Radičová, Iveta, predsedníčka vlády SR (2010-08-11):
Vážený pán predseda Národnej rady, panie poslankyne, páni poslanci, dámy a páni, dovoľte mi, aby som svoje úvodné slovo k problematike imunity začala citáciou bývalého československého a neskôr českého prezidenta Václava Havla: „Demokracia je slušnosť.“ Osoby, ktoré sú zástupcami svojich voličov, či dokonca sudcami, by mali byť v slušnosti príkladom. Inak nemôžeme hovoriť o morálnej obrode spoločnosti. Musíme začať od seba samých, od tých, ktorí sú na vrchole spoločenskej, politickej a mocenskej pyramídy a stanovujú pravidlá správania sa, či ich aplikujú. Výkon verejných funkcií je v našom poriadku spájaný s poskytovaním privilégií pre tieto osoby, aby sa im nevytvárali prekážky pri výkone ich verejnej funkcie. Niektoré z nich však majú často charakter osobnej výhody a vzbudzujú vo verejnosti oprávnenú kritiku. Z dôvodu zreálnenia určitých privilégií a spájania s ich faktickým výkonom, predkladám tento návrh ústavného zákona. Jeho cieľom je zúžiť inštitút imunity. Imunita by sa nemala vzťahovať na protiprávne správanie sa ústavných činiteľov v ich súkromí. Jej obmedzením by sme mohli ukončiť útoky na tento inštitút a vrátiť mu pôvodný zmysel a dôstojnosť, aký má vo vyspelej demokratickej spoločnosti. Striktné oddelenie ochrany poslancov pri výkone parlamentných funkcií a ich súkromných aktivít a vyjadrení, možno nájsť aj v judikatúre Štrasburského súdu. Spomeniem prípad Ielo verzus Taliansko. Ústavný zákon v žiadnom prípade nezasahuje do absolútnej imunity. Absolútna imunita označovaná odborne ako indemnita spočíva v tom, že poslanca nemožno trestne stíhať za hlasovanie, či názor vyslovený v zákonodarnom zbore. Poslanec podlieha za výroky prednesené v Národnej rade len disciplinárnej zodpovednosti. Tak by to zostalo aj po schválení predkladaného ústavného zákona. Poslanec musí byť osobitne chránený za prejavené názory v parlamente, aj keď Ústava Slovenskej republiky garantuje slobodu prejavu všetkým občanom. Indemnita teda dáva zvolenému zástupcovi ľudu dostatočnú istotu, že svoju funkciu bude môcť uplatňovať v plnom rozsahu. Za absolútne neprijateľnú však považujem, tzv. priestupkovú imunitu. Ústavný zákon č. 211/2006 Z. z. síce čiastočne obmedzil túto imunitu, ale neuskutočnil to dôsledne. Obraz zákonodarcov odmietajúcich dychovú skúšku je lacným sústom pre bulvárne médiá a výsmechom radovým občanom. Ide o osobnú výhodu poslanca, ktorá nemá žiadne opodstatnenie a degraduje tento dôležitý inštitút, ako aj princíp rovnosti medzi občanmi. Ďalšia forma imunity, tzv. procesná imunita, v zmysle našej ústavy znamená, že poslanca nemožno trestne stíhať bez súhlasu Národnej rady Slovenskej republiky, a ani ho nemožno vziať do väzby. Jedinú výnimku tvorí prípad, ak je poslanec pristihnutý pri páchaní trestného činu. V našej verejnosti stále rezonuje predstava, podľa ktorej, ak poslanec spáchal trestný čin a Národná rada Slovenskej republiky odoprela súhlas na trestné stíhanie poslanca, je osobou navždy nepotrestateľnou. Tak to bolo v minulosti. Aj v tejto oblasti došlo k zmene pri novelizácii ústavy. Ostali sme však podobne ako pri priestupkovej imunite v polovici cesty. Súčasná právna úprava procesnej imunity umožňuje trestné stíhanie trestného činu prerušiť na časť výkonu poslaneckého mandátu. Aktuálne znenie Ústavy Slovenskej republiky síce nezabezpečuje poslancovi celoživotnú beztrestnosť, ale odkladá trestné stíhanie na dobu po ukončení mandátu poslanca. Vzhľadom na uplynulú dobu od vykonania skutku, následnú obtiažnosť spojenú s dokazovaním, môže odklad trestného stíhania znamenať faktickú beztrestnosť. Navyše nastáva paradoxná situácia, ak by konkrétny poslanec súhlasil so svojím trestným stíhaním a chcel očistiť svoje meno pred orgánmi činnými v trestnom konaní, bez udelenia súhlasu Národnej rady Slovenskej republiky to nie je možné. Snahy rušiť poslaneckú imunitu v celom rozsahu, ako sme tomu boli svedkami v minulosti, sú neadekvátne. Účelom navrhovanej právnej úpravy je zúžiť imunitu poslancov Národnej rady Slovenskej republiky len na hlasovanie v Národnej rade Slovenskej republiky alebo v jej výboroch a za výroky prednesené pri výkone funkcie poslanca v Národnej rade Slovenskej republiky alebo v jej orgánoch, aby jednoducho poslanec, tu otvorene mohol pomenovať a nazvať, ktorá firma je problémová, ktorá osoba je problémová, bez rizika trestného stíhania. Súčasne sa odbúrava potreba súhlasu Národnej rady Slovenskej republiky na trestné stíhanie poslancov Národnej rady. Ide o trendy, ktoré nie sú vo vyspelej Európe neznáme a takouto cestou ide napríklad Holandsko. Značné obmedzenie procesnej imunity nájdeme vo viacerých ústavách. Ako príkladné spomeniem Belgicko, Luxembursko, či Rakúsko. Obdobným spôsobom sa navrhuje zúžiť imunita sudcov, ktorá má v prvom rade zabezpečiť nezávislosť pri výkone súdnictva. Naďalej pritom zostáva zachované zakotvenie potreby súhlasu Národnej rady, resp. Ústavného súdu na vzatie poslanca, resp. sudcu do väzby. Tá ochrana tu je. Tí, ktorí sú garantmi spravodlivého aplikovania práva, musia znášať nulovú toleranciu k porušeniam zákonov. Hlavným zámerom ústavného zákona je teda predchádzať možnému zneužívaniu sudcovskej a poslaneckej imunity ich nositeľmi, pri iných činnostiach, na akých ochranu boli pôvodne určené. Návrh ústavného zákona v predloženom znení nie je novým návrhom. Problematika imunity poslancov a sudcov je témou, kde verejná aj politická diskusia prebieha v Slovenskej republike už niekoľko rokov, pričom výsledok tejto diskusie je jednoznačný a všeobecne akceptovateľný, a teda požiadavka na zúženie imunity uvedených ústavných činiteľov je plne legitímna. Verím, že tento návrh podporíte a spoločne vyšleme signál, na ktorý verejnosť čaká už dlhé roky. Ďakujem vám veľmi pekne. (Potlesk.)