ubytovne. Opakujem, zase to nie je zadarmo. Samozrejme, že to musí mať hradené z príspevku na bývanie, ktorý dostáva v rámci dávky v hmotnej núdzi. Aj tam sú veľmi jasne stanovené striktné podmienky, ak ich dodrží ten človek, tak až vtedy by mal získať nárok na sociálny byt. My preskakujeme prakticky tie prvé dva levely, tie prvé dva stupne a my ľudí, okamžite im dávame právo na ten sociálny byt a snažíme sa ich takýmto spôsobom integrovať. Ale keď ten človek nie je pripravený sa integrovať, tak samozrejme, že tá integrácia ako taká cez sociálne bývanie častokrát zlyháva. Ja viem, že toto nie je úplne k meritu veci vo vzťahu k tomuto poslaneckému návrhu, ale chcela som povedať, že ak by sme komplexne mali riešiť tento problém a ak by to, čo navrhuje pán Kaník a spol., malo byť v praxi naozaj účinné, tak si myslím, že by sme sa mali zaoberať aj týmito ďalšími dvoma prvkami, možno v druhom čítaní. To znamená tým, že dávka v hmotnej núdzi by mala byť exekvovateľná z pohľadu obcí alebo štátu. A druhá vec, mali by sme skutočne spustiť debatu o tom, že ako by malo vyzerať sociálne, tzv. sociálne bývanie na Slovensku. Za klub SaS ale môžem povedať, že keďže my chápeme, čo tým sledujú predkladatelia, tak my podporíme tento poslanecký návrh zákona a posunieme ho do druhého čítania a tam by som bola rada, keby sme sa začali rozprávať aj o tých ďalších veciach, ktoré len napomôžu tejto zmene zákona. Ďakujem veľmi pekne.