P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2002-08-20):
J. Langoš, poslanec: Ďakujem pekne za slovo. Vážený pán predsedajúci, dámy a páni. Ja sa musím vyznať. Jednak teda ďakujem mojim predrečníkom kresťanským demokratom za podporu, ale chcem povedať, že chcem sa vyznať z jedného veľkého, z takej veľkej úľavy, že bez ohľadu na stanovisko prezidenta republiky parlament pred niekoľkými týždňami 82 hlasmi v podstate odtabuizoval našu národnú minulosť alebo vytvoril podmienky pre zrušenie tabu, pre naše veľké národné spory, pre čierno-biele videnie minulosti. Otvorenie tajných archívov umožní dozvedieť sa pravdu a tá pravda je farebná, tá pravda nie je čierno-biela. A je to pravda, o ktorej sa hovorilo už v predpokladoch, že v rokoch 1939 - 1944 v podstate na Slovensko bola prenesená cudzia ideológia národného socializmu, ktorá vznikla v nemeckej Tretej ríši. To nebola ideológia, ktorá vznikla na Slovensku. Po krátkom období, už v tom prechodnom období, 1944 - 1948 a do roku 1989 na Slovensko bola prenesená cudzia ideológia sovietskeho boľševizmu alebo komunizmu, ktorá vznikla v Rusku. A tieto ideológie vynucovali korporácie, ktoré boli na čele štátu. Štátu 1939 - 1944, korporácia, ktorá obsadila štát v roku 1948 a vládla do roku 1989. Už toto pôsobí uvoľňujúco a ľudovo sa ujal názov týchto zákonov aj tohto zákona, ako zákonov protikomunistických, podľa môjho presvedčenia to sú zákony, a predovšetkým tento zákon je zákon pronárodný. Dámy a páni, ani Houdini by nedokázal zakryť to, čo je nad slnko jasnejšie, že kancelárii prezidenta sa nepodarilo nájsť naozaj závažné dôvody, ktoré by vytvorili právne pozadie prezidentovho rozhodnutia vrátiť tento zákon parlamentu. Dovolím si, aby to zostalo zaznamenané, vysloviť komentár alebo komentovať dôvody, pod ktorými je podpísaný prezident republiky. Po prvé, v prvom rade je potrebné uviesť, že námietkam prezidenta republiky chýba elementárny logický sled, chýba základný kauzálny postup. Je to chaotický text. Po druhé, uvádza sa v nich nepravda. Nie je jednoducho pravda, že slovné spojenia nacistické zločiny, komunistické zločiny či bezpečnostné zložky zákon nedefinuje alebo inak nevysvetľuje. Práve opak je pravda. Zákon sa im venuje veľmi dôkladne a precízne. Nedefinujú sa iba pojmy či slovné spojenia známe z bežného občianskeho života. Prenasledovanie alebo represie sú natoľko známe pojmy, nami žité, že ich ďalšie špecifikovanie by mohlo byť kontraproduktívne. Nedefinujú sa tie slovné spojenia prevzaté z iných zákonných noriem, platných, ktoré sú súčasťou slovenského právneho poriadku, ktoré súvisia s vyrovnávaním sa s komunistickou minulosťou. Práve výklad týchto pojmov či slovných spojení je potrebné prenechať realizátorom zákona a tej fakticite skrytej v dokumentoch. Pokiaľ ide o zločiny proti ľudskosti, ktoré namieta prezident. Pre potreby tohto zákona ich výklad je zverený paragrafu 4. Pod ne sú subsumované i vojnové zločiny, ako sa o nich zmieňuje dohovor o nepremlčateľnosti vojnových zločinov a zločinov proti ľudskosti. Sú to teda vojnové zločiny, ako sú definované v štatúte Norimberského medzinárodného vojenského súdneho dvora z 8. augusta 1945 a potvrdené rezolúciami Valného zhromaždenia OSN č. 3 z 13. februára 1946 a č. 95 z 11. decembra 1946, obzvlášť vážne porušenia vymenované v Ženevských dohovoroch z 12. augusta 1949 o ochrane obetí vojny. Pretože obdobie je vymedzené v zákone rokmi 1939 - 1989, teda horúcovojnové i studenovojnové, je potrebné vecne vymedziť činnosť Ústavu pamäte národa aj z hľadiska všetkých vojnových zločinov, spáchaných v tomto dlhom období doby neslobody. Kvôli zrozumiteľnosti zákon ponecháva vcelku a nerozdeľuje vojnové zločiny a zločiny proti ľudskosti v zmysle dohovoru a všetky ostatné vojnové zločiny, teda premlčateľné i tie, ktoré sú spáchané v súvislosti s protikomunistickým odbojom či vedením studenej vojny. Práve tieto zločiny sú vymenované v § 1. Nezmienením vojnových zločinov v zmysle dohovoru v § 4 by práve dochádzalo k zúženému výkladu pojmu v § 1 presne tak, ako to urobil prezident republiky vo svojich námietkach. Pretože bolo treba podržať v tomto zákone pojmy vojnové zločiny a zločiny proti ľudskosti, bolo potrebné tento zákon konštruovať tak, ako je konštruovaný a ako ho schválil parlament. Druhý odsek dôvodov, ktoré podpísal prezident, je dokonca zlomyseľný. Požaduje od zákona to, čo zákon definovať nemôže a ani nechce. Ochrana verejného činiteľa je všeobecne známy pojem v odbornej verejnosti, ktorá bude zákon aplikovať. Odvolávka by teda bola nadbytočná. Úroveň ochrany verejného činiteľa sa v priebehu vymedzeného časového obdobia menila a bude vecou realizátorov zákona hľadať jej primeraný výklad podľa plynúcej doby. Námietka v tomto odstavci úmyselne zlomyseľne podsúva predstavu, akoby každý funkcionár štátu páchal komunistické či nacistické zločiny. V treťom odseku sa hovorí, že ten, kto vykonával riadiacu funkciu, je funkcionár. Archívne materiály sa zachovali či nezachovali od štátnych a straníckych orgánov a organizácií. Jedine v nich je možné dohľadávať podklady a objektivizovať spomienky či výpovede. Popri tom je potrebné viazať komunistické a nacistické zločiny na presadzovanie ideológie do života občanov, ktoré mali v popisoch práce funkcionári. Nacistické i komunistické zločiny i zločiny proti ľudskosti pre účel tohto zákona sú viazané jednoznačne a jasne na funkcionárov a súčasne na násilie, represie, porušovanie ľudských práv a prenasledovanie z vymenovaných dôvodov. Prezidentom republiky namietaná dikcia o nezlučiteľnosti so základnými zásadami právneho poriadku demokratického štátu je už použitá v zákone č. 165 o protiprávnosti a nemorálnosti komunistického systému z roku 1996. Opäť je potrebné ponechať výklad zákona na tom, kto ho bude uplatňovať v praxi. To, že to zákon umožňuje, je v tomto prípade jeho prednosť. Práve to umožňuje pozrieť sa hlbšie a jasnejšie do minulosti a popisovať ju podľa reálií alebo podľa údajov uvedených v tajných dokumentoch. V závere k týmto dvom odstavcom prezidentových dôvodov dovoľte ešte jednu poznámku. Namietaná absurdnosť, doslova absurdnosť, je urážlivá. Nemôže byť absurdná dikcia, ktorá ponecháva priestor pre extenzívny výklad, čo je podstatou námietky v druhom a treťom odstavci. Vo štvrtom odstavci namietať používanie rôznych pojmov na označenie obdobia rozhodného pre tento zákon je ničotné. Každému gramotnému človeku neprináša zmätok, ale opak. Používa sa to slovné spojenie, ktoré je vhodné v danej súvislosti. Toto je námietka len pre námietku. A práve z tejto námietky sa dá vyvodiť nepravdivosť tvrdenia v desiatom odseku, v ktorom sa hovorí o mnohých ďalších nedostatkoch a závažných nedostatkoch. Keby totiž zákon obsahoval i ďalšie nedostatky, nikomu by ani na um neprišlo spomenúť tento ničomný nedostatok. Ničotný nedostatok. V piatom odseku spôsob konania pri odhaľovaní alebo stíhaní trestných činov nemusí byť uskutočnený len novelou Trestného zákona, ale i ustanovením niektorých špecifických postupov v rámci Trestného zákona alebo v rámci zákona o Policajnom zbore. Za takýto špecifický postup možno iste považovať § 29 ods. 2, namietaný prezidentom. Za špecifický postup pri odhaľovaní trestných činov je možné tiež považovať ustanovenie § 23 ods. 2 práve v spojení s § 8 ods. 1 Trestného poriadku. V šiestom odseku zákon upravuje zriadenie Ústavu pamäte národa. Práve toto ustanovenie je zriaďovacím ustanovením ústavu. Prezident namieta, že zákon neobsahuje zriaďovacie ustanovenie. Táto dikcia je zhodná s dikciou zriaďujúcou Maticu slovenskú ako verejnoprávnu inštitúciu, ktorá je použitá v príslušnom platnom zákone. V siedmom odstavci namietaná rekonštrukcia spisov. To sú z praxe známe postupy od fyzickej rekonštrukcie až po rekonštrukciu informačnú. Najdôležitejšia je informačná rekonštrukcia. Rekonštrukcia spisových pomôcok je, samozrejme, možná komparačnými postupmi podľa odborníkov, podobne i rekonštrukcia dokumentov pri poznaní informačných tokov. Informačnú pravdivosť rekonštruovaných spisov je možné jednoznačne overiť. Je možné jednoznačne overiť. Zákon stanovuje, čo sa rozumie pod dokumentom. Nestanovuje, čo sa rozumie pod rekonštruovaným ani zachovaným dokumentom. Malo by to byť sémanticky zrozumiteľné, jedno i druhé. Námietke v ôsmom odseku, nech sa na mňa nikto nehnevá, sa nedá rozumieť. V deviatom odseku sa prezidentovi republiky zdá absurdné, opäť použité slovo absurdné, že by sa na funkciách v orgánoch ústavu nemali podieľať tí, ktorí komunistický systém pomáhali budovať a navyše ho v jeho činnostiach podporovali. Opäť prezident použil formu nesúhlasu. Nepoužil formu nesúhlasu s ustanovením, ale urážlivú formu absurdnosti. Ja prečítam čl. 6 ústavy z roku 1960, ktorý hovorí: „Národný front Čechov a Slovákov, v ktorom sú združené spoločenské organizácie, je politickým výrazom zväzku pracujúcich miest a vidieka, vedeného Komunistickou stranou Československa.“ Vyjadrenia prezidenta republiky v desiatom odstavci, vyjadrenie je účelové a zavádzajúce, po a), námietky do parlamentu musia byť napísané všetky, pretože sa dá diskutovať a argumentovať len k tým, ktoré sú napísané. O mnohých ďalších a tiež závažných nie je možné hovoriť, ani písať, ani diskutovať, je to nekorektné a neprijateľné. Po b), ak by vyjadrenie bolo pravdivé a úprimné, iste by si prezident republiky vybral tie závažnejšie, a nie také ničotné ako napríklad kritizované rozhodné obdobie alebo založenie ústavu. Je zaujímavé čítať v námietkach prezidenta republiky, že za absurdnosť považuje iný názor ako svoj vlastný. Napríklad možnosť extenzívneho výkladu niektorého pojmu, ako je napríklad pojem základné zásady právneho poriadku demokratického štátu, použitých už v inej právnej norme, ktorá je súčasťou nášho právneho poriadku. Inú definíciu pojmu, napríklad pojem nacistické a komunistické zločiny, funkcionár štátu, či rozsah obsahu pojmu bezúhonnosť. Nakoniec dovoľte, aby som všeobecne povedal toto, že ani jedna námietka nie je takého charakteru alebo nemá taký charakter, že by bránila aplikačnej praxi. Že námietky sú účelové z politického hľadiska a niektoré účelovo skresľujú skutočný význam niektorých ustanovení. Že námietky dehonestujú prácu poslancov i legislatívcov, pretože také jednoduché formálne pripomienky, ktoré sú vlastne vymenované v tomto texte prezidenta, ak by boli skutočné, boli by poslanci či legislatívci v legislatívnom procese opravili. Že vecné námietky týkajúce sa extenzívnosti výkladu, parlament má iný názor ako prezident republiky. Že namietané definície pojmov sú konštruované za účelom vymedzenia obsahu práce zriaďovaného ústavu, že niektoré ustanovenia, ktoré prezident republiky namieta ako nezrozumiteľné či zmätočné, majú funkciu zdôrazniť alebo ozrejmiť fakticitu problematiky. Že zákon nezasahuje do pôsobnosti iných právnych noriem. Dámy a páni, keďže v celom tom texte, ktorý zhmotňuje dôvody, pre ktoré prezident vrátil tento zákon parlamentu, nie je ani jediný, ktorý by bol naozaj závažným dôvodom, prosím vás, aby ste tento zákon opätovne schválili. Ďakujem za pozornosť.