M. Drobný, poslanec: (2001-11-06):
Pán minister, počúvajte ma. Znovu kategorizačné komisie si pletú, ako sa majú správať indikačné obmedzenia s obmedzeniami preskripčnými – a zákon č. 98/1995 Z. z. o tejto veci ich má spravovať. Znovu vyprodukovali niekoľko chýb, ktoré sa dotkli veľmi významne liekovej politiky. Len spomeniem jednu z molekúl, ktorú som už hlásil na ministerstvo, je to akineton, ktorú kategorizačné komisie dali z rúk neurológa predpisovať psychiatrom. A psychiatri sa tvária: „Páni, ale však my to naozaj nebudeme predpisovať.“ Akineton predpisovali vždy neurológovia, môže to aj psychiater, prosím, nech sa páči, ale z rúk neurológa sa akineton nemôže zobrať, potom je hŕba problémov a sťažností od pacientov. Takže zákon č. 98/1995 Z. z. bol by sa mal teraz znovu pertraktovať a novelizovať, lebo zase sú tam ustanovenia, ktoré dobre nelimitujú kategorizačnú komisiu. Tá si robí na základe svojich možno osobnostných vedomostí. Ale ja, samozrejme, ako tu bolo povedané, ako kliník sa vyznám len v niektorej skupine liekov, ostatné nepotrebujem, a preto sa v nich nevyznám a vyznám sa len okrajovo. Aj ľudia z tej kategorizačnej komisie si niektoré vedomosti osvojili, sú to väčšinou lekári, možno sú tam aj farmaceuti, a niektoré vedomosti im unikli a oni potom urobia takýto artefakt, ktorý máte na stole. Takže to len poznámka k zákonu č. 140/1998 Z. z. Tie ostatné novelizované úpravy, ktoré ste tam dali, sú v podstate také, s ktorými súhlasím. A nemôžem mať proti nim žiadne námietky. Kvitujem vašu aktivitu. Len prosím vás ešte raz, k tej kategorizačnej komisii by bolo treba v niečom zaujať dajaké stanovisko. Teraz k zákonu č. 140/1998 Z. z. Samozrejme, to, čo povedal profesor Švec, musím znovu zopakovať. Keď odborná úroveň človeka fundovaná teoretickými vedomosťami o molekule lieku, o jeho farmakokinetike a dynamike a mnoho ráz podopretá tým, že videl niečo experimentálne, sa premietne do vlastníckeho vzťahu k lieku, tak je to človek, ktorý naozaj už ťažko môže zlyhať v distribúcii toho lieku. Má isté svoje mantinely etické, ale má hlavne svoj odborný záujem o danú molekulu. A, páni, že by to bolo tak s lekárnikmi na Slovensku zlé, ako to bolo povedané, to neverím. Ja mnoho ráz vyberám lieky tu v Bratislave. Keď vyberám lieky v Martine, tak mi nikto nič neradí, tam ma poznajú, ale v Bratislave každý lekárnik mi ide dať obrovskú prednášku. Ako je to možné? On robí poradenskú činnosť, takže on nie je mimo tohto povolania tak úplne zlý, ako bolo povedané. Lekárnici sú na dobrej úrovni a skutočne ku každému lieku jednoduchej molekuly na Kozej ulici a inde mi dávajú vysvetlenie, ako ho mám používať, čo mám robiť. Až potom keď zbadajú a povedia, že počkajte, vy ste poslanec a vy ste asi zdravotník, tak povedia, nebudem to hovoriť. Takže poradenská činnosť lekárnikov u nás funguje. A to si len možno tí, čo nechodia pre lieky myslia, že to tak nefunguje alebo možno boli také lekárne, kde momentálne nemali čas a nerobili to. A preto si myslím, pôvodné moje stanovisko bolo naozaj stanovisko Grémia majiteľov lekární. Ale keď som si preštudoval veci v Európe a v okolí, ale aj u nás doma, zistil som, že skutočne tento vzťah, vzťah odborný, odborná motivácia a popritom ešte aj vlastnícky vzťah, teda že ja vlastním liek, to mi dáva obrovské predpoklady na to, aby som s ním dobre hospodáril, aby som s ním hospodáril naozaj na úrovni vedeckej, etickej a v prospech pacienta. Iné vzťahy k tomu lieku iných ľudí a iných subjektov naozaj sú veľmi pochybné a veľmi dávajú možnosť skutočne šafáriť s liekmi inak, ako dáva etika, ľudí, ktorí sú v tomto smere vzdelaní. Neberme si príklad z amerického kontinentu, veď tam sú toho roku tendencie zlegalizovať obchod s drogami. Páni, ale to je ich problém, to nech si oni riešia, ale európsky kontinent na takúto liberalizáciu liekovej politiky nebol navyknutý a ani nebude navyknutý, predpokladám, pretože potom by to bola džungľa. Preto si myslím, že aj tento aspekt novelizácie, ktorý dáva kolega Finďo, treba zohľadniť a treba zobrať do úvahy, že naozaj je to trošku zákon, ktorý by bol skutočne liberálnym zákonom, a novela veľmi liberálna v § 35 a potom by tu bola skutočne džungľa v narábaní s liekovými molekulami. Ja si myslím, že to sú poznámky, ktoré by som chcel k tejto legislatívnej aktivite kolegu Finďa povedať. A ešte raz by som chcel pripomenúť jedno, že lobizmus za akúkoľvek vec, pokiaľ má isté parametre etické, je lobizmus pozitívny. A ja myslím, že nemožno uvažovať o ňom pejoratívne. Ak prekročím teoretické parametre, pochopiteľne, lobizmus je potom už vec, ktorá nie je etická. Ale ja si myslím, že aj v prospech lieku alebo v prospech istej skupiny ľudí, ako je Grémium majiteľov lekární, môžem lobovať, aj v parlamente môžem lobovať, len to musí mať isté normy etické a nesmie to presiahnuť dajaké medze. Ja si myslím, že navrhnuté novely, ktoré robí kolega Finďo, neboli zas tak celkom v lufte. Ja si myslím, že je tu situácia v liekovej politike, ktorá nebola celkom jasná a nie je celkom jasná. Je isté, že tu bol rozpor ústavného článku a konkrétnych istých paragrafov zákona č. 140/1998 Z. z., ktoré boli jednoznačne v rozpore, ale mali by sme o tom uvažovať vždycky odborne a vždy na pôde Výboru pre zdravotníctvo Národnej rady Slovenskej republiky. A tam keď aj upadneme do afektov, predsa len to máme v našej kuchyni a nemusia to počúvať laici. Ja si myslím, že to istým spôsobom nie je celkom etické, ak tu ľudia, ktorí nemajú odborný vzťah k tejto problematike, počuli isté naše zadrhnutia a negatíva a osobné animozity, ktoré sa tu zaujali. Odborne treba o týchto veciach rokovať, lebo predmetom tohto zákona je dobro pacienta, je dobro nás, pretože všetci sme pacienti, a je to vzťah, ktorý stojí za to, aby sme o tom len vecne rokovali, nie afektívne. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)