B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-05-22):
Nech sa páči, máte slovo. P. Kanis, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážená Národná rady. Členovia výboru pre obranu a bezpečnosť zažili pri každom z vojenských zákonov, veľmi obsiahle dlhotrvajúce diskusie, v ktorých sa zodpovedným spôsobom prediskutovali kľúčové problémy obsiahnuté v týchto návrhoch zákonov. Ale stále by bolo o čom diskutovať, pretože, pardon, ospravedlňujem sa, stále by bolo o čom diskutovať, a tak ako bolo aj vystúpenie pána poslanca Andrejčáka, stále sú tu podnety, ktoré stoja za to, aby sa rozobrali a aby sa riešili. Chcel by som povedať pár viet k tomuto návrhu zákona o obrane. Myslím si, že si musíme po prijatí základných strategických dokumentov bezpečnostnej stratégie, obrannej stratégie a vojenskej stratégie uvedomiť jeden fakt, ktorý je mimoriadne pozitívny, a ten fakt spočíva v tom, že veci obrany, veci armády, jej reformy sa prestali javiť už ako predmet politického zápasu a stali sa skôr záležitosťou hľadania optimálneho legislatívneho a odborného riešenia. Ak to porovnáme s diskusiami o obrannej doktríne napríklad alebo predložených niektorých ďalších významných dokumentov v minulých volebných obdobiach, je to taký výrazný posun, ktorý si musel všimnúť každý pozorovateľ, nielen fungovania Národnej rady, ale aj každý pozorovateľ, ktorý sa zaoberá vývinom v Slovenskej republike, čo sa týka prípravy Slovenskej republiky na vstup do aliancia, a napriek tomu, že tu odzneli tvrdé kritické slová, myslím si, že výbor pre obranu a bezpečnosť a, samozrejme, Národná rada odviedla pri týchto dokumentoch, ako aj pri týchto zákonoch kus podnetnej práce, a ak aj ten stav, ktorý sa predkladá, nie je ešte taký, aby neboli voči nemu výhrady, tá rozdielnosť v úrovni týchto dokumentov, myslím si, že je zrejmá. Aj vďaka tomu, že najsilnejšia politická strana v tomto parlamente a najsilenejší politický klub HZDS v priebehu niekoľkých rokov výrazne zmenil svoj postoj k otázkam začleňovania sa Slovenskej republiky do aliancie (reakcie z pléna) a ja som tu absolvoval diskusie k referendu, o vstupe do NATO, pán poslanec Cuper, myslím si, že hovorím veľmi ústretovo, takže také okrikovanie nemá žiaden význam v tomto prípade, a napokon sa na to pamätáme. Hovorím, že pozitívne, pozitívne oceňujem tento prístup, pretože v rámci tohto prístupu sa vylepšili niektoré veci, a to vďaka tomu, že poslanci za HZDS posudzujú tieto návrhy nielen z hľadiska toho obecnolegislatívneho, ale aj z hľadiska odborného to, znamená, že z hľadiska fungujúcich štruktúr, pre ktoré tieto zákony sú pripravené a prijaté, a to chcem oceniť, pretože, to je takisto znakom, že Národná rada počas svojej existencie sa v týchto otázkach, čo súvisí aj s celkovou dĺžkou existencie nového štátu, prepracovala na vyšší stupeň, a to aj pri týchto sporoch opäť musím zdôrazniť ako pozitívny jav. Ak pri týchto návrhoch hovoríme zároveň o kvalite armády, o kvalite riešenia týchto otázok, tak nedá mi, aby som nespomenul aj, aspoň stručne, istú genézu týchto vecí. No museli by sme začať, samozrejme, pri delení Československej armády, keby sme chceli pochopiť niektoré veci a zas treba povedať, že tento historický, mimoriadne špecifický proces bol v podstate zvládnutý, ale v tomto procese boli obsiahnuté niektoré problémy, s ktorými sa vyrovnávame dosiaľ. Nie je tu čas rozoberať, o čo všetko ide, ale v tejto súvislosti to spomínam len preto, že netvárme sa ako veľmajstri niečoho, pretože toto všetko sa udialo od roku 1993 a vlastne nie je to ani desať rokov, preto aj niektoré problémy, ktoré vznikajú pri tvorbe zákonov, jednoducho vznikajú aj preto, že v rezorte obrany nie je to legislatívne zázemie na tej úrovni, akoby si to riešenie týchto problémov vyžadovalo. Tým nechcem znižovať úroveň legislatívcov, ktorí tam pracovali, ale jednoducho obmeny, ktoré sa tam diali alebo dejú, v podstate vždy spôsobovali aj isté deficity ľudí, ktorí musia byť špeciálne pripravení na tieto zákony, pretože to sú zákony, kde sa nevystačí iba nejakým všeobecne legislatívnym prístupom, ale jednoducho sa tam musí pretaviť aj odborná znalosť vecí a týchto procesov, tak ako to tu vyjadroval a upozorňoval pán poslanec Andrejčák. Myslím si, že pri týchto zákonoch treba vidieť aj rozdielne štádiá vládneho prístupu k procesu rozširovania aliancie. Keď sa tu často hovorí o tom, aká bola kvalita armády pred rokom 1998 a po ňom chcem, len upozorniť na to, že to bola tá istá armáda. To bola tá istá armáda, lebo sa dostala po jeseni 1998 pod prísnejší pohľad tých, ktorí jednoducho rozhodujú o týchto veciach. Ak neboli tie ponory do situácie a do kvality pred tým, ak boli po tom dajme tomu pri Garettovej správe a pri ďalších no tak, samozrejme, že sa ten pohľad musel javiť úplne ináč, ináč treba rozoberať nejaké pochvalné slová, ktoré sú prejav slušnej diplomacie, a ináč potom odborné analýzy, ktoré sa netýkajú toho, že kto v tom rezorte pôsobí a na akom poste, ale sa týkajú jednoducho armád, ktoré vznikali z armád Varšavskej zmluvy. V nových historických podmienkach sa ocitli v tom svetle tohto reflektoru jednoducho, a to je proces, ktorý je, myslím si, minimálne ešte na nejaké to desaťročie ďalej. Preto nejaké posudzovanie týchto vecí personálne a podobne a subjektivisticky nie je tou cestou k riešeniu a hľadaniu týchto problémov. Pri tomto zákone by som si však dovolil upozorniť na to, že legislatívny zámer návrhu zákona o obrane bol vypracovaný už v marci roku 2000, kde sa predpokladalo, že tento zákon bude účinný od januára 2001 a práce boli aj tak rozbehnuté, aby sa to stalo, pretože bezpečnostná stratégia, ktorá bola pripravená, schválená už začiatkom jesene v roku 2000, jednoducho ležala na Úrade vlády a nebola posunutá do Národnej rady. A tým, že ležala na Úrade vlády, sa stratilo pol roka pri týchto prácach. Nechcem tu rozoberať príčiny, prečo to bola, ako to bolo, pretože by som musel hovoriť aj veľmi subjektívne v tomto prípade, ale jeden je fakt, že minimálne pol roka sa stratilo tým, že jednoducho tieto zákony čakali na schválenie, samozrejme, dôležitejších vecí, bola to predovšetkým ústava a potom základné bezpečnostné dokumenty, a keďže tie neboli posunuté okamžite do Národnej rady, jednoducho sa spomalil celý proces prípravy zákonov. Medzi tým zmeny, ktoré sa stali na ministerstve, a nie vždy k lepšiemu, aj čo sa týka legislatívy, znamenajú aj toľko, že v týchto návrhoch zákonov, ktoré sú tu, jednoducho dochádza sústavne ku konfrontácii s tým, že tu absentuje hlbšie odborné premyslenie legislatívneho riešenia. A v tomto chcem podporiť poslanca Andrejčáka, pretože tomu bolo aj pri iných zákonoch a bolo tomu aj pri zákone o bezpečnosti, kde konečný výsledok je výrazne odlišný od toho, ako to tam bolo predložené, a to len nie, čo sa týka takých formulačných úprav, ale čo sa týka celej koncepcie a myslím si, že aj pri tomto návrhu zákona o obrane aj napriek tomu, že bol niekoľkokrát posudzovaný vo výbore pre obranu a bezpečnosť, takéto miesta sú. Som však presvedčený, že zákon o obrane v takom stave ako je, jednoducho je ho možné v priebehu druhého čítania alebo cez pozmeňujúce návrhy, ktoré tu boli predložené, dostať do takej podoby, ktorá v podstate nebude dáka dokonalá, ale jednoducho poslúži tomu účelu, prečo je tento zákon vzhľadom na existenciu základných bezpečnostných dokumentov, jednoducho akú by to podobu malo mať. Ak si zoberieme štruktúru tohto zákona, myslím si, že sú sporné, sú predovšetkým len dve časti, je to tá druhá časť, ktorá sa týka riadenia a plnenia úloh na úseku obrany štátu, a piata časť, ktorá sa týka plánovania obrany štátu, no a, samozrejme, potom otázka účinnosti, pretože sú tu aj nejaké pozmeňujúce návrhy. Čiže tá problematika sa týka istým spôsobom deľby práce pri plnení úloh na úseku obrany, tam je tá pripomienka, čo sa týka niektorých tých kompetencií, no a potom samotné plánovanie obrany, ktoré, myslím si, v tomto zákone je v takom stave, že odráža vlastne to počiatočné štádium obranného plánovania, ktoré je a nepochybne táto časť bude musieť byť postupne, ako sa budú robiť veci, istým spôsobom aj upravovaná. To, čo je asi veľkým problémom, ako svedčia o tom aj tie pozmeňujúce návrhy, je predovšetkým štruktúra vlastne vojenských správ. Táto diskusia vo výbore bola veľmi obsiahla a už v diskusii vo výbore sa ukázalo, že vlastne akékoľvek konkrétne riešenie sa môže stáť nepriechodným a myslím si, že výbor celkom rozumne rozhodol, ak vlastne prijal takým istým spôsobom istý konsenzus v tom, že sa treba pripraviť aj na riešenie v tom, že by vlastne tá štruktúra ostala taká, aká je a že by bol na to aj pozmeňujúci návrh, tak ako ho tu aj spravodajca predniesol. Keďže to nebolo písomné, nemôžem to rozoberať, pretože aj keď tú podstatu, samozrejme, som si osvojil, ale treba to v konkrétnej písomne podobe. Keďže nebudem mať už, pán poslanec Andrejčák, asi možnosť v priebehu tejto diskusie vystupovať, chcel by som len upozorniť na to, že dochádza tu k viacerým kolíziám, ktoré sú v podobe jeho pozmeňujúcich návrhov, a to, čo je obsiahnuté v spoločnej správe a že zrejme toto spracovanie bude náročné, pretože tých kolízií je tam niekoľko, a ak sa poruší niečo v tomto postupe, tak vznikne z toho motanica, čiže chcem na to upozorniť, že po tomto druhom čítaní by zrejme mala byť nejaká doba, v ktorej sa toto všetko uzrejmí, pretože sa toto všetko prelína. Tie návrhy, ktoré podal pán poslanec Andrejčák, ja si myslím, že tie návrhy vylepšujú ten text, zároveň si dovolím upozorniť, že ak majú prejsť niektoré tieto pozmeňujúce návrhy od spravodajcu alebo od poslanca Andrejčáka, tak potom zrejme nemôžu prejsť body 45 a 46 zo spoločnej správy, ktoré sú vyňaté na osobitné hlasovanie. Myslím si, že panie poslankyne a páni poslanci vlastne už aj v tejto rozprave vytušili, že ten spor bude veľmi konkrétny práve v otázke, koľko má byť územných vojenských správ, či má byť zachovaná tá štruktúra, ako je alebo tie návrhy, kde to je na 33 územných vojenských správ. V tých pozmeňujúcich návrhoch je to variantne riešené, a keď to bude na papieri, zrejme každý alebo kluby sa rozhodnú, čo je najúnosnejšie. Na záver, vážená Národná rada, chcel by som ešte raz zdôrazniť, že ide o mimoriadne závažný návrh zákona, a preto plne chápem tie pripomienky, ktoré tu zazneli skôr, akoby reprezentácia názorov ľudí, ktorí vo vojenských štruktúrach majú realizovať tento zákon. Treba objektívne povedať, že táto dimenzia, ktorá istým spôsobom nie je náležite vyjadrená v tomto texte, sa však môže riešiť aj, myslím si, v niektorých iných podzákonných normách alebo v podzákonných dokumentoch, a tak sa dá istým spôsobom saturovať aj požiadavka príslušných vojenských štruktúr, ktoré odvodzujú istú logiku svojho konania od obsahu tohto zákona. Ďakujem vám za pozornosť.