P. Minárik, poslanec: (2008-10-28):
Dámy a páni, stojíme pred problémom, ktorý by vonkajší, ale hlavne povrchný pozorovateľ mohol nazvať súperením právneho purizmu a právneho nihilizmu Čo sa za týmto problémom ale v skutočnosti skrýva, aké sú vnútorné motivácie jednotlivých aktérov? Protistrana nás tlačí do pozície ľudí, ktorí s krvavými očami siahajú na základné práva chudáka Ivana Lexu. Čo teda my vlastne krvežízniví antimečiarovci, antilexovci chceme? No chceme riadny proces, proces pred štandardným súdom riadne zdokumentovaného vyšetreného zločinu, kde už bola aj pripravená obžaloba, zločinu, ktorý sa skutočne stal, žiaľ, len fingovaného sebaúnosu, nežiadame žiadne mimosúdne postupy ani špeciálne tribunály, ani vyšetrovacie výbory tohto parlamentu. A nežiadali sme to ani vtedy, keď mali sme v tomto parlamente väčšinu. Chceme riadny súd. Chceme riadny súd s vysokou dôverou v spravodlivosť. Napriek tomu, že vieme, aké sú problémy v našej justícii, napriek tomu, že vieme, že medzi sudcami sú aj takí sudcovia, ako je súčasný minister spravodlivosti, ktorý len dočasne odišiel a stále zdôrazňuje, že je stále sudcom, napriek tomu nechceme nič iné, len aby títo ľudia stáli pred takýmito súdmi. Chceme priechod spravodlivosti, ktorému nebudú brániť amnestie, právne kľučkovanie a právnici a hlavne plané reči. Tento problém spôsobili právnici na čele s právnikom Mečiarom. A chceme len to, čo tento právnik Mečiar už raz urobil, opravu jeho amnestie. On svoju prvú amnestiu opravil. Chceme revíziu jeho nemravnej amnestie a nechceme nič, čo by tu už predtým nebolo. Chceme to, čo sa na tomto svete deje často, ba skoro pravidelne, možno nie práve v takejto forme zrušenia amnestií, ale to, čo sa deje vždy, keď nemravná vláda prekročí určitý rámec a musí byť vymenená. A v tejto chvíli ma už nezaujímajú názory právnikov a ich kľučky, najmä nie tých právnikov, ktorí v čase, keď tú amnestiu udeľoval, a boli to ľudia, ktorí sa s ním mohli kontaktovať, ho neupozornili na to, že je to nezrušiteľný akt a že je to obrovský mravný problém. Títo právnici ma v tejto chvíli už nezaujímajú ako právnici a zaujímajú ma už len ako ľudia, ktorí túto vec budú posudzovať ako súlad spravodlivosti. (Hlas z pléna.) Áno, pán poslanec, veríme tomu. Keby sme neverili tomu, že je možné dosiahnuť spravodlivosť, tak tu nie sme. Ja osobne keby som si nemyslel, že je možné dosahovať svet, v ktorom je možné dosahovať spravodlivosť, nikdy by som nevykonával funkciu poslanca, tak ako by som ju nikdy nebol vykonával pred 20 až 65 rokmi. To bol odkaz pre pána Cabaja. Dámy a páni, ide o to, že keď sa zmení paradigma vládnutia, vždy sa revidujú činy predchádzajúcich vládcov. A tá nová vláda ich niekedy benevoltnejšie, niekedy prísnejšie posudzuje. V každej revolúcii, ale aj pri normálnych výmenách vlády sa toto deje. A keď ten rozpor medzi tým, čo si tá nová vláda, nová moc predstavuje, že je spravodlivé, a tým, čo napáchali tí predchádzajúci, je neznesiteľný, tak sa zvyčajne aj koná. Toto našlo už aj odraz v právnej teórii. Našlo sa teoretické zdôvodnenie ústami nemeckého právneho teoretika pána Radbrucha. Ale tak ako mnohé geniálne veci vyslovené a vysvetlené teoretikmi to odráža len normálnu, bežnú prax, ktorá musí odrážať prirodzené právo, pretože ináč by tu ľudstvo nemohlo existovať. On hovoril o neznesiteľnom rozpore medzi normatívnym právom a spravodlivosťou. A táto vôľa sa zhmotňuje v tom, keď ľudia odstraňujú vlády, ktoré povýšia samy seba nad akékoľvek právo, nad akúkoľvek spravodlivosť. A udialo sa to v dejinách ľudstva nespočetnekrát. Áno, nám ľuďom zmluvy, teda ľuďom odchovaným na judaisticko-kresťanskej tradícii a rímskom práve je jasné, že normatívne právo má obrovský význam. A ak má význam, má aj cenu. A touto cenou je, že niekedy musíme nejakú nespravodlivosť prehliadnuť. Kde sú tie hranice, čo prehliadnuť a čo nie? Snáď každému je jasné, že nebudeme obetúvať naše právo v nezmyselnej túžbe za každú cenu potrestať korunového vreckára, rovnako ako je každému jasné, že norimberské procesy museli byť, pretože do neba volajúci hriech vraždy 6 mil. ľudí sa nedal nepotrestať. Medzi týmito dvoma bodmi je nekonečne mnoho príkladov. V tomto prípade nám už ale nepomôže žiaden teoretik. A každý jednotlivý prípad musí niekto skúmať. V demokratickej spoločnosti asi na to nie je lepší orgán ako parlament. Kde je tá hranica? Kde je to už neznesiteľný rozpor? Mimochodom, pán Radbruch si uvedomil, že niekde tá hranica je, práve keď spoznal hrôzy nacizmu. Mimochodom, pre poslancov Smeru – sociálnej demokracie Radbruch bol sociálny demokrat, teda vyvražďovanie Židov určite, korunový zlodej asi nie. Dámy, pokiaľ budeme mať možnosť, budem sa v tomto parlamente vždy poslancov pýtať, kde je vaša hranica, kde je tá správna hranica, kedy už musíme prestať napriek tomu, že sa niekto zaštítil právom alebo štátnou mocou. Budem trápiť vaše svedomie. Niektorí pripomínajú, že aj amnestia prezidenta Kováča svojmu synovi bola nemravná. Prosím, skúste vyskúšať moje svedomie na Kováčovej amnestii, ale každý kto túto otázku položí, už zodpovedal na moju otázku, lebo ak sa mu zdá Kováčova amnestia nemravná, je úplne jasné, že Mečiarovu nie je možné považovať za inú. Moja hranica je pri zločine štátneho funkcionára vykonaná s pomocou štátnej moci, ktorá sa snaží zaštítiť štátnou mocou tak, aby bola nepostihnuteľná. Dámy a páni, aj tým hlasovaním, ktoré bude nasledovať o 17.00 hodine, zadefinujete svoju hranicu. Pamätajte, že keď zadefinujeme túto hranicu zle, tak so Slovenskom to dopadnúť dobre nemôže, pretože aj Mečiar, Lexa, Lexova SIS si dovolili to, čo si dovolili, možno práve preto, že zločiny komunizmu po roku 1989 neboli náležite potrestané. Boli tým jednoducho povzbudení a mysleli si, že predstaviteľom štátnej moci sa môže všetko prepiecť. Neboli potrestaní tí, čo strieľali na hraniciach, neboli potrestané na Slovensku ani iné zločiny. Pánboh zaplať, že aspoň prokurátorka Milady Horákovej v Čechách nejako trestaná je. Dámy a páni, ak nebudeme schopní potrestať predstaviteľov štátnej moci, tak možno nie tak brutálne, ako to urobila Lexova SIS s Michalom Kováčom ml., ale menej brutálne, v krádežiach, v klientelizme, nepotizme a v iných odporných praktikách sa bude pokračovať. Nerobme tú istú chybu, ako sme urobili po roku 1989. Dámy a páni, ja ju nehodlám urobiť, a preto pokiaľ budem mať možnosť, budem vás zrušením amnestií trápiť a vôbec mi nebude vadiť, keď ma niekto bude zatláčať k právnym puristom. V tomto si kľudne ten právny nihilizmus dovolím obhájiť. Ďakujem pekne. (Potlesk.)