E. Angyalová, poslankyňa: (2004-05-25):
Ja nie som zdravotníčka, ani nepracujem v zdravotníckej oblasti, ani nijakej, ktorá sa týka medicíny, preto sa vôbec nechcem vyjadrovať k tým medicínskym veciam, necítim sa na to povolaná, ale túto šesticu zákonov spolu s nariadeniami, ktoré sú navrhované, som si prečítala celú a pokúšala som sa vnímať ju trošku z ekonomického hľadiska, trošku z pracovnoprávneho hľadiska a pokúsila by som sa napriek tomu, že tu bolo povedané už množstvo argumentov a možno niektoré aj zopakujem, trošku z toho uhla pracovného práva a ekonómie. Nie ekonomiky, ekonómie. Hoci pán minister neprišiel s istou koncepciou predtým, ako prišiel s touto šesticou zákonov do parlamentu, tak po prečítaní týchto zákonov ja mám pocit, že sa dá vyčleniť niekoľko princípov, na ktorých táto reforma stojí, a ja som si ch sformulovala len preto, aby som mohla ďalej pokračovať v tomto diskurze, takto: 1. Verejnoprávne subjekty sa menia na súkromné. 2. Vstup na trh nie je voľný, ale je nepriamo obmedzený. 3. Pacient platí verejné poistenie kvázi vo forme dane, ostatné poistenie môžeme naozaj nazvať poistením, je odporúčané na komerčnú bázu a 4., štát sa sústredí takmer výsostne na kontrolnú funkciu, pričom k tej kontrole využíva najmä inštitút vlády, a nie parlamentu. To sú tie ekonomické veci, ktoré ja cítim, že sú fundamentmi tejto reformy. Čo sa týka transformácie verejnoprávnych subjektov na súkromné subjekty, chcem povedať, že vidím isté racio v tom, aby poskytovatelia boli súkromní a nakoniec si myslím, že všetci sme už navštívili aj štátnych lekárov, aj súkromných lekárov a istý rozdiel tam badať a pri jasnej kontrole vidím zmysle, aby tieto subjekty boli motivované tým, že môžu tvoriť zisk, že sami sú, že sú skutočne hospodármi v pravom slova zmysle. Je pre mňa však veľmi, veľmi ťažké pochopiť, prečo by zdravotné poisťovne mali byť súkromnými subjektmi, zdôvodním to aj prečo. Myslím si, že každý podnik - a akciová spoločnosť je podnik -, jeho základným cieľom, takto hovorí národohospodárska teória, je tvorba zisku. Ja si o zisku nemyslím nič zlé, myslím si, že to je veľmi silný motivátor, ale zisk sa dá tvoriť dvoma spôsobmi. Buď tak, že znižujete náklady, alebo že zvyšujete výnosy. Je to trošku zjednodušené, ale približne je to tak. Keďže si myslím, že výnosy sú v jednom momente na Slovensku a vlastne v každom zdravotníctve ohraničené, pretože ten dopyt kdesi má svoju hranicu - počet pacientov, množstvo, približne, výkonov, ktoré sa realizujú, tak existuje istá forma toho, ako si môže poisťovňa zvyšovať výnosy, a povedzme tak, že preberá poistencov inej poisťovne, ale to je tiež obmedzené a nakoniec, myslím si, že tie poistné kmene a možno mi to zdravotníci potvrdia, sú relatívne stabilizované a k veľkým presunom poistencov nedochádza, jedine v prípade, že niektoré zdravotné poisťovne v ostatnom čase skončili činnosť a teda zostalo ich päť na trhu. Ale myslím, že toto je čas, keď už veľmi také veľké presuny nebudú a zdravotné poisťovne asi nebudú môcť veľmi sa točiť okolo zvyšovania výnosov. Myslím si, že to, čo nakoniec bolo cieľom tohto ustanovenia a tejto filozofie, aby išli do vyššej efektivity, čo znamená znižovanie nákladov. A tu je kdesi hranica, ktorá je pre mňa ťažká na pochopenie, že naozaj tá zdravotná poisťovňa musí byť akciovou spoločnosťou. Totižto pozrime sa napríklad na živnostníkov. Živnosti v ostatnom čase, povedzme už desať rokov sa správali tak, že keďže mali možnosť odvádzať nízke odvody, povedzme do Sociálnej poisťovne, tak to robili, lebo to bolo znižovanie nákladov. Oni sa nesústredili na dlhodobý cieľ, že by chceli mať vysoké dôchodky v budúcnosti, oni sa sústredili na to, aby mali čo najnižšie náklady. To je forma znižovania nákladov v podniku. A teda zdravotná poisťovňa sa bude sústrediť na to, aby znižovala jednak osobné náklady vnútri, na správu, ale to je marginálne vzhľadom na to, koľko je peňazí v zdravotníctve. Myslím si, že sa viac bude sústrediť na to, aby neposkytovala nič, čo nemusí. A tam je tá hranica, ktorá je pre mňa problematická. Obávam sa toho, že naozaj dôjde k vylúčeniu istých skupín obyvateľstva v prístupe ku zdravotníckym službám, a pán minister napriek tomu, že takýmto spôsobom už niekoľkokrát aj v diskusiách tu, aj v diskusiách v médiách „bol dotazovaný“, nikdy jasne, nemám pocit, že jeho argumentácia, prečo by zdravotné poisťovne mali byť akciovými spoločnosťami, je taká vyčerpávajúca, že naozaj dokáže presvedčiť. Ja som hľadala podobný model, ktorý bol zavedený, podobný model, nejaký, ktorý by bol v inom systéme tu na Slovensku, a mám pocit, že táto reforma sa tak trochu podobá na dôchodkovú reformu v istých fundamentoch. Ale ten základný rozdiel, ktorý tam vidím, je, že keď ja ako pacient si platím zdravotné poistenie a štát mi garantuje istý rozsah, a teda zaviedol sa tam súkromný princíp, (komercionalizácia), základný rozdiel medzi tým, čo dostávam tu, a tým, čo sa navrhlo v dôchodkovom systéme, je, že k tým odvodom sa mi vytvára vlastnícky vzťah. Kým tu to stojí a padá na tom, aká bude dohoda. Zatiaľ podľa návrhu ministra alebo vlády. A nie parlamentu. Ja vládu pri všetkej úcte nepovažujem za priamo volených zástupcov občanov, (So smiechom.), preto je pre mňa nepochopiteľné, že parlament bol vyňatý z rozhodovania o tom, aký má byť rozsah, a vlastne z kontroly. Takže je to podobný model, ale ak sa už zaviedol súkromný princíp, aj keď aj dôchodkovej reforme by sa dalo všeličo vytknúť, tak tam aspoň vzniká tá základná väzba, že prostriedky, ktoré odvádzam, sú moje vlastné, na tie fiktívne účty. Kým tu nie. Ja si myslím, že odvod, tak ako je definovaný, nie je ničím iným len daňou. Hoci veľakrát sa nazýva poistenie a má isté charakteristiky poistenia, myslím si, že sú tu jasné prvky, ktoré hovoria o tom, že to poistenie nie je. Po prvé je to rozsah zmluvného krytia, ktorý si nevyberám ja ako klient. Neurčuje to zmluva medzi mnou a poisťovňou, ale zákon. Alebo teda nariadenia, ak to bude tak, ako to je navrhované. Po druhé, výšku poistenia si takisto neurčujem ja. To je typický znak poistenia, čiže sa odvíja plnenie od toho, koľko si platíte, ale tu, myslím teraz tým verejné poistenie, tu nijako neurčujete. Toho, kto mi plnenie zabezpečí, si určujem len v obmedzenej miere. Tou obmedzenou mierou mám na mysli to, že som o tom presvedčená, že napriek tomu, že pán minister „deklaroval“, že ten trh je otvorený pre poskytovateľov, tak v skutočnosti nie je. Pretože ak poisťovňa má dosah na to, či niekomu musí, pretože patrí ešte do minimálnej siete, a niekomu už len môže vydať licenciu, (teda ako sa to volá, myslím, že licencia), tak to proste neurobí. Prečo by mala? Prečo by mala, ak by to malo apriórne znamenať zvyšovanie nákladov, ktorým sa ona snaží vyhnúť? Napriek tomu, že sú tam tie väzby o tom, že kvalita, ale toho sa ešte dotknem, pretože si myslím, že vstup na trh je obmedzený. Čiže toto sú charakteristiky, ktoré podľa mňa jasne hovoria o tom, že toto nie je poistenie. A ešte navyše teraz podľa týchto nových zákonov, ešte zreteľnejšie vystupuje do popredia, že to bude len istá forma dane, pretože sa zavádza presne taký istý mechanizmus, ako sa navrhol pri rovnej dani, ročné zúčtovanie, to je len iná forma daňového priznania. Iste, s trochu inými podmienkami a tak ďalej, ale tento odvod nie je nič iné podľa mňa ako daň. A teraz teda vezmeme tieto dane, lebo si ich zbierame z dôvodu, že sme sa celospoločensky uzhodli, že budeme plniť nejakú úlohu poskytovania zdravotnej starostlivosti, základnej, voči všetkým občanom, a tieto dane proste dáme súkromným spoločnostiam, nech tvoria zisk, nech si na nich zarábajú. Ale naopak, keď náhodou zdravotná poisťovňa niečo spraví, na základe čoho bude buď uvalená nútená správa, alebo dostane pokutu, z toho, čo si ona vytvárala zo svojich prostriedkov, čiže z mojich daní, ja mám zaplatiť, v úvodzovkách, svoju časť pokuty, ktorú vyrobila poisťovňa, ale ak vytvorí zisk, tak len polovica pôjde na to, aby sa povedzme znížili tie čakacie lehoty. Je to pre mňa veľmi zvláštne. Ja si myslím, že dane sa nemajú dávať do rúk súkromných subjektov, aby ich zhodnocovali, aby vytvárali zisk. Osobne mám pocit, že úplne najlepšie by bolo, keby na Slovensku existovala jedna zdravotná poisťovňa, tak ako to bolo kedysi, veľmi dobre kontrolovaná, a pokiaľ možno, čo najviac apolitická. Viem, že to nie je jednoduchý cieľ, ale určite tento model, ktorý pán minister navrhuje, pre mňa proste prijateľný nie je. Znepokojujúci je pre mňa aj rozsah úloh, ktorý bol daný zdravotným poisťovniam do budúcna. To, že môžu súčasne byť teda zdravotnými poisťovňami a súčasne byť veľkodistribútormi liekov a poskytovateľmi zdravotníckej starostlivosti, pre mňa znamená, že sa umožňuje takzvaná horizontálna integrácia. To znamená, že podnik - a to je normálne bežné v iných oblastiach -, sa snaží kúpiť niekoho na začiatku výrobného procesu a niekoho na konci výrobného procesu, aby si privlastnil čo najviac - v dobrom - pri tvorbe zisku čo najviac pridanej hodnoty. Ak súčasne tá zdravotná poisťovňa má v rukách nástroj, aby uvažovala o tom, komu dá licenciu a komu nedá, tak podľa mňa uzatvárame trh. Jednoznačne ho obmedzujeme a klient v tomto má takú veľmi zvláštnu, ambivalentnú polohu, že síce má možnosť si vybrať poskytovateľa, ale v podstate ho zdravotná poisťovňa limituje. Hovorila som o tom, že som vyčítala fundament, že štát plní v zásade iba kontrolnú funkciu a pritom sa vyberá, že to bude hlavne vláda, ktorá to robí. Ja som hovorila o tom, že považujem parlament - a myslím si, že tak to je v našej Ústave, že to je najvyšší ústavný orgán, zákonodarný orgán Slovenskej republiky - a iste sa môžeme sporiť o tom, nakoľko je to naozaj stopercentne vyjadrovanie vôle občanov, ak nejako hlasujú poslanci, môžeme sa baviť o tom koľko, proste, aké to skutočne reálne či obrazné, ale určite je to volená funkcia, je to priamo volená funkcia. Kým minister je niekto, kto je stranícky delegovaný a môže mať svoje záujmy a hlavne však nemá väzbu priamo na občanov. Iste má zodpovednosť, pretože voči tej vláde sa zodpovednosť nesie a zvyčajne sa zhodnotí do 4 rokov , ale myslím si, že o zásadných otázkach v tejto veci, o rozsahu zdravotníckej starostlivosti, o určitých personálnych otázkach, o tom, že sa bude schvaľovať rozpočet týchto poisťovní, do toho by mal určite zasahovať parlament a nemala by si to vyčleňovať vláda. Chcem len povedať, že si myslím, že členenie poskytovateľov na tých, ktorým musí byť poskytnutá licencia, pretože sú v rozsahu minimálnej siete, a tých, ktorým už len môže, pretože sú nad rámec, je pre mňa otázne, či to nie je v rozpore s antidiskriminačným zákonom, ktorý sme prijali. Tie subjekty, ktoré fungujú na trhu, by asi mali byť rovnoprávne pri svojom prístupe na trh. Finančné doložky týchto zákonov vo väčšine prípadov uvádzajú, že to nemá dosah na hospodárenie podnikateľskej sféry, niektoré z nich hovoria o tom, že to má dosah na hospodárenie štátu, ale proste väčšina uvádza to, vyslovene tú vetu, že to nemá dosah na hospodárenie podnikateľských subjektov. Ja si myslím, že to má dosah. Je to osobitný problém, ako je skonštruované platenie odvodov zamestnávateľom. Neviem presne, ktorá to je tlač, ale v príslušnom paragrafe v odseku 8 sa hovorí, že vymeriavací základ zamestnávateľa je úhrn príjmov jeho zamestnancov. Toľko. Potom je ešte definované, že ak má pracovníkov so zmenenou pracovnou schopnosťou, tak je jeden úhrn a druhý úhrn, ale v zásade z úhrnu platia. Čiže to je vymeriavací základ. A v 9. odseku sa hovorí, že vymeriavací základ môže byť maximálne 36-násobok priemernej mzdy, ročný vymeriavací základ. Ja viem, že nie toto sa myslelo, ale táto konštrukcia, som o tom presvedčená, znamená, že keď mám 50 zamestnancov ako podnik, tak reálne budem platiť odvody za zamestnancov len vo výške 36-krát priemerná mzda v národnom hospodárstve a vážne vás prosím, pán minister, aby ste to pozreli, lebo si myslím, že tá konštrukcia je zlá a nedocielila to, čo chcela. Tam jednoducho chýba jasné vymedzenie, že je to 36-násobok za každého zamestnanca v prípade, že hovoríme o vymeriavacom základe zamestnávateľa. Ďalšia zaujímavá vec je pre mňa konštrukcia toho, aký plat, akú odmenu má dostávať šéf budúceho úradu pre dohľad. Nejako som nezapočula, že by sa tomuto niekto venoval, ale je pre mňa úplne nepochopiteľné, že najvyššia inštancia, iste to bude robiť celý úrad, ale jeho reprezentant, hlavný, nemôže vykonávať žiadnu inú činnosť v zásade okrem nejakej literárnej, umeleckej a správy svojho majetku a majetku svojich detí a my mu navrhujeme plat vo výške dvakrát priemerná mzda v národnom hospodárstve. Čo je po zdanení, odvodoch a tak ďalej približne 20 000 korún. Tak keď tento človek nebude vystavený obrovskému tlaku, tak už potom neviem kto. A my mu dáme 20 000 odmenu. Ja vôbec nerozumiem tomu návrhu, pán minister, skutočne nie. Myslím si, že nie je úplne jasne definované, ak bude uvalená nútená správa na zdravotnú poisťovňu, ako bude presne a na ktorú poisťovňu bude prevádzaný poistný kmeň, v prípade, že by malo dôjsť k zániku. Teraz už hovorím skôr tie drobné veci, ktoré som si všimla. Rovnako nerozumiem tomu, prečo zaťažujeme administratívne pozostalých po smrti konkrétneho človeka. Myslím si, že pôjde skôr o ľudí, ktorí sú v produktívnom veku, lebo v poproduktívnom veku ľudia dostávajú dôchodky a myslím, že z toho už zdravotné poistenie neplatia, to znamená, že sa týka napríklad ľudí, ktorým, ja neviem, zomrie otec rodiny, 45-ročný. Deti má niekde možno v zahraničí, zostane mu pozostalá manželka. Každý mesiac platil tie odvody, čiže v zásade to, o čo sa snažíme, aby ešte nastalo nejaké ročné zúčtovanie, to je pre mňa taká zbytočná administratívna záťaž! Ak mi pán minister ukáže, že by tam mohli vzniknúť nejaké nedoplatky, alebo nejaké veľké úniky, tak som ochotná to pripustiť, ale pripadá mi to, že to budú zanedbateľné sumy, je to zbytočná záťaž pre pozostalých. Ešte snáď dve veci. To bolo aj v starých zákonoch a aj v tomto zákone som to objavila. Existuje zákonná povinnosť každého občana Slovenskej republiky poskytnúť prvú pomoc v prípade, že sa ocitne v takej situácii, ale myslím si, že na Slovensku prvá pomoc nie je podchytená tak, aby štát mal právo túto povinnosť vyžadovať. My sme mali, ja si to pamätám, aj na základnej škole, možno aj na strednej škole, určité školenia, ale bola som nedávno, priznám sa vám, na kurze prvej pomoci z vlastnej vôle a tam som sa dozvedela také zarážajúce štatistiky, ktoré hovoria o tom, že väčšina ľudí naozaj prvú pomoc podať nevie a že štát túto znalosť nepodporuje takou mierou, ako by to bolo potrebné. V iných štátoch, napríklad v Holandsku, a to hovorím o tých znalostiach, ktoré mi boli poskytnuté na tomto seminári, je úplne normálne, (iste že je to fajn a píše sa o tom v médiách), že povedzme 12-ročný chlapec zachránil nejakého človeka, dospelého, u nás sa to považuje za malý zázrak. Myslím si, že keby sa trošku väčšia pozornosť venovala tomu, aby ľudia boli vzdelaní v oblasti prvej pomoci, tak najmä v čase, keď sanitky často meškajú, a myslím, že máte aj osobné skúsenosti poniektorí, je veľmi dôležité, či prvá pomoc bude poskytnutá adekvátne alebo nie. Myslím, že moje pocity, moje dojmy z tejto veci sú, že štát toto nijako nepodporuje alebo podporuje veľmi málo, ale na druhej strane povinnosť vyžaduje. Posledná drobná poznámka, ktorá tiež je marginálna vzhľadom na reformu ako takú, ale taktiež sa mi veľmi nepáči, že asistovaná reprodukcia v týchto zákonoch bola odbitá v podstate jednou vetou, nie je nijako vyriešená, s odôvodnením, že si to vyžaduje hlbšie zmeny a nejakú hlbšiu analýzu. Asistovaná reprodukcia je jediným, niekedy jediným nástrojom, ktoré páry majú na to, aby mohli mať dieťatko, a je to špeciálna životná situácia a ak sa k tomu zdravotnícke zákony nevenujú, tak je to škoda. Uzavriem to. Pán minister, ja som o tom presvedčená, že ste mohli prísť s určitou koncepciou, pretože z týchto zákonov sa naozaj dajú vyčítať určité fundamenty. Keby ste tieto fundamenty boli spísali na jednu A4 a boli by ste prišli za každým klubom alebo za každým výborom, veď je to napokon jedno, tak som si istá, že o tých fundamentoch sa dalo diskutovať pred tým, ako prišli zákony do parlamentu a že ste sa mohli vyhnúť množstvu, množstvu zbytočných problémov a množstvu kritiky z tohto miesta. Neviem celkom pochopiť, prečo až do konca bolo utajované, ako to má vyzerať, a prečo bol problém o tom hovoriť, čo sú tie fundamenty, na ktorých chcete reformu postaviť. Som o tom presvedčená, že tá konštrukcia vymeriavacieho základu zamestnávateľa je nesprávna, a v tom zmysle by bolo fajn, keby pracovné právo, ktoré je zakotvené v týchto zákonoch, bolo naozaj dobre „odkomunikované“ s ministerstvom práce a sociálnych vecí, lebo asi vedia tie paragrafy písať trošku čistejšie. Ale kľúčovým problémom pre mňa osobne je nekvalitne zdôvodnené, prečo by vlastne mali poisťovne byť akciovými spoločnosťami. Takže ja vám chcem povedať, pán minister, že osobne ja proste túto reformu podporiť nemôžem, lebo sa naozaj obávam toho, že veľkú skupinu ľudí môžeme vylúčiť v budúcnosti z dostávania adekvátnej zdravotníckej starostlivosti, a navyše môžeme na dlhé, dlhé roky zafixovať také vlastnícke vzťahy v zdravotníctve, ktoré bude obtiažne potom meniť zákonmi, nech budú akékoľvek. Ďakujem vám pekne za pozornosť. (Potlesk.)