Viskupič, Jozef, poslanec NR SR (2013-02-08):
Ďakujem. Vážená pani predsedajúca, vážená navrhovateľka, pán spravodajca, kolegyne, kolegovia, vážení zástupcovia tlieskajúci verejnosti, ktorých sa pravdepodobne táto téma bezprostredne týka, je ťažké byť sudcom, je ťažké hľadať spravodlivosť tam, kde je obrovský desaťročný nános nespravodlivosti. Martin Poliačik vidí princíp spravodlivosti, ktorý máme od roku 1989 definovaný v ústave, spomínal ho Miro Kadúc za to naše liberálnejšie krídlo v našom poslaneckom klube. A treba rešpektovať a snažiť sa nájsť vyváženosť spravodlivosti. Spravodlivosť má rôzne výrazy. A teraz je skutočne ťažké byť sudcom, skutočne ťažké vyriešiť 23-ročný problém už moderného alebo ostatného budovania princípov právneho štátu, ktorý by chcel byť spravodlivý. Lenže máme tu moment, ako hovoril Maťo Poliačik, sprosto ukradnutého majetku, ktorý bol ukradnutý bývalým režimom. Zároveň ale tento režim ohol spravodlivosť. A ja som vo veľmi ťažkej situácii, pretože takisto či už kolektivizácia alebo odnímanie majetkov sa dotýkalo aj mojej rodiny. Je veľmi ťažké hovoriť o tom, že by malo byť naplnené právo. A ja s tým plne súhlasím a podpisujem sa pod to, že ľuďom bol nespravodlivo vzatý majetok. A následne, a teraz tu je ďalší moment nespravodlivosti, na večné časy a nikdy inak bol ponúknutý tento majetok ľuďom v rámci normálneho bývania, bývania, ktoré sa riešilo, nazvem to tak všeobecne, v socialistickom vlastníctve, ktoré bolo organizované na niektorých parametroch. Veľmi silný moment bolo družstevné bývanie a niektoré byty boli štátne. A napríklad máme starších kolegov v klube, ktorí takisto bývali v štátnych bytoch, napríklad z dôvodu výkonu funkcie, ktorú mali pre štátne podniky. Dostávali ich a možno mali šťastie, že už ich postavil sám režim, a možno mali nešťastie, že ten režim ich odňal a ukradol nejakým ľuďom. Ale v tom priereze tej situácie neviem, či všetci, toto sa týka možno 600 – 700 ľudí, ak sú moje informácie správne, 900 ľudí, vedeli v tom režime družstevného vlastníctva a štátneho vlastníctva, čiže žiadneho súkromného, ktorý trval 40 rokov, rozlíšiť, či páchajú krivdu na tom. A chcem veriť, že bolí mnohí z nich, ktorí nepáchali krivdu na bývalom majiteľovi domu, ale ktorí proste v dobrej viere bona fide vstupovali do nájomného vzťahu k štátnym bytom, ktoré im vtedy režim ponúkal. Bytová otázka predchádzajúceho režimu sa dotýkala asi každej jednej rodiny, ktorá chcela nejakým spôsobom začať bývať, a preto si myslím, že tuná je druhá guľa obrovská, ktorú tento štát 23 rokov nevie doriešiť a ťahá na svojej nohe. Ak je prvá spomínaná ako nespravodlivo odňaté bytové priestory, tak druhá je tá, že režim sa vysporiadal s nájomcami po svojom a možno ich oklamal. Ale to je minulosť, ale čo je tu na nás, to je otázka, čo teda bude do budúcnosti. A je na nás, keďže toto potrebuje nejakú zákonnú úpravu, to nejakým spôsobom riešiť. Niečo rozprával o tom, ako sa k tomuto vedeli postaviť aj predchádzajúce mnohé vlády pred predchádzajúcou vládou, pán Érsek, tu niečo navrhol poslanecký kolega Kondrót, niečo navrhuje pani poslankyňa Mezenská. A to mi teda chýbalo, Martin, v tvojom príspevku, ako teda ďalej s tým, či nastaviť to iba tak, že nebudem rešpektovať možno 700 ľudí z tých 900, lebo ja ešte si myslím, že medzi nimi môžu byť aj tí protežanti toho systému, to som zabudol spomenúť, systému komunistického, ktorí tým v nejakých prvých obvodoch svojim vlastným ľuďom, keďže pravdepodobne to bolo, tie byty mohli priradiť. To je ďalší parameter, ktorý by sme mali zvážiť. A protežanti komunistického systému nám tu 23 rokov žijú v regulovanom nájme a bránia ľuďom, ktorým boli byty ukradnuté, aby sa dostali k svojmu vlastnému majetku. Lenže sú tam aj iní ľudia. Sú tam ľudia, o ktorých sa opiera na základe jej mnohých stretnutí, predpokladám, s týmito ľuďmi Helena Mezenská. A ako teda toto narovnáme? Riešenia sú rôzne. A ja neviem, či je práve toto správne, lebo neviem, či je toto to najsprávnejšie riešenie, sme v prvom čítaní a to znamená, veľmi správne to pomenoval Martin Poliačik, že ide o filozofiu spravodlivosti. Ak tento návrh zákona ide po filozofii spravodlivosti a hľadá ten možný vyrovnávajúci moment medzi tromi nespravodlivosťami, ktoré tu môžeme nejakým spôsobom odhaliť, a dúfam, že ich dokážeme na tejto ploche dostatočne pomenovať, tak teda poďme sa nad tým zamyslieť a poďme do druhého čítania prípadne. Ja sa nebudem venovať jednotlivým ustanoveniam toho zákona, chcel by som len pre tú budúcnosť povedať, aby sme to už neťahali. A proste pristúpme k reálnemu rozriešeniu. Ono by malo ideálnu podobu cez politické spektrum, aby sme vydali signál ľuďom, ktorým záleží na spravodlivom spravovaní tejto krajiny, že 23 ročný horúci zemiak, alebo niekoľkokrát vyhodí sa mi veľký pľuzgier na tvári našej spoločnosti, bol raz a navždy vyriešený. To, čo navrhuje Helena Mezenská, je teda to, čo by malo mať alebo podľa mňa má ambíciu tento problém raz a navždy uzavrieť. Parametre uzatvárania tohto problému sú obsiahnuté v jej návrhu. Môžeme sa o ňom baviť. A ak ich chceme meniť, poďme do druhého čítania. Ako mnohí ľudia, tak Maťo Fecko a ja osobne, ktorí sa agendou reštitúcií zaoberáme aj profesijne, Helenka sa viac-menej venuje otázke spotrebiteľov, budeme na strane spravodlivosti. Takisto Štefan Kuffa, Miro Kadúc budú na strane spravodlivosti a absolútneho dostátia nedotknuteľnostiam vlastníckeho práva. A si študoval aj ty, Martin, ten návrh zákona. Tak hovorí o uzavretí tejto kapitoly. Proste vyriešme jednu nespravodlivosť vrátením majetku, a to čím skôr, a druhú nespravodlivosť sanačnými mechanizmami pre ľudí, ktorí možno boli aj nespravodlivo zatiahnutí do situácie obývania štátnych bytov. To je jediné riešenie. Aký je problém? Nájsť zdroje na toto riešenie. No a tam sa teda v súčasnej situácii dostávame podľa mňa už po dostatočne dlhej debate k tomu, aby to bolo raz a navždy uzavreté aj z hľadiska financovania jedného možného a čo v najvyššej možnej miere spravodlivého rozhodnutia ohľadom rukojemníkov tejto kauzy, to je tých 900 ľudí, a druhých rukojemníkov, to sú tí ľudia, ktorým bol majetok odňatý. Takže v prvom čítaní sa podľa mňa to dá podporiť aj argumentáciou, ktorú uviedol Maťo Poliačik, pretože tento návrh smeruje k uzavretiu tejto kauzy. A myslím si, že na parametroch jej spravodlivosti pre jednu, druhú alebo tretiu skupinu sa vieme dohodnúť aj v druhom čítaní a bude záležať od teda zdrojov, ktoré pravdepodobne už sú, ktoré už boli nastavené, aby bola na tej miske váh spokojnosť, ktorá by mala byť bazálnym merítkom všetkých našich rozhodnutí, ktoré tuná v Národnej rade prijímame. Samozrejme, toto rozhodnutie ale nezávisí ani od Maťa Poliačika celkom, ani úplne od všetkých nás, ktorí sedíme v opozícii. Ale toto plénum prijíma rozhodnutie väčšinou zo 76 hlasov. A ak sa teda nájdu tie hlasy, tak máme tu riešenie, ktoré vyhovie spravodlivosti. A preto aj pre prvé čítanie vyjadrujem podporu návrhu z dôvodov, ktoré uvádzam. Parametricky si viem predstaviť diskusiu, pretože niektoré parametre tohto návrhu mne celkom nesedia. Ďakujem. (Potlesk.)