Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-09-23):
Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, ono výrazom určitej úcty k téme, ale aj vôbec, vlastne k téme, ale k celému tomu problému je aj teda, že kto tu sedí, bez, aby ste to nebrali osobne, pán minister. Aj tým začnem, také to určité pokrytectvo, že jak sme sa tu všetci bili do pŕs a jak všetci ideme riešiť chudákov Ukrajincov a jak nám na tom záleží. Viete, ja neviem, aký program má pán Lajčák, ja naozaj, čestné slovo, netuším, ale pokiaľ nesedí s Ki-mun Panom, či jak sa volá ten predseda OSN, tak všetko je menej ako slovenský parlament. Alebo ako, viete, na nejakom príklade to chcem porovnať, že naozaj je to podľa mňa zlé. Je to výrazom úcty k tej téme. Hej? Že sa tu striedajú ministri, počúvajú, nevedia, ešteže ste neposlali Počiatka, lebo to už by bolo naozaj čarovné, že minister dopravy by tu (povedané so smiechom), by tu takto načúval. Je to naozaj, to s tým súvisí. Súvisí to aj s tým, že naši kolegovia od nás z opozície sa tu dobýjali tej témy, tu vkladali do programu, zaraďovali nové body. A kde sú? Viete, to je naozaj, aj my sme končili parlament v takej, by som povedal, komornej atmosfére, celkovo atmosféra je komorná. Vo výbore sa rokovalo tak, aby sa o siedmej už nemuselo prísť. Ale do hrude, do hrude sa budeme biť, jak nám na tých Ukrajincoch záleží. Toto mi trošku, ak dovolíte, vadí a neodpustil som si to nepovedať. Ja kľudne počkám, však neni sa kde ponáhľať. Považoval som to za potrebné povedať, lebo nakoniec je to vždycky tak, že tie aj vojny, aj konflikty sú záujmami niekoho, niekoho mocného, niekoho silného, ale trpia ľudia. Ono je to v zásade vždycky tak a zdá sa, že ani v týchto moderných typoch, vojnách to iné nebude, že stále to bude v zásade len o tom. Ja chcem upozorniť na riziká, tuná už vystúpilo Kissingerov niekoľko, odborníkov. Tak jak máme odborníkov na hokej, na futbal, tak žasnem, koľkých geopolitikov, geostratégov proste sme dokázali vyškoliť v našich univerzitách, a všetkých som si so záujmom vypočul. Čiže nebudem až tak odvážny sa púšťať do hodnotenia, že kde je, ako by Česi povedali, „zač je tomu loket“. Hej? A vedieť, kde je problém, a ešte dokonca aj vedieť, že jak sa to dá aj vyriešiť. Nuž neviem, ale usudzujem, že sa udialo to, čo sa v zásade deje, keď by sme si to povedali možno na poslednej dekáde, že ak je niekde nejaký konflikt, tak to súvisí úzko geograficky s krajinami, kde je buď autoritatívny režim, alebo nejaká náboženská tenzia, proste má to určité predpoklady na to, aby tam ten konflikt vznikol. Ja si dovolím tvrdiť, že v Dánsku konflikt nebude. Ja si dovolím tvrdiť, že aj teraz sme boli toho svedkami, že sa diala historická, historická vec v Anglicku, teda to referendum v Škótsku a celé obete, ktoré to prinieslo, pokiaľ ja som sa dočítal, tak sa pobili niekde na námestí opití fanúšikovia a odporcovia. To znamená, že sú spoločnosti, zdravé občianske spoločnosti, kde konflikt len tak ľahko nebude. Nebude, lebo to absorbuje tá zdravá spoločnosť do seba a nedovolí to prerásť do sebavražedného sadomasochistického diania. Hej? Kde sa tieto scenáre, alebo kde to funguje, je naozaj, tie predpoklady sú, že tam je autoritatívny vodca, a teraz testujeme aj prípady, kde krajina je rozdelená, rozparcelovaná medzi oligarchické skupiny, ktoré sa pri jednom stole buď dohodnú, alebo nedohodnú, keď sa nedohodnú, zle je. A to je riziko a na to ja chcem upozorniť našich obyvateľov, lebo niekedy mám pocit, že my sa zmierujeme a varíme sa, jak tá žaba v tom hrnci, a nakoniec ešte si povieme, že však nič také hrozné sa nedeje, že to tu bude nejakým spôsobom podelené, že budú mať. Nuž dovoľte vás vyviesť z omylu, udeje sa hrozná vec. Pokiaľ nezastavíme ten trend naozaj absolútnej, totálnej moci oligarchických skupín, tak sme na rane práve v týchto scenároch, ktoré vidíte, ako sú funkčné trebárs na Ukrajine. Na to chcem upozorniť, lebo ak stačí pre krajinu, že sa pri jednom stole rozhádajú a máte vojnu, tak sa oplatí, paranoici, nech si povedia, oplatí sa do toho investovať, niekto nech si povie, že oplatí sa tým zaoberať. Viete, ak niekto tu nosí scenáre, že niekde v Lengli na neviemkoľkom poschodí rozmýšľajú, že kde urobiť ďalší konflikt, tak ak by aj tak niekde rozmýšľali, tak rozmýšľajú, že aké sú základné predpoklady. Nemusíte ani na West Point chodiť, že aby ste povedali, že kde je možné nastaviť alebo vyvolať konflikt. Máte tam tenziu náboženskú, sociálnu, proste je tam, vyženiete hladných ľudí do ulíc. Proste sú určité predpoklady. Keby tam nejaký inšpicient v Lengli povedal, že chce urobiť konflikt v Dánsku, tak ho vyhodia, ani vrátnicu mu nedovolia strážiť. Viete, keby som pokračoval v tom paranoidnom príklade, nedovolia, lebo tam nemá zmysel vôbec, v zdravej občianskej spoločnosti to nenastane. A potom sú krajiny, ktoré sú na rane a naozaj, žiaľ, Ukrajinci, to, čo sa plazivo blíži k nám a je to znakom nezdravej spoločnosti, že k tej oligarchizácii krajiny dochádza, že tuná toto je stafáž a vládne sa niekde úplne inde. Toto, ľudia moji zlatí, ja sa nebudem tu hrať na proroka, odporúčam vám brániť sa tomu, lebo skôr či neskôr to bude mať zlé následky. Viete, zo mňa nehovorí závisť. Ja sa niekedy až bojím, že by niekto povedal, že jak teda sa človek naváža a teraz upozorňuje na to a neviem čo, niekto vás zrazí na zem a povie: Závidí. Lebo tak sú to, všetci závidíme, niektorí viac, niektorí menej. Nie, to nie je, táto nízka emócia v tom naozaj nie je. To je národný záujem, národný bezpečnostný záujem by mal byť ľudí tejto krajiny a politikov tejto krajiny, aby nedovolili totálnu kontrolu moci, aby nedovolili rozparcelovanie tejto krajiny, lebo tým pádom sa stane ľahkým terčom, ak niekto vraví, že existujú tie skupiny, alebo vôbec, že to je potencionálne krajina, kde môže nejaký konflikt vzniknúť. Máme suseda, kde s autoritatívnosťou majú svoje skúsenosti, zdá sa, že sa im to celkom páči, no nič nie je lepšie, jak skombinovať dve autoritatívne úzko rozdelené dve krajiny. A ak si niekto myslí, že nám tu nič nehrozí, lebo sme tam a tam, viete, niekto bol tam a tam a nakoniec aj tak musel strihať nohami. Čiže to je, neberte akože to je všetko nadobro vybavené. Veci nie sú nadobro vybavené. My dávame predpoklad tomu. A keď to dovolíme, keď sa poddáme tomu, rezignujeme niektorí a niektorí začnú už aj s tým kolaborovať. Prosím vás, ak my máme nejaký vývozný artikel v tejto krajine, tak kolaborantov. My by sme kolaborantov mohli mať ako jeden náš nosný exportný artikel. Nikdy nebol v tejto krajine problém o kolaborantov, v zásade bolo úplne jedno, aký režim je, kolaborant sa vždycky našiel. Prosím vás, keby tu prišli islamisti zajtra, tak pozajtra niektorí z vás už im klopú na dvere, že či nepotrebujú poradcov. To nikdy s tým nebol problém. (Potlesk.) Nikdy s tým nebol problém a, žiaľ, nikdy s tým problém nebude. Na to chcem upozorniť. Čiže aj tuná budú ľudia, ktorí vám budú tu kvetnato opisovať, že moc oligarchických skupín je v zásade dobrá, lebo kontrola kapitálu, teraz mediálna kontrola, všetko to je. Ja viem, že sa nájdu. Viete, jak to napíšu? Že pomaly tomu aj uveríte. Vždycky sa nájdu, vždycky boli, vždycky budú. Ja som len chcel, nechcel som zneužiť tú tému, ale chcel som ju využiť aj na zdôraznenie toho aspektu, že chráňme sa toho, aby sme nedopadli jak Ukrajinci, lebo Ukrajinci trpia za to, že dovolili rozdeliť si svoju krajinu tak, jak si ju nechali rozdeliť, že stačilo, že sa rozhádali piati pri stole, a oni majú vojnu, tam umierajú ľudia. A to hrozí aj u nás. Pokiaľ sa tomu nepostavíme, pokiaľ sa ľudia tomu nepostavia, pokiaľ politici to neprestanú akceptovať, to je na hanbu, na posmech, to nemôže byť poriadny chlap, ktorého sila je v tom, že vie počúvať niekoho, kto mu rozkáže, že choď s tým. To si nemôže sám seba vážiť, prosím vás. Nemôžeme sa potom nazývať, že sme politikmi, lebo to naozaj nemá s politikou nič spoločné, pokiaľ tu budeme nositeľmi názorov niekoho iného a len sa tváriť. Ukrajinci sú v tom nevinne, tak ako koniec koncov vždycky. A ja som si dal robotu, aby niekto nepovedal, že, lebo ja sa bojím, to sú vážne témy, niekde to tam aj niekde možno niekto začuje, alebo nezačuje, dovoľte mi, s tým skončím, dovoľte mi týchto ľudí pozdraviť. A chcem povedať jednu vec, že to ma mrzí, že nie je v nás tá chuť a vôľa poznať ten problém hlbšie. Ja si pamätám, že som na našom výbore pre obranu a bezpečnosť dal návrh, ešte v začiatkoch, že poďme sa tam pozrieť. Nikdy nebolo nič lepšie – raz vidieť, ako stokrát počuť. Prosím vás. Poviem vám priebeh hlasovania. Neviem, koľko nás bolo zúčastnených, jediný, kto bol za, som bol ja. To je znakom toho, ja neviem, to nemá možno s hrdinstvom nič, to je výrazom toho nezáujmu, absolútneho nezáujmu, nič nás netrápi. Čiže naozaj tu môže niekto prísť a povedať, že ako to je alebo ako to nie je. Ten, kto bol v Luhansku, ten, kto bol v Slaviansku, ten, kto bol možno ďalej, nie tie; v Kyjeve, možno nestačí byť len v Kyjeve. Viete, to sú naozaj že, a nikomu z nás to nechýba, niekto si prečíta také noviny, hentaké a je múdry jak rádio, tu rozpráva, nebojí sa nikoho, nastaví si svoju lajnu a ide jak šruba až do tohto. Nezaškodilo by nám naozaj sa do toho problému vnoriť hlbšie, poznať ho hlbšie, neodbudlo by z nás. Dovoľte mi skončiť a Ukrajincom chcem zaželať, aby to, že sa stali obeťou a stali sa obeťou proste určitých záujmov, aby to trvalo čo najkratšie. Ja im v tom držím ruky a teraz, ak dovolíte, im to poviem aj po ukrajinsky, a ja som si dal tú robotu, že nie na SAV-ke mi to prekladali, a to s tým súvisí aj s tou asociačnou dohodou, že chlapi, čo tu robia po stavbách, Ukrajinci, ktorí to ťažko vnímajú, aj by som vám vedel rozprávať, ale nie všetko sa to tu hodí, na tom, ako sa ten konflikt vníma. Tak dovoľte, aby som to povedal po ukrajinsky, držte mi palce: „Ukrajinci, choču vás pozdorovity. Bažaju vam, ščob sytuacija na Ukrajini vyrišyla sja jaknajskoriše. Trymaju za vas ruky.“ Ja si myslím, že toto by malo byť aj odkaz pre Ukrajincov, a ja za seba poviem, ja im skutočne držím ruky, aby sa to skončilo čo najskôr. Ďakujem.