Galko, Ľubomír, poslanec NR SR (2013-02-13):
Pani predsedajúca, viem, čo mi tu pán minister povedal, keď odchádzal, nebudem to zatiaľ citovať a budem sa tváriť, že som nepočul vašu poznámku. Problém č. 2: Nemožnosť podať námietky, § 140 bod 52 návrhu zákona. V súčasnosti v platnom zákone nemožno podať námietky pri zadávaní podprahovej zákazky. Pri zadávaní zákazky s nízkou hodnotou a proti priebehu elektronickej aukcie a jej automatizovanému vyhodnoteniu ponúk. To, že v návrhu zákona nie je možné podať námietky proti priebehu elektronickej aukcie a jej automatizovanému vyhodnoteniu ponúk, je možné iba pochváliť, hodnotiť pozitívne. – No, vidím, že na tomto mieste som vás vlastne pochválil. Práve táto časť bola a je častou kritikou zákona o verejnom obstarávaní zo strany súťažiacich, ktorí sa stretli s prinajmenšom nekorektným priebehom elektronickej aukcie a mnohokrát aj podivuhodným či zvláštnym vyhodnotením. Problémom tejto časti návrhu zákona sú ale podprahové zákazky. To sú zákazky na tovary a služby od 10 000 eur do 40 000 eur bez DPH a stavebné práce od 20 000 eur do 200 000 eur bez DPH. Doteraz o nich úrad nerozhodoval a práve takýchto zákaziek je najviac a najviac sa netransparentne a najviac sa netransparentné správanie verejných obstarávateľov prejavuje práve pri týchto podprahových zákazkách, pričom sa nejedná o pár eur, a preto by mali byť pod kontrolou. V praxi sa totiž dosť často stretávame s účelovým vyhodnotením, resp. diskriminačným určením podmienok účasti, resp. iných dokumentov, ktoré má súťažiaci predložiť v procese verejného obstarávania. Uchádzač síce môže podať žiadosť o nápravu, čo sa aj pomerne často stáva, ale ešte častejšie sa stáva, že verejný obstarávateľ zamietne žiadosť o nápravu. Následne tak uchádzač nemá žiadnu možnosť nápravy kontroly, resp. nápravy protiprávneho stavu, keďže úrad pre verejné obstarávanie o týchto typoch zákaziek nerozhoduje a nevykonáva nad nimi kontrolu. (Reakcie z pléna.) Kontrolu môže vykonať iba vnútorný orgán kontroly, a ak by aj postup prešetril, tak len skonštatuje porušenie zákona, ale bez reálneho dopadu. Lenže zásah vnútorného kontrolného orgánu je výnimočný, lebo tieto orgány nie sú spôsobilé na takúto kontrolu, v drvivej väčšine nie sú ani odborne spôsobilými osobami a tejto problematike nerozumejú, preto nevedia relevantne rozhodnúť. Samozrejme, ak by aj rozhodli, tak je to k ničomu, lebo výsledkom je len konštatovanie o porušení zákona, nič viac. Proti tomuto môjmu návrhu by sa dalo povedať len to, že Úrad pre verejné obstarávanie na to nemá dostatočné personálne kapacity a že týchto zákaziek je nepredstaviteľne veľa. Lenže my v súčasnosti nevieme, koľko by takýchto námietok prišlo a ani to, či by boli oprávnené. Vieme, že personálne obsadenie Úradu pre verejné obstarávanie sa má v dohľadnej dobe zvýšiť o 39 osôb. Prečo by teda nemohol úrad rozhodovať aj o takýchto typoch zákaziek? Navyše pokiaľ sa v rámci podprahových zákaziek prejavuje netransparentné konanie, tak práve tu môže unikať veľa finančných prostriedkov daňových poplatníkov. Proces v súčasnosti prebieha tak, že najprv musí byť podaná žiadosť o nápravu verejnému obstarávateľovi a ten, ak tejto žiadosti nevyhovie, tak sa nič nedeje, lebo uchádzač sa už nemá kam obrátiť. Dalo by sa to riešiť súdnou cestou, ale to je diskutabilná cesta. Navyše nepoznáme prípad, že by sa tak stalo. Väčšinou si uchádzači zanadávajú a nechajú to tak. Ak by bolo možné podať žiadosť o nápravu na Úrade pre verejné obstarávanie aj v prípade podprahových zákaziek, tak by proces vyzeral tak, že najprv musí byť podaná žiadosť o nápravu verejnému obstarávateľovi a ten ak tejto žiadosti nevyhovie, až potom je možné obrátiť sa s námietkou na Úrad pre verejné obstarávanie. Zákon v súčasnosti ukladá povinnosť tomu, kto predloží námietku, zložiť na Úrad pre verejné obstarávanie kauciu, v opačnom prípade sa o námietke nerozhoduje. Takto to prebieha pri podlimitných a nadlimitných zákazkách. Pokiaľ sa verejní obstarávatelia alebo obstarávatelia budú správať transparentne, ostanú len špekulatívne námietky, ktoré sa dajú vyriešiť ešte na začiatku. To znamená, že Úrad pre verejné obstarávanie by v konečnom dôsledku nemal zasa až tak veľa roboty. Pokiaľ sa však obstarávatelia správajú netransparentne, tak by sa v konečnom dôsledku ušetrili financie na zákazkách, ktoré by boli netransparentné, predražené, nekvalitné, nepodporujúce čestnú hospodársku súťaž a podobne. No a predsa o toto ide. Zároveň by to malo dopad aj na odborne spôsobilé osoby, ktoré by museli pod hrozbou kontroly z Úradu pre verejné obstarávanie pracovať zodpovednejšie. Ak by aj tých námietok bolo veľa, tak by asi bolo efektívnejšie zamestnať pár ľudí na Úrade pre verejné obstarávanie, ktorí by sa venovali len podprahovým zákazkám. K tomuto bodu vieme pripraviť aj ekonomickú analýzu. Poviem konkrétny príklad. Príklad, ktorý uvediem, je modelovým príkladom, ale takýto postup verejného obstarávateľa si môžete všetci overiť vo Vestníku verejného obstarávania, ktorý je v prípade podprahových zákaziek studnicou príkladov, ako sa obstarávať nemá. Ten, kto sa v tejto oblasti aspoň čiastočne vyzná, si ihneď všimne častokrát diskriminačné podmienky účasti, resp. iné diskriminačné nástroje, ktoré sa tu zvyknú objaviť. Uvažujem, že verejný obstarávateľ si ide obstarať konzultačné služby vo verejnom obstarávaní. Podmienky účasti sú štandardné, zákonné. V časti odbornej spôsobilosti však bude vyžadovať troch expertov na verejné obstarávanie. Prvý expert musí mať desaťročnú prax vo verejnom obstarávaní, vykonaných minimálne desať elektronických aukcií na nadlimitnú zákazku. Druhý expert musí mať minimálne desaťročnú prax a vykonaných minimálne desať nadlimitných obstarávaní. Tretiemu expertovi stačí iba päťročná prax a minimálne desať podlimitných obstarávaní. Predmet obstarávania... Mňa to vyrušuje, pani predsedajúca.