Hatráková, Katarína, poslankyňa NR SR (2022-10-05):
Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Dajte mi, prosím, ešte desať sekúnd (Rečníčka vysvetľuje svoju dýchavičnosť). Veľmi sa ospravedlňujem, som to mala nejako zle vypočítané. (Reakcia z pléna.) Áno. Do Excelu by sme to vypočítali, hej (povedané s úsmevom). Toto je práve taký zákon, ktorý nedáme do Excelu. Takže, dámy a páni, dovoľte mi, aby som v druhom čítaní uviedla môj návrh zákona, návrh, ktorý predkladáme spolu s kolegyňou Petrou Hajšelovou. Chcem v prvom rade poďakovať za to, že v prvom čítaní nám to podporilo 113 poslancov. V prvej časti rozoberiem návrh zákona a v druhej časti vyhodnotím diskusiu, ktorá zaznela medzi prvým a druhým čítaním, teda na pôde výborov Národnej rady, Legislatívnej rady vlády a Komisie pre tvorbu práva, ktorá pôsobí pri ústavnoprávnom výbore. Chcem teda v prvom rade aj poďakovať pánovi kolegovi Vetrákovi, nie je tu, za existenciu tejto komisie, lebo to bol naozaj veľký prínos aj pre, pre implementáciu, prípadnú implementáciu tohto zákona. Takže čo sa týka prvej časti. Základným cieľom návrhu zákona je zákonodarnou úpravou ochrániť záujem dieťaťa, osobitne psychickú ujmu dieťaťa, ktorú môže utrpieť pri zatknutí alebo zadržaní jeho rodiča alebo jemu blízkej osoby. K rovnakej ochrane má dôjsť aj pri vykonávaní domovej prehliadky alebo prehliadky iných priestorov, kde sa nachádza maloleté dieťa. Návrh zákona reaguje na viaceré príklady z praxe, keď pri policajných zásahoch najmä voči rodičom detí boli zásahy a oprávnenia podľa Trestného poriadku vykonané neprimerane a bezohľadne vo vzťahu k prítomným maloletým deťom. Ja ako psychológ, ktorý som tieto deti mala vo svojej poradenskej a terapeutickej praxi, to vnímam ako veľmi citlivý problém. Novela zákona má legislatívne vyjadriť zásadu pre policajta alebo orgán vykonávajúci prehliadku, aby pri plánovaní a spôsobe výkonu svojich oprávnení bral ohľad na záujem dieťaťa. Na túto tému sme komunikovali spolu s pani kolegyňou Hajšelovou, asi pred rokom aj s ministerstvom vnútra. Dostalo sa nám odpovede, že áno, tiež vnímajú túto problematiku, vnímajú ju citlivo, majú ale za to, že nie je potrebné upraviť ju v Trestnom poriadku, že na to postačuje etický kódex policajta. Odvtedy sa však odohralo niekoľko ďalších zásahov a ja myslím, celkom zreteľné z praxe, že etický kódex nám nestačí a že mnoho detí pri tých zásahoch skolabovalo, zažilo väčšiu či menšiu traumu, ktorá, iste sa zhodneme na tom, že bola odvrátiteľná. Prax teda ukázala, že etický kódex nie je dostatočnou zárukou na dosiahnutie základného návrhu zákona. Dôležité je ale podotknúť, že našou snahou nie je legislatívne sťažiť alebo zmariť výkon oprávnení podľa Trestného poriadku. Chceme iba dať kritérium akéhosi balancovania, teda postupu na dosiahnutie cieľa trestného konania na jednej strane, ale rešpektu zásady, základnej zásady záujmu dieťaťa na strane druhej. Návrh zákona pri tom napĺňa aj tézy Programového vyhlásenia vlády Slovenskej republiky na roky ´21 až ´24 v oblasti práv detí, osobitne, citujem: „V oblasti ľudských práv bude vláda Slovenskej republiky podporovať ochranu práv detí vo všetkých politikách štátu.“ Na mysli sa v návrhu zákona má aj trestná politika štátu. Návrh zákona prispeje aj k úplnej alebo čiastočnej implementácii medzinárodných záväzkov v oblasti práv detí, týka sa to najmä práv detí vyplývajúci z dohovoru OSN. Zmeny navrhované v bodoch 1 až 3 článku 1 napĺňajú základný cieľ návrhu zákona, ktorý je vyjadrený vo všeobecnej časti dôvodovej správy. Všetky tri body sú zamerané na tri najvýznamnejšie a zároveň najinvazívnejšie úkony podľa Trestného poriadku. Prvým je zatknutie, ďalej zadržanie a tretí úkon vykonávanie domovej prehliadky alebo prehliadky iných priestorov alebo prehliadky pozemku. Všetky tri úkony kodifikujú spoločne kritériá ako záujem dieťaťa, potreba šetrnosti pre dieťa a potreba najmenšej ujmy pre dieťa. Kritérium záujmu dieťaťa nie je slovenskému právnemu poriadku cudzia. V dohovore OSN o právach dieťaťa je kľúčová zásada rešpektovania záujmu dieťaťa v článku 3, v ustanovení článku 3 ods. 1. Dohovor zakotvuje, že záujem dieťaťa musí byť prvoradým hľadiskom pri akejkoľvek činnosti týkajúcej sa detí, nech už uskutočňovanej verejnými alebo súkromnými zariadeniami sociálnej starostlivosti, súdmi, správnymi alebo zákonodarnými orgánmi. Vzhľadom na to, že dohovor ako právne záväzný medzinárodný nástroj práv detí má v zmysle článku 7 odsek 5 Ústavy Slovenskej republiky prednosť pred zákonmi. Právo garantované v článku 3 odsek 1 dohovoru je základné ľudské právo dieťaťa. Adresátom normy teda nie sú len orgány výkonnej či súdnej moci štátu, ale aj zákonodarca. Teda my (povedané s úsmevom). Z tohto dôvodu my ako predkladateľky návrhu zákona sa snažíme legislatívnou zmenou dosiahnuť lepšie naplnenie kritérií najlepšieho záujmu dieťaťa. Zásada záujmu dieťaťa našla svoje legislatívne vyjadrenie v slovenskom právnom poriadku pred siedmimi rokmi práve novelou zákona o rodine č. 175/2015 Z. z. S účinnosťou od 1. januára 2016 bol do zákona o rodine do časti s názvom Základné zásady vložený článok 5, kde zákonodarca začlenením zásady záujmu dieťaťa do ustanovenia článku 5 túto zásadu legislatívno-technicky umiestnil v systematike zákona o rodine na kardinálne miesto. To spomínam aj vzhľadom k tým diskusiám, ktoré, ktoré prebehli medzi prvým a druhým čítaním. Prvá veta článku 5 zákona o rodine určuje prioritu záujmu dieťaťa ako základného hľadiska pri rozhodovaní vo všetkých veciach, ktoré sa ho týkajú. Vzhľadom na to, že každé dieťa je jedinečné a konštelácia jeho životnej situácie je neopakovateľná, znenie článku 5 zákona o rodine neobsahuje definíciu záujmu dieťaťa, ale ponúka príkladným a nehierarchickým spôsobom výpočet kritérií záujmu dieťaťa. Ďalej je najlepší záujem vyjadrený aj v iných predpisoch podľa ustanovenia § 3 odsek 8 zákona č. 274/2017 Z. z. o obetiach trestných činov platí, že orgány činné v trestnom konaní, súdy a subjekty poskytujúce pomoc obetiam sú povinné v prípade obzvlášť zraniteľnej obete, ktorou dieťa je, prihliadať na najlepší záujem dieťaťa. Pre dosiahnutie koherencie medzi dvomi základnými úpravami postavenia dieťaťa novela zákona o rodine s účinnosťou od 1. januára 2016 vložila aj do zákona č. 305/2005, to je zákon o sociálno-právnej ochrane detí a sociálnej kuratele, ustanovenie, podľa ktorého prvoradým hľadiskom pri voľbe a uplatňovaní opatrení sociálno-právnej ochrany detí a sociálnej kurately je práve najlepší záujem dieťaťa. Na určovanie a posudzovanie záujmu v oblasti sociálno-právnej ochrany detí a sociálnej kurately sa uplatňuje zásada o záujme dieťaťa podľa zákona o rodine. Na hmotno-právne vyjadrenie zásady nadväzuje od 1. júla 2016 aj procesná úprava, CMP-čko, ktoré v článku 4 ukladá súdu v konaní, v ktorom je účastníkom konania maloleté dieťa, konať v jeho najlepšom záujme. Aj poskytovateľ sociálnej služby je podľa zákona č. 448/2008 Z. z. o sociálnych službách povinný poskytovať sociálnu službu dieťaťu alebo poskytovať starostlivosť o dieťa v záujme všestranného fyzického vývinu a psychického vývinu dieťaťa, a to pri rešpektovaní najlepšieho záujmu dieťaťa. A teraz ešte k druhej časti, kde teda zareagujem na konkrétne pripomienky medzi prvým a druhým čítaním, kde ministerstvo spravodlivosti v predkladacej správe k návrhu zákona pôvodne dalo negatívne stanovisko. Na rokovaní legislatívne rady ale pán minister Karas názor ministerstva zmenil a návrh podporil aj odborne. Ministerstvo spravodlivosti pôvodne argumentovalo, že zmenu nie je potrebné realizovať, keďže už dnes Trestný poriadok pozná zásadu zdržanlivosti a primeranosti v § 2 odsek 2. Chcem ale uviesť, že očividne táto zásada nepôsobí v praxi. Je to len zásada, ktorá má interpretačný charakter a policajt alebo vyšetrovateľ, ktorý robí invazívne úkony, ju vôbec nemusí vnímať ako normatívny text, teda ako príkaz. Dôstojnosť osôb a súkromie je v podstate vágnym pojmom, právne vágnym pojmom. Náš návrh operuje s pojmami ako záujem dieťaťa, šetrnosť pre dieťa, najmenšia ujma pre dieťa. Tieto pojmy sú konkrétnejšie, ako som vyššie spomínala, aj definované. V MPK naše uvažovanie podporilo aj ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny, ktoré žiadalo podľa nášho modelu doplniť § 88 ods. 1 zákona. Vyhoveli sme tomu a spomeniem to teda v pozmeňujúcom návrhu, ktorý prednesiem. Ministerstvo spravodlivosti našej novele ešte vyčítalo nesystémovosť. Musím tu však poukázať na dnes už platné ustanovenie § 134 ods. 4 Trestného poriadku, ktoré upravuje vypočúvanie svedka ako obzvlášť zraniteľnej obete. Aj tu sa objavujú pojmy ako oživovanie v pamäti by vzhľadom na jej osobné vlastnosti vzťah k páchateľovi alebo závislosť od páchateľa, povahu a okolnosti spáchania trestného činu mohlo nepriaznivo ovplyvniť jej telesnú alebo duševnú integritu alebo vystaviť ju riziku druhotnej viktimizácie. Takže už tieto pojmy poznáme. Takže sa preto pýtam, prečo naplnenie funkcie tejto normy nepostačuje ministerstvo, ministerstvom uvádzané ustanovenie § 2 ods. 2 Trestného poriadku? To je taká skôr otázka do pléna. Ministerstvo argumentuje, že zatýkanie osôb a zadržanie osôb a domové prehliadky sa týkajú prevažne osôb, ktoré sú podozrivé alebo obvinené z trestnej činnosti, a častokrát ide o prvotné úkony trestného konania, ktoré sa vykonávajú v situácii, pri ktorej je zvýšené bezpečnostné riziko. Sme si toho vedomé s kolegyňou, ale vieme, že invazívne útoky sa pripravujú operatívne a že v praxi pri nasadení síl vyšetrovateľ dobre vie odhadnúť, či sa v obydlí deti nachádzajú, alebo nie, či sa tam nachádzajú nejaké zraniteľné osoby. Vie každý, každú jednu prípravu toho úkonu zvážiť. A teda aj v dôvodovej správe uvádzame, že cieľom návrhu zákona nie je legislatívne sťažiť alebo zmariť výkon oprávnení podľa Trestného poriadku, ale dať kritérium balancovania postupu, a teda postupu na dosiahnutie cieľa trestného konania na strane jednej a rešpektovania základnej zásady záujmu dieťaťa na strane druhej. Ministerstvo ešte uvádza, že problém, ktorý sa snaží poslanecký návrh riešiť, by sa mal riešiť primárne na podzákonnej úrovni, a to vhodným nastavením postupov policajných orgánov, adekvátnou vnútornou kontrolou a dôslednou erudíciou policajtov vykonávajúcich predmetné úkony. Áno, ale keďže poznáme mieru fluktuácie osôb v Policajnom zbore, poznáme kvalitu rezortného vzdelávania, je z môjho pohľadu optimistické spoliehať sa na interné nastavenie postupov. My prinášame právnu normu, ktorá by, ktorá je súčasťou práva, a aplikácia tejto normy je preskúmateľná napríklad v rámci trestného konania o trestnom čine zneužitia právomocí verejného činiteľa. Takže v pozmeňovacom návrhu zákona, ktorý sme teda podrobne prediskutovali s odborníkmi aj s kolegyňou Hajšelovou, s pánom kolegom Kyselicom, s Milanom Vetrákom, Milošom Svrčekom, zohľadňujeme teda zmysluplné pripomienky aj zo stanoviska Kancelárie Národnej rady, odboru legislatívy a práva, ako aj zo stanoviska ministerstva spravodlivosti. Takže v tejto chvíli ďakujem za pozornosť a prosím o podporu návrhu zákona. A neviem, či môžem uviesť pozmeňujúci návrh.