A. Záborská, poslankyňa: (2003-04-23):
A budem úprimná, podelím sa s vami aj o moje životné skúsenosti, ktoré mňa osobne k tomu pobádajú, pretože sa chceme a sme odhodlaní postaviť za ochranu života, každého života, života aj tých najmenších a najslabších. Predkladaný zákon smeruje k uzákoneniu ešte širšej liberalizácie zákona o prerušení tehotenstva v našej vlasti, v Slovenskej republike. Smeruje k rozšíreniu slobody ukončiť život celkom bezbranných, nevinných ľudí. Kedykoľvek sa niekto proti takejto iniciatíve postaví, je označený za bezohľadného útočníka na práva ženy, na kvalitu jej života, za niekoho, kto zasahuje do jej súkromia. Mnohé organizácie, aj keď s neveľkou členskou základňou, sa snažia označiť ho za bezcitného mezogína. Takýto človek alebo skupiny ľudí sú označované za niekoho, kto nemá zmysel pre trápenie a starosti žien. Otázka umelého prerušenia, správnejšie ukončenia tehotenstva, sa stavia len ako problém práva ženy. Taký postoj je scestný a celkom odtrhnutý od života. Nikto, ani žena nemá právo svojvoľne siahnuť na ľudský život, aj keby to bol život jej dieťaťa, ktoré nosí pod srdcom. Otázka umelého potratu sa vždy týka práva nenarodeného dieťaťa a prípadne len druhotne života aj práva ženy. Ak chceme zachovať spravodlivý postoj v týchto prípadoch, tak si musíme uvedomiť, že vždy ide o riešenie sporného vzťahu práv ľudí a je na nás, na poslancoch, hľadať a vytvárať podmienky pre spravodlivú ochranu ľudských práv ako ženy, tak aj jej potomstva. V plnej miere si pritom uvedomujem aj pozíciu ženy, tlak rôznych spoločenských činiteľov, ktorým je vystavená, ako aj jej duševné rozpoloženie. Práve preto nechcem k tejto otázke pristupovať z pozície akademickej abstrakcie, ale predovšetkým z mojich vlastných životných skúseností, ktoré, verte mi, neboli ľahké. Spomínam si na svoju matku, po treťom pôrode prekonala ťažkú sepsu s následným bakteriálnym zápalom srdcovej blany. V tom období to bolo smrteľné ochorenie, z ktorého vyviazla len takpovediac zázrakom a ktoré zanechalo na jej srdci nemalé následky. Po nejakom čase znovu otehotnela. Lekári odporúčali ukončenie tehotenstva. Moja matka, hoci už mala v tom čase tri deti, zákrok zásadne odmietla. Bolo to s vedomím a súhlasom môjho otca. Tehotenstvo sa skončilo normálnym pôrodom, narodil sa môj najmladší brat, ktorý je snáď najnadanejší z nás všetkých. Neviem a ani si nechcem predstaviť, že by sme boli žili bez neho. Môj najmladší brat mal 6 mesiacov, ja ako najstaršia som nemala ešte 6 rokov, keď v roku 1953 zatkla Štátna bezpečnosť môjho otca, štvrť roka mama nevedela o tom, kde je, a predstierali, že ušiel za hranice. Po jednom roku vyšetrovacej väzby bol odsúdený na základe vykonštruovanej viny na 12 rokov väzenia, stratu všetkého majetku a na ďalšie vedľajšie tresty. Moja matka zostala sama, bez prostriedkov, so štyrmi malými deťmi. Myslím, že nikto z vás nepochybuje, že bola, a my s ňou, ťažkým sociálnym prípadom. Doteraz vidím svoju matku, ako krája darovanú salámu na tenké plátky, aby vyšla na všetky krajce chleba. Nehnevajte sa, nehovorím to s vedomím nadradenosti, ale neviem pochopiť výrok veľmi dobre situovanej matky, prednesený na verejnom zhromaždení, že si nevie predstaviť priviesť na svet dieťa, keby vedela, že by sa len dívalo na banán vo výklade a nemohlo by ho mať. Spýtajme sa svojich rodičov a starých rodičov, koľko detí, z ktorých vyrástli statoční ľudia, videli vyrásť bez banánov. Je taká stará ľudová múdrosť, že nič nie je také malé, aby sa to nedalo rozdeliť, len treba k tomu srdce. Ale predsa, čo ak ide o život a zdravie matky. Čiastočne som odpovedala príbehom svojej mamy, respektíve mojich rodičov, ale pripomeniem ešte ďalšiu príhodu, na ktorej som bola tiež citovo intenzívne zainteresovaná. U mojej veľmi blízkej príbuznej trojdetnej matky zistili koncom 80. rokov zhubný nádor štítnej žľazy. Po operácii prikročili k liečbe rádioaktívnym jódom. Pri rannej vizite, po ktorej mali dať liek, moja príbuzná prehlásila, že liek nevypije, pretože sa jej nedostavila menštruácia, tehotenstvo nemôže vylúčiť a podaný liek by mohol poškodiť jej plod. Profesor, prednosta oddelenia, suverénne prehlásil, že v tom nevidí žiaden problém. Prevezú ju na gynekológiu, tam tehotenstvo prerušia a liek jej podajú. Pacientka, tiež lekárka, trvala však na svojom. Telefonovala domov, rodina schválila jej postoj, ale odporučili jej vziať liek aj za cenu rizika, že dieťa bude prípadne poškodené. Profesor nechcel o tom ani počuť, aj napriek tomu, že rodina bola ochotná zaviazať sa, že sa o prípadne poškodené dieťa postará a dieťa nepripadne na ťarchu štátu. Lekár pacientku okamžite prepustil z kliniky a prehlásil, že nie je ochotný ju liečiť ani teraz, ani v budúcnosti. No v poslednom okamihu, keď už odchádzala z oddelenia, jej povedal: „Kolegyňa, ak sa ukáže, že tehotná nie ste, môžete sa vrátiť.“ Vrátila sa, lebo po troch dňoch sa menštruácia spontánne dostavila. V krátkosti ešte jeden prípad, jednu moju osobnú skúsenosť. Moja druhostupňová sesternica sa narodila ako ťažko poškodené dieťa. Nevidela, nechodila, ani nehovorila. Jej rodičia aj celá rodina sme ju mali veľmi radi. Rodičia sa o ňu starali 20 rokov, postupom času zistili, čo jej robí radosť, a môžem povedať, že to bolo šťastné dieťa. Naozaj, skúsme aj srdcom posúdiť tento vážny problém, o ktorom rokujeme, a zistíme, že nie je nevyhnutné, aby zomierali nenarodené deti. Tu by sa dali použiť slová chorvátskeho lekára Mária Živkoviča, otca piatich detí, z toho jedno je postihnuté, ktorý povedal: „Milované dieťa je šťastné dieťa.“ Vážené kolegyne a kolegovia poslanci, vážení predkladatelia, týmto smerom sa uberá riešenie nášho problému. Začiatok života individuálneho človeka začína okamihom splynutia vaječnej a semennej bunky. Pri tomto pochode dochádza k vzájomnému doplneniu genetického materiálu zo strany otca a matky. Keď sa tento proces uskutoční, spustí sa nezadržateľný kontinuálny rad životných pochodov, ktoré sú charakteristické veľmi dobrou časovou a priestorovou koordináciou. Pri diskoordinácii tohto procesu nastáva biologická smrť. Až do tohto okamihu plynie biologický čas jedinca. Okamih splynutia dedičného materiálu charakterizovaný systémom dezoxiribonukleových kyselín, ktoré sa bežne označujú ako DNA, nespustí len biologický čas človeka, ale začne sa uplatňovať pôsobenie spomínaného dedičného materiálu. Tento je pre jedinca charakteristický a po celý život sa nemení. Na tomto fakte je založená aj súdne uznaná jednoznačná identifikácia ľudí. V súdnej praxi sa využívajú tieto poznatky ako nezvratné dôkazy identity človeka, napríklad obete zločinu, páchateľa, alebo aj pre identifikovanie otca, prípadne matky. Táto možnosť je daná tým, že časť dedičného materiálu sa prenáša na dieťa od matky a časť od otca. Z toho jednoznačne vyplýva, že genetické vybavenie, súbor DNA v bunkách dieťaťa nie je totožný s genómom matky ani s genómom otca. Ak by platilo veľmi často uvádzané tvrdenie, a to nielen zo strany laikov, ale aj lekárov, poslancov a novinárov, že plod je súčasťou tela matky, tak by genetické vybavenie všetkých buniek muselo byť rovnaké. Muselo by byť identické s genetickým vybavením buniek matky. Dieťa by mohlo zdediť iba znaky po matke, žiadne po otcovi. Takže takmer všetky bunky by mali ženský charakter, museli by byť všetky rovnaké, to jest ženské, aj všetky bunky plodu, a nemohlo by existovať mužské potomstvo. Na základe uvedených prírodovedeckých dôkazov nemali by sme pri posudzovaní tohto zákona brať zreteľ na tvrdenie o jednote tela matky a plodu a od neho odvodenej mylnej tézy o slobodnom rozhodovaní tehotnej o osude svojho dieťaťa. Na otázku umelého ukončenia tehotnosti sa teda treba pozerať ako na rozpor práv dvoch ľudí, dvoch bytostí, ktoré majú podľa prirodzeného zákona, ale aj podľa Ústavy Slovenskej republiky plné právo na život a jeho účinnú ochranu. Bolo by diskrimináciou, keby malo byť upreté toto právo niekomu len preto, že je malý a bezbranný, že je iba človekom vo vývojovom štádiu zárodku alebo plodu. Proti tomuto človeku nemožno zo strany ženy uplatniť ani tézu o sebaobrane, veď dieťa v živote matky nie je útočníkom, a predsa sa matka k nemu správa ako k svojmu majetku. K tomuto fenoménu prispieva aj zvrat „mať dieťa“. Človek nemá právo „mať dieťa“, má právo darovať život, ale darovať život neznamená len spustiť biologické hodiny. Pri prijímaní prerokúvaného zákona sa budeme rozhodovať, či deťom, aj tým, čo sa možno nenarodia celkom zdravé, zabezpečíme život v láske, aj keď to bude náročné, alebo pripustíme, aby ho ktosi v súlade so zákonom na vysokej profesionálnej úrovni odstránil zo života matky podľa možnosti bez poškodenia jej zdravia. V mene poslaneckého klubu Kresťanskodemokratického hnutia chcem vyzvať všetky kolegyne a kolegov poslancov k príprave legislatívnych podmienok, ako aj reálnych možností pre vylepšenie sociálnej spoločenskej situácie postihnutých. Dovoľte mi, aby som sa už len krátko vrátila k formálnej stránke zákona. Zákon je účelový, je účelovo zameraný na zdvojnásobenie dĺžky na vykonanie umelého potratu. Aj keď možno namietnete, že len vo výnimočných prípadoch. O účelovosti svedčí aj to, že je v ňom veľa chýb. Je robený narýchlo. Je v ňom veľa odborných chýb, nezohľadňuje vedecky overené fakty a medicínske poznatky. Ba aj po právnej stránke má významné chyby. Z uvedených príčin za poslanecký klub Kresťanskodemokratického hnutia dávam návrh, aby podľa § 73 zákona o rokovacom poriadku, ods.3 písm. b) Národná rada nepokračovala v rokovaní o návrhu zákona. Ďakujem za pozornosť. (Mohutný potlesk.)