M. Záhumenský, poslanec: (2007-05-11):
Dňa 25. júna 1998 bol v Århuse prijatý Dohovor o prístupe k informáciám k účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe spravodlivosti k záležitosti životného prostredia. Zákon č. 543/2002 Z. z. o ochrane prírody a krajiny a o zmene a doplnení niektorých zákonov bol vypracovaný a Národnou radou Slovenskej republiky schválený 25. júna 2002, teda po prijatí vyššie uvedeného dohovoru. Z uvedeného dôvodu zákon podľa možností právneho poriadku Slovenskej republiky ten dohovor zohľadňoval, keď občianskym združeniam priznal postavenie účastníka konania v určených konaniach podľa tohto zákona. Avšak zákon č. 71/1967 Zb. o správnom konaní v čase prijatia zákona o ochrane prírody a krajiny neumožňoval inak zabezpečiť prístup verejnosti k rozhodovaciemu procesu v záležitostiach životného prostredia, ako priznať týmto združeniam postavenie účastníka konania napriek snahe preukázanej vo vládnom návrhu tohto zákona, t. j. postavenie čiastočne obmedziť. Až zákonom č. 527/2003 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 71/1967 Zb. o správnom konaní v znení zákona č. 215/2002 Z. z. bola do Správneho poriadku (§ 15a) doplnená možnosť na základe osobitného zákona získať v rámci správneho konania postavenie zúčastnenej osoby, čím sa zabezpečilo zohľadnenie iného postavenia účastníka konania, o ktorých právach, právom chránených záujmoch a povinnostiach sa v konaní rozhoduje, od osôb, na ktoré konanie nemá priamy dopad. Ratifikovaním dohovoru je potrebné jeho ustanovenia zapracovať do právneho systému Slovenskej republiky. Z uvedeného dôvodu je potrebné zmeniť pozitívnu diskrimináciu občianskych združení založených podľa zákona č. 83/1990 Zb. o združovaní občanov v znení neskorších predpisov, ktoré ako jediné majú prístup k rozhodovaciemu procesu, pričom podľa čl. 2 bodu 4 dohovoru sú pod pojmom verejnosť chápané aj iné združenia, organizácie alebo skupiny fyzických osôb alebo právnických osôb v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi alebo praxou. Zákon preto musí umožňovať prístup k rozhodovaciemu procesu aj iným združeniam, napríklad združeniam právnických osôb a nadáciám. Zároveň sa s cieľom racionalizácie, zrýchlenia a zjednodušenia procesu navrhuje týmto priznať postavenie zúčastnenej osoby, čím bude v plnej miere zabezpečené plnenie čl. 6 dohovoru. Súčasné znenie zákona o ochrane prírody a krajiny umožňuje orgánom ochrany prírody rozhodovať pol roka až jeden rok, pričom praktické skúsenosti potvrdzujú, že aj tieto lehoty boli v niektorých prípadoch prekročené. Takýto postup neumožňuje vlastníkom a obhospodarovateľom lesov plniť povinnosti uložené zákonom č. 326/2005 Z. z. o lesoch, pričom však naďalej nesú zodpovednosť za stav lesov. Z uvedeného dôvodu návrh zákona rieši aj potrebu rozhodovať v konaniach, ktorými sa žiada o zabezpečenie a umožnenie vykonania povinnosti na ochranu lesa v takých termínoch, aby k poškodeniu lesov, ktoré predstavujú viac ako 18 % chránených území Slovenskej republiky ako prírodného bohatstva tejto krajiny, nedošlo. Predložený návrh zákona nemá negatívny vplyv na štátny rozpočet a na rozpočty obcí a rozpočty vyšších územných celkov ani na zamestnanosť, životné a podnikateľské prostredie. Návrh zákona je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky, zákonmi a ostatnými všeobecne záväznými predpismi, ako aj medzinárodnými záväzkami Slovenskej republiky. Ďakujem pekne.