Kaščáková, Renáta, poslankyňa NR SR (2018-09-13):
Ďakujem veľmi pekne. Ja začnem tým, že k tomuto návrhu zákona mám predovšetkým niekoľko technických pripomienok alebo takých výhrad, takže začnem nimi. Po prvé, návrh zaviesť rekreačné poukážky podľa mňa nie je šťastné predkladať cez zákon o cestovnom ruchu, lebo ak vezmeme analógiu rekreačných poukážok so stravnými lístkami ako nejakých zamestnaneckých benefitov, tak by to skôr prináležalo Zákonníku práce. Nemyslím si to len ja, vyplýva to aj zo stanoviska Asociácie organizácií cestovného ruchu, ktorých sa zákon o cestovnom ruchu priamo týka, a tá poukazuje najmä na fakt, že cieľom zákona o cestovnom ruchu je implementácia úplne iných nástrojov štátnej politiky na podporu cestovného ruchu. Tento zákon sa týka najmä inštitucionálneho zabezpečenia riadenia cestovného ruchu zdola nahor, definuje územnú spoluprácu a štruktúru cestovného ruchu tvorenú oblastnými a krajskými organizáciami cestovného ruchu a jej financovanie. Takže zavádzať nejaké zamestnanecké benefity a nástroje uplatňované prostredníctvom zamestnávateľov do tohto zákona je vlastne takým klinom do základného poslania tohto zákona, ktorým je skôr destinačný manažment. Po druhé, nie je bežné, aby takéto návrhy, ktoré zakladajú uplatňovanie nových nástrojov štátnej politiky, neboli predkladané do medzirezortného pripomienkového konania. Pokiaľ ide o návrh, ktorý zakladá povinnosť zamestnávateľov nad 50 zamestnancov poskytovať rekreačné poukážky svojim zamestnancom, tak mal byť riešený štandardným procesom vyjednávania so zástupcami zamestnávateľov, k čomu nedošlo. Po tretie, predložená úprava rieši aj investičnú pomoc a budovanie cyklotrás, takže by mala mať zásadným spôsobom dopad aj na nejakú, na výdavkovú časť rozpočtu ministerstva dopravy, ktorá ale nie je vyčíslená doložkou vplyvov a nebola ani prerokovaná opäť na legislatívnej a hospodárskej rade, čo vlastne tiež popiera právny systém tvorby a úpravy legislatívy na Slovensku. No a po štvrté, Asociácia organizácií cestovného ruchu dáva tiež do pozornosti, že v októbri 2008; a som im vďačná, že pripomenuli túto vec, lebo pamäť je krátka a možno by sme aj zabudli; ale v októbri 2008 bol vypracovaný materiál na rokovanie vlády s názvom Návrh zavedenia systému rekreačných poukážok na podporu domáceho cestovného ruchu a v ňom boli vyčíslené vstupné náklady spojené so zavedením tohto nástroja vo výške 200 mil. korún, v prepočte okolo 6,5 mil. eur, ktoré v tomto návrhu nie sú vyčíslené. Rovnako nebol vyhodnotený dopad na kvalitu podnikateľského prostredia na Slovensku, najmä nejaká, najmä finančná a administratívna náročnosť na strane zamestnávateľov. Takže toľko výňatok zo stanoviska Asociácie organizácií cestovného ruchu a pripomienky k samotnému procesu, ktorý len dokazuje, že je to návrh šitý horúcou ihlou a je z takého čisto populistického súdka. A teraz si dovolím zopár aj mojich postrehov, ktoré budú možno sa zhodovať s mojimi predrečníkmi zo včera, ale opakovanie je matka múdrosti, takže ak si to zhrnieme a zostručníme, tak tento zákon vlastne zavádza rekreačné poukazy, teda niečo ako stravné lístky, kde časť zaplatí zamestnávateľ a časť zamestnanec, ale ako tu už zaznelo, tie poukážky nedostanú úplne všetci zamestnanci, nemusia ich dávať ani úplne všetci zamestnávatelia, minúť sa budú dať len na služby cestovného ruchu spojené s ubytovaním, a to najmenej na dve noci, a musia sa minúť v daný kalendárny rok. Takto postavený návrh je zo všetkých strán vlastne diskriminačný a nie liberálny, lebo podporuje akurát tak hotelierov na úkor všetkých ostatných poskytovateľov služieb cestovného ruchu. A cestovnému ruchu nielenže nepomáha, ale skôr ho deformuje. O pomoci regionálnemu rozvoju a o tom, že takýmto návrhom pomôžeme nakopnúť rozvoj cestovného ruchu aj niekde v zaostalejších okresoch, o čom tu hovorili predkladatelia, hlavne napríklad aj pán Danko, nemôže byť ani reči, lebo nikto sa vďaka poukážkam do zaostalejších regiónov húfne hrnúť nezačne, pretože na to by potrebovali celkom inak vyzerať všetky služby cestovného ruchu v danej destinácii. Lebo veď na dovolenku cestujeme radi tam, kde nám poskytnú nielen ubytovanie, ale aj zážitok. To hlavné, za čím sa obyčajne cestuje, sú predsa rôzne pamiatky, kultúrne inštitúcie, podujatia, atrakcie a tak podobne. Preto tento návrh podporuje opäť najmä to, čo už funguje, teda rozvinutejšie regióny a hotely a nie turistické ciele v zaostalejších regiónoch. Tento návrh je deravý aj preto, lebo má veľa obmedzení v samotnom využití tých poukážok. Ako sme povedali, podporuje iba ubytovanie, ale predsa cestovať sa dá aj bez ubytovania, obzvlášť teraz, keď je rôzne podporované cestovanie vlakmi zadarmo, ale nejde len o vlaky. Mnohí, ktorí by možno radšej cestovali na jednodňovú turistiku niekam na otočku, ale možno zato viackrát, tak tí takýto poukaz využiť nemôžu. Takisto ho nevyužijú tí, čo by sa radi ubytovali možno v súkromí a podobne. No nie, my im nariadime, musíte sa ubytovať a minimálne dva dni v hoteli. Prečo? Takže toto opatrenie nie je dobré. A, paradoxne, ono nejde k dobru ani samotným zamestnancom, ktorým má akože pomáhať. Skôr v konečnom dôsledku je na úkor tých zamestnancov, lebo tento návrh sa tvári, že to štát zamestnancom niečo rozdáva, ale pravda je taká, že to zase len hádže na plecia zamestnávateľov, ktorým pridáva ďalšie povinnosti a ďalšie náklady. Takže štát akože niečo rozdáva, ale zaplatiť to majú zamestnávatelia. No, tí určite budú nadšení a určite budú takéto rozmary vlády platiť zo svojho. Najskôr je reálny scenár ten, že upravia svoju mzdovú politiku tak, aby to v konečnom dôsledku aj tak zaplatili zamestnanci. Tak ako trináste a štrnáste platy, ktorých zavedenie nie je nič iné len fiasko. Takže možno namiesto časti skutočnej mzdy, skutočných peňazí, ktoré by zamestnancom mohli dať do výplaty a oni by sa mohli potom sami rozhodnúť, kam pocestujú, tak im budú vnucovať nejaké rekreačné poukážky, ktoré musia minúť v slovenských hoteloch. Tvári sa to sociálne, ale nie je to nič iné než silená regulácia ešte aj toho, kam majú ľudia vo svojom voľnom čase cestovať. Takže presne tak ako pri všetkých nezmyselných sociálnych balíčkoch tejto vlády, aj na rekreačné poukážky sa skôr či neskôr poskladáme, pretože nič nie je zadarmo. Je to socialistické riešenie, kedy politici nechávajú všetkých ostatných zaplatiť svoj cieľ a v tomto prípade podporiť vybranú skupinu podnikateľov a vzbudiť dojem, že občanom niečo darujú. Opakujem, milí občania, kto náhodou niekto pozeráte pri nejakom nočnom prenose, nedajte sa pomýliť, lebo nič nie je zadarmo a na konci dňa to v nejakej forme aj tak zaplatíte vy. Takže podľa mňa a podľa strany Sloboda a Solidarita riešením, ako skutočne podporovať rozvoj cestovného ruchu, regionálny rozvoj, rozvoj podnikania, tak by boli skôr múdre investície do obnovy napríklad kultúrnych pamiatok, ale ruka v ruke s opravou ciest, ktoré k nim vedú, s nejakou stratégiou, s nejakou víziou, čo ako krajina chceme v cestovnom ruchu aj všade inde vlastne presadzovať a podporovať a kde na to zobrať peniaze. Uvedomiť si, že cestovný ruch, kultúra, ale aj ostatné oblasti ekonomickej politiky sú spojité nádoby, keď sa darí jedným, darí sa aj druhým. Takže predovšetkým namiesto takýchto opatrení treba skôr pristúpiť k ozdraveniu podnikateľského prostredia ako takého. Veď zamestnávatelia dnes ledva dýchajú a tým hromozvodom sú chudáci zamestnaní ľudia, ktorých len šklbete, nehovorím, nehovoriac o živnostníkoch, samostatne hospodáriacich farmároch a tak ďalej a tak ďalej. Strana Sloboda a Solidarita má dostatok riešení a reformných diel, ktorými vieme dosiahnuť zlepšenia. Dá sa inšpirovať. Uplatnite radšej dobré daňové a odvodové zákony, prestaňte hádzať zamestnávateľom a podnikateľom pod nohy polená, nechajte ľuďom viac peňazí v peňaženkách. Garantujem vám, že akonáhle budú mať ľudia lepšiu istotu svojho zamestnania a dobré platy, tak prvé, na čo budú míňať svoje zarobené peniaze, bude dobrá dovolenka. A keď bude ponuka domáceho cestovného ruchu vďaka dobrým podmienkam na podnikanie dobre konkurovať zahraničiu, no tak ľudia mileradi minú svoje peniaze aj na Slovensku a nebudú na to potrebovať žiadne poukážky a nariadenia, kde a ako ich majú míňať. Takže sociálne by bolo, keby táto vláda prestala rozkrádať štátny rozpočet, kryť podvody a korupciu a potom plakať, že nemáme za čo opraviť kultúrne pamiatky, cesty, niet na nič, na kultúru, na vzdelanie. Áno, lebo aj vzdelanie v cestovnom ruchu je veľmi potrebné, lebo aj to nám chýba. Cestovný ruch je totiž odvetvie, ktoré treba vedieť riadiť a na to tiež potrebujeme dobre vyškolených odborníkov. Sociálne by bolo prestať šklbať ľudí, kde sa dá, prestať im z jedného vrecka peniaze vyberať a potom im do druhého vrecka vkladať nejaké žobračenky v podobe ponižujúcich sociálnych balíčkov a nejakých umiestneniek na rekreáciu. Takže toľko v stručnosti moje dôvody, prečo nemôžem hlasovať za tento zákon. Ďakujem za pozornosť.