P. Paška, poslanec: (2003-04-24):
Priznám sa, že som za obdobie svojej prítomnosti v tejto poslaneckej snemovni ešte nikdy nezápasil s takými zmiešanými pocitmi pri rozhodovaní sa, aký postoj zaujať pri schvaľovaní zákona, s akými sa musíme vyrovnať pri predloženom návrhu. Poznáme genézu navrhovaného zákona, ale je neodškriepiteľné, že jeho podanie a proces pripomienkovania bol silne ovplyvnený udalosťami, ktoré síce ako keby upadli do zabudnutia, médiá im už dnes prestali venovať pozornosť, a to aj napriek tomu, že sme sa vlastne dodnes nedozvedeli, kde bola a kde je vlastne tá pravda. Len na osvieženie pamäti, nahrávka rozhovoru predsedu ANO pána Ruska a rozhorenie sa ostrého konfliktu medzi ministerstvom vnútra a Slovenskej informačnej služby o určenie zodpovednosti dodnes nevieme, ako to dopadlo. Následne nahrávka pána Badžgoňa s identickým kontextom. Nasledovali siahodlhé prešetrovania, ktoré mali jediný efekt. Verejnosť sa nikdy nedozvedela a asi sa ani nedozvie, ako to vlastne bolo. Bolo to však predsa len na niečo dobré. Po tých prvotných prejavoch paranoje, ktoré spomínal aj pán kolega Drgonec, keď od politikov až po drobných podnikateľov pri ich akomkoľvek intímnom rozhovore sa vypínajú mobilné telefóny, vyberajú sa baterky, alebo sa možno uteká až do bunkrov, sa predsa len objavil aj pozitívny rozmer tejto problematiky, a to, že sa jednoducho začalo o probléme hovoriť nahlas a že občianska verejnosť sa chcela dozvedieť pravdu. Som presvedčený, že tieto súvislosti mali vplyv na obsah predloženého návrhu, ktorý v prvotnej podobe, a aspoň som to tak vnímal, mal výrazne občiansky rozmer a legitímnu snahu v takej chúlostivej problematike dosiahnuť prirodzenú rovnováhu medzi štátnym a verejným záujmom. Jednoducho povedané, ak by sme túto normu v pôvodnom návrhu prijali, občan mal pocit, že nie je bezmocným objektom možného zneužívania prostriedkov výkonu štátnej moci. To, čo sa udialo počas procesu prerokovania s pôvodnou normou a jej konečná navrhovaná úprava, ak ju prijmeme, minimálne u mňa takýto pocit určite nenavodila. Obzvlášť v období, keď je verejným tajomstvom prebiehajúci zápas o ovládnutie represívnych aparátov, keď sme od nástupu novej vládnej koalície svedkami, prepáčte, účelového využívania legislatívneho procesu, jeho deformácií. V období, keď je parlament poslušným nástrojom vlády a keď neexistuje proces verejnej kontroly týchto chúlostivých mechanizmov. Nerád by som vyzeral pred vami ako naivný demokrat, lebo si uvedomujem, že úlohou parlamentu, samozrejme, je umožniť vláde vládnuť a garantovať jej stabilitu, ale som presvedčený, že je úlohou poslancov parlamentu aj zastupovať občianske záujmy. A to sa podľa mňa teraz neudialo. Znenie zákona je svedkom výrazného preváženia štátneho záujmu, nech už bol odôvodnený a argumentovaný akokoľvek. Nechcem vôbec spochybňovať odborné argumenty a požiadavky rezortov vnútra a špeciálnych služieb. Vyznievajú úplne logicky, opodstatnene a z ich pohľadu majú svoju logiku. Majú však len jednu závažnú chybu. Odrážajú totižto výlučne, ale výlučne potreby štátu. Zdanlivo sa splnil v konečnom znení, ak prejdú všetky pozmeňujúce návrhy, je ich neúrekom, účel navrhovateľa, sprísnili sa podmienky používania informačno-technických prostriedkov, narábania s výstupmi, ich archivovanie, kontrola, znehodnocovanie. Možno sa aj zlepší kontrola celého toho mechanizmu. Napriek tomu si však dovolím povedať, že sme sa asi minuli účinku. Som presvedčený, že občan a jeho právo na súkromie opäť zostali bokom. Niektoré zmeny podľa mňa dokonca vytvoria ešte väčšiu dispozíciu na zneužívanie, ale je to subjektívny názor. Ukážkou je napr. zmena povolenia odpočúvania, nie čísla, ale na osoby, ku ktorej určite viedli veľmi logické dôvody konkrétnych služieb, ktoré vychádzali zo svojej konkrétnej praxe. Jednoducho, kolegyne, kolegovia, nechcem napádať a nechcem polemizovať o znení zákona ako takom, chcem len na mechanizme toho, ako vznikol tento zákon a tak ako sme ho pripomienkovali, upozorniť na fakt, ktorý je neodškriepiteľný, a to, že my sme v tomto parlamente za občana a pre občana. A chcem vás požiadať, ak naozaj prevažuje v tomto znení zákona ten štátny záujem nad verejným a ak sa nám nepodarilo dosiahnuť to, čo bolo v preambule zákona, rovnováhu záujmov v tomto zákone, pokúsme sa, prosím vás, zadefinovať si túto rovnováhu všetci vo svojom myslení, a to z jediného dôvodu, aby ak opäť raz v blízkej alebo vzdialenej budúcnosti budeme pripomienkovať a kreovať podobnú zákonnú normu, aby opäť neprevážil len štátny záujem, ale aby tá občianska a verejná rovnováha bola zachovaná. Ďakujem vám pekne. (Potlesk.)