Gibalová, Monika, poslankyňa NR SR (2015-06-19):
Ďakujem pekne. Vážený pán predseda Národnej rady, vážené panie poslankyne, páni poslanci, dávam do pozornosti pre tých, ktorí majú v tejto chvíli záujem, predkladanú novelu zákona o sociálnych službách, ktorej hlavným účelom je odstránenie rozdielneho prístupu poskytovania finančného príspevku na prevádzku poskytovanej sociálnej služby neverejnému poskytovateľovi sociálnej služby, ktorý túto sociálnu službu neposkytuje s cieľom dosiahnuť zisk, oproti verejnému poskytovateľovi sociálnej služby, u ktorého poskytovanie finančného príspevku na prevádzku služby nie je podmienené objednávkou obce či VÚC, ale sa poskytuje automaticky po splnení podmienok ustanovených zákonom. Z predmetu právnej regulácie zákona o sociálnych službách, koniec koncov aj ako sa uvádza v náleze Ústavného súdu, vyplýva, že ide o zákon, ktorý časťou svojho normatívneho obsahu smeruje aj k vytvoreniu právnych podmienok na zabezpečenie základného práva podľa čl. 39 ods. 2 ústavy, to jest práva každého, každej fyzickej osoby, ktorá je v hmotnej núdzi, na takú pomoc, ktorá je nevyhnutná na zabezpečenie základných životných podmienok. V zmysle čl. 51 ods. 1 ústavy sa základného práva podľa čl. 39 ods. 2 ústavy možno domáhať len v medziach zákonov, ktoré tieto ustanovenia vykonávajú, to jest zákon o sociálnych službách treba považovať za jeden z osobitných zákonov, ktorý smeruje aj k zabezpečeniu základného práva podľa čl. 39 ods. 2 ústavy a ktorého prijatie ústava predpokladá. Tento záver možno vyvodiť aj zo samotného textu zákona o sociálnych službách, § 6 ods. 2 písm. a) zákona o sociálnych službách, podľa ktorého fyzická osoba má právo na poskytovanie sociálnej služby, ktorá svojím rozsahom, formou a spôsobom poskytovania umožňuje realizovať jej základné ľudské práva a slobody, zachováva jej ľudskú dôstojnosť, aktivizuje ju k posilneniu sebestačnosti, zabraňuje jej sociálnemu vylúčeniu a podporuje jej začlenenie do spoločnosti. Z uvedených dôvodov je potrebné posudzovať právne postavenie poskytovateľov sociálnych služieb, vymedzenie v zákone o sociálnych službách v organickej súvislosti s právami fyzických osôb, ktoré im v spojení so zárukami vyplývajúcimi z čl. 39 ods. 2 ústavy poskytuje tento zákon. V tomto kontexte treba brať do úvahy najmä § 6 ods. 1 tohto zákona, podľa ktorého má fyzická osoba za podmienok ustanovených týmto zákonom právo výberu sociálnej služby a formy jej poskytovania a právo výberu poskytovateľa sociálnej služby v rozsahu ustanovenom v tomto zákone. V zmysle uvedeného však dochádza k praktickému zamedzeniu tohto práva, nakoľko normatívny charakter § 75 priamo vylučuje možnosť slobodného výberu poskytovateľa sociálnej služby len z titulu právne odlišného postavenia neverejného poskytovateľa sociálnej služby, ktorý neposkytuje sociálnu službu s cieľom dosiahnuť zisk a ktorým nie je ani obec, ani VÚC. To znamená, že tak ako v zmysle nálezu Ústavného súdu bol upravený zákon o sociálnych službách a zrovnoprávnené postavenie všetkých fyzických osôb, ktoré si vyberú sociálnu službu, v § 75 tohto zákona je priamy rozpor medzi touto slobodou výberu, a to v tom, že ak si fyzická osoba vyberie poskytovateľa, obec alebo VÚC v prípade neverejného poskytovateľa nemusia poskytnúť finančné prostriedky na túto službu. Z tohto dôvodu sa často fyzická osoba rozhodne pre verejného poskytovateľa, kde si ani možno nechcela takéhoto neverejného poskytovateľa pre svoju realizáciu služby vybrať. Ustanovenia § 75 zákona zakotvujú ex lege selektívny spôsob financovania sociálnych služieb podľa právneho postavenia poskytovateľov sociálnych služieb. Najvýraznejšie rozdiely medzi právnym postavením takzvaných verejných poskytovateľov sociálnej služby a neverejných, sú v odlišných možnostiach ich prístupu k poskytovaniu sociálnych služieb z dôvodu regulatívnych opatrení v § 75 zákona, ktoré podmieňujú financovanie sociálnych služieb poskytovaných neverejným poskytovateľom služby len v prípade, ak si sociálnu službu u takého poskytovateľa objedná obec a VÚC alebo VÚC, a v zákone nie je v tomto paragrafe dovetok alebo dodatok, ktorý tam vkladáme na základe slobodného výberu fyzickej osoby. Ďalšou úpravou je názov tretej hlavy zákona, kde sa pojednáva o finančnej podpore neverejného poskytovateľa sociálnej služby poskytujúceho sociálnu službu vo verejnom záujme. Podrobnosti sú zakotvené v § 75, kde sa terminologicky správne používa vo všetkých odsekoch termín „finančný príspevok“. V záujme zjednotenia termínov sa navrhuje zmena názvu: „Finančný príspevok neverejnému poskytovateľovi sociálnej služby poskytujúceho sociálnu službu vo verejnom záujme“. Termín „finančný príspevok“ sa používa ako terminus technicus v dikcii celého zákona a má nárokovateľný charakter. Vážené dámy a páni, návrh zákona je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky, so zákonmi, ako aj medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná. Po prijatí takejto zmeny bude väčšia právna istota, aby fyzické osoby, ktoré si požiadajú o sociálnu službu, po doskúmaní alebo preskúmaní opodstatnenosti ju dostanú, majú na to nárok a zároveň týmto ustanovením alebo touto zmenou budú mať právnu istotu, že si budú môcť vybrať neverejného poskytovateľa a že tento po tom, ako službu zrealizuje, dostane aj príspevok, tak ako dostáva takýto príspevok za takéhoto klienta aj verejné zariadenie, pretože ide v každom prípade o službu vo verejnom záujme. Chcela by som podčiarknuť a zdôrazniť pre tých, ktorí sa touto problematikou nezaoberajú, že neriešime v tomto návrhu takzvaných súkromných poskytovateľov sociálnych služieb, ktorí prirodzene zo zákona môžu prijímať úhrady za sociálnu službu v plnej výške, ale to je úplne iná kategória poskytovateľov a potom aj iná kategória klientov v takýchto zariadeniach. Ja vás prosím o podporu pri zmene tohto návrhu a ďakujem nateraz za vašu pozornosť.