Mikloško, Jozef, poslanec NR SR (2015-10-06):
Vážený pán podpredseda, vážený pán spravodajca, navrhovateľ, vážení poslanci, kolegyne, kolegovia, väčšinou sú všetci už na obede, ale snáď nás ešte počúvajú. Ja by som si dovolil teda po viacerých vystúpeniach aj v televízii, v rozhlase, prípadne na Facebooku niečo k tejto téme povedať a zároveň aj pripomenúť, že teda po revolúcii dva roky som mal na starosti cirkvi federálne, kde sa mnohé veci, ktoré do dnešného dňa platia, teda odsúhlasili, reštrukturalizácia, rehabilitácia a mnoho iných vecí, nechcem to tu spomínať, čiže táto téma ma vždy zaujímala a proste viem, že voľačo o tom viem. Na druhej strane bol som v Taliansku päť rokov, kde som videl, ako to tam funguje, tam Taliansko sa chváli tým, že je kresťanská krajina, samozrejme, je silne sekularizovaná a je to tam všelijaké aj po tejto stránke, ale cirkev má vážnu úctu, všetci ju uznávajú a tam tá asignačná metóda financovania cirkvi funguje. A chcem povedať, že 80, ale to je už pár rokov, 88 % ľudí dáva túto otto per mille, daň na cirkev, 88. Desať percent dáva na štátne organizácie a iba dve percentá na nevládne. A keď sa ľudí pýtate, v novinách sa diskutuje, v televízii, tak vedia, že tieto peniaze nejdú do stratena, idú na dobré veci, idú na charitu a rôzne iné verejnoprospešné veci, ktoré cirkev podporuje. To je taká prvá poznámka. Odluka cirkvi od štátu v roku ´89, ktorú tuná pán navrhovateľ spomínal, samozrejme, v tom čase mala celkom iný náboj. Ja teda už som sa vtedy motal troška po tých tribúnach. Predtým boli cirkevní tajomníci, ktorí rozhodovali o všetkom, o tom, či farár si môže opraviť strechu, postaviť novú faru, ísť na zájazd, či tam bude, či nebude, či ho presunie, či ho úplne vyhodí, zoberie mu súhlas, nie, odsúhlasí jeho pobyt tam a tak ďalej. Čiže štát úplne kontroloval cirkvi a eštebáci na prvom mieste, čiže tá z tribún požiadavka bola prestať s týmto, odlúčiť kontrolu štátu nad cirkvami. Čiže tak sa to vtedy myslelo, vtedy iba málokto pomyslel na tie rôzne dôsledky, ktoré teraz, dneska, po 25 rokoch nám prichádzajú na um, ale proste nemôžeme sa celkom odvolávať na tie uznesenia, a že ten jediný bod nebol splnený. Ten bol splnený prakticky za pár mesiacov a celá eštebácka a štátna moc v súvislosti s kontrolou nad cirkvou sa zrútila a cirkev sa stala slobodná, dostala možnosti na svoj rozvoj, ktoré ani nevedela zo začiatku a ani do dnešného dňa poriadne nevie využívať, ale to je už iná téma. Takisto tento zákon nebol len zo ´49., o ktorom tu hovoríme, ja pokiaľ sa pamätám, už za prvej republiky, za Masaryka bol tento model, že štát podporoval cirkvi, po tom ´49. to komunisti prijali najmä zato, že však tých pár tisíc alebo sto korún, to riešiť nás neza..., ale budeme mať pod kontrolou, budeme ich mať vlastne pod kontrolou. V ´89. naraz to nebol nikto pripravený ako zmeniť, čiže vlastne sa to prijalo automaticky, ale do dnešného dňa to takto funguje. Čiže, samozrejme, nemusí to do smrti takto fungovať, alebo večne, ale je to, samozrejme, komplexná otázka mnoho, mnohoparametrická, neviem koľko parametrická, koľko tuná pán predkladateľ povedal. Na zmenu, samozrejme, je nutná vzájomná dohoda a nikdy sa nepodarí, ani sa nemôže podariť, aby cirkev bola úplne odstrihnutá od štátnych zdrojov, to, bohužiaľ, asi sa nepodarí. Ďalší bod by bol asi taký, čítal som taký článok pána sociológa pána Čížika, už som ho aj spomínal, ktorý pred pár dňami v SME píše, že „cirkev sa snaží vytvoriť dojem o svojej užitočnosti“, čo sa mi zdá také nekvalifikované, lebo aj najväčší ateista musí uznať, že cirkev nejakú užitočnosť má a proste po dvetisíc rokoch svojej činnosti vytvárať dojem o svojej užitočnosti, sa mi zdá, že je naozaj, len ten, čo nevie, o čo sa jedná, môže povedať. A takisto povedal, že Slovensko v oblasti financovania cirkvi sa nachádza v situácii, ktorá nezodpovedá európskemu kultúrnemu priestoru. Tak to je tiež, treba povedať aj b, že u nás ten kultúrny európsky priestor bol narušený na 40 rokov totality, keď proste všetko cirkevné, keď ste niesol z Maďarska svätý obrážtek, tak ste mali s tým problémy, a tak ďalej a tak ďalej, čiže je zázrak že po 40 rokoch takejto totálnej represie cirkvi – raz menšej, raz väčšej, to je ešte také, aké je, a v Rusku je zázrak, že po 70 rokoch omnoho väčšej represie, keď sa vygumovali celé generácie aj veriaci, aj elita, stále to tam ešte nejako funguje a dúfam, že aj bude. Iste mnohí sa nepamätajú, ale ja sa pamätám, jeden deň v apríli a jeden deň v máji, konkrétne v máji v Nitre to bolo, 4. mája v noci na piateho, naraz obsadili policajti, eštebáci, milicionári a neviem kto všetko, slovenskí chlapci to boli, možno českí, 914 kláštorov, ich uzavreli na 40 rokov a 10-, 15-tisíc rehoľníkov a kňazov pohádzali kdekade, niektorých do basy, niektorých do takých, by som povedal, koncentračných táborov, napríklad v Podolínci ich bolo pár tisíc dlhé roky a tak, potom pétepákov na pár rokov a tak ďalej, čiže to bola totálna likvidácia vtedy, všetkých tlačiarní, všetkých, a tak ďalej, čiže to naozaj bolo niečo také, čo ten kultúrny priestor Európy totálne narušilo a to by tá Európa, samozrejme, mala vedieť. Potom tie majetky a tie budovy kláštorné a všeličo inšie, lúky, polia, 40 rokov sa využívali, aj sa poničili mnohé a potom sa to reštituovalo, najprv tzv. spiskovým zákonom, zoznamovým, kde každý musel požiadať a dokázať, že to bolo jeho a tak ďalej a tak ďalej, najprv to bolo 74 budov, to bol môj zákon, potom, bolo tesne pred voľbami v ´92., ešte asi 120 budov, tam Slováci lepšie na tom dopadli. A potom vo federácii bol zákon, že totálna reštitúcia, ale Slováci zablokovali aj českú časť, to treba tiež povedať, lebo pán Mečiar chcel, aby sa to reštituovalo u nás všetko totálne, čo sa aj stalo, ale Česi nám do dnešného dňa nevedia zabudnúť, že keď sme tam vtedy odsúhlasili, tak oni mali toto už mať dávno za sebou a teraz sa ešte stále o to vadia. No ale to už je iná téma. Samozrejme, tá reštitúcia bola totálna a nebola totálna tak, že by proste sa naozaj vrátilo všetko, ale to nechcem teraz pripomínať. Len to uznesenie, čo tuná jeden pán, ktorý sa podobne volá ako ja, navrhol, tak to skutočne bolo, áno, a skutočne to je čiara, už sa viac nebude hovoriť, čiže kto niečo niekto spomína, že teda poďme ďalej, lebo však mnohé veci sa naozaj nevrátili a mnohé sa aj dajú dosť ťažko vrátiť, všeličo sa medzitým zmenilo, tak to už dnes sa, samozrejme, dá zmeniť, tak ako aj všeličo sa dá zmeniť v tomto svete, ale to nechcem pripomínať. No, tak teraz som bol tuším tuná. (Rečník skúmal podklady.) Jedna taká záležitosť, že mnohí hovoria, nie som v cirkvi, a teda neplatím na cirkev. Tak to je argument, ktorý oni môžu mať, ale ja vždy poviem, tak športovec nie si a na športové zväzy a tak ďalej dávaš. Do opery si v živote nebol a možno nepôjdeš, ale na kultúru, na hudbu dávaš. Si zdravý, dobre, dneska ešte, ale na zdravotníctvo dávaš. Školstvo, nemám deti, nikdy nebudem potrebovať, na školstvo dávaš. Penzie. Mnohí ľudia majú proste, sa im platí na penzie, hoci sú mladí a dávajú na svoje penzie, otázka troch, štyroch, piatich grošov a tak ďalej. Čiže nedá sa povedať, že proste dávame len na to, čo sa naozaj nás osobne dotýka. To je ako teraz taká poznámka. Čiže už určite cirkev je verejnoprospešná inštitúcia, aj pán Maďarič povedal, myslím, včera či kedy, že si zaslúži, aby ich štát podporoval, lebo okrem školstva, zdravotníctva a domovov dôchodcov, detských domovov a rôznych iných vecí, skutočne charitu cirkev robí dosť veľkú, Slovenská katolícka charita, Evanjelická diakonia. Čiže myslím, že toto odstrihnúť od štátu nebude celkom nikdy možné. Vatikánska zmluva. Má pravdu pán navrhovateľ, že, samozrejme, kvôli nej je možné toto urobiť, v tom má pravdu. Zas spochybňovať Vatikánsku zmluvu neni celkom múdre, lebo to, čo zas sa urobilo v oblasti napríklad armády, polície, hasičov a tak ďalej, to má svoj význam, to až teraz všetci vidíme, že to má význam, nechcem to tuná veľmi zdôrazňovať. Čo sa týka cirkevného školstva alebo školstva vôbec, to tiež malo svoj význam, táto zmluva. A tá zmluva nebola len pre katolícku cirkev a Vatikán, ale štát potom spravil, nie, pardon, pre štát a Vatikán, štát potom spravil, to iste dobre viete, so všetkými osemnástimi cirkvami, sedemnástimi ďalšími rovnaké zmluvy, veľmi rovnaké, podobné teda, doslova rovnaké, by som povedal. Samozrejme, ostali tam ešte dve veci. Jedna je doriešiť financovanie cirkvi, tam taká zmluva by mala ešte byť, a za druhé výhrady vo svedomí. To je tiež celkom vážne. V tom neni žiadna katolícka totalita alebo neviem aká, kresťanská. Výhrada vo svedomí je vážna vec, no ale to tiež nechcem teraz tu spomínať. Čiže ja som svoju časť aj v televízii navrhol, keď sme debatovali, že obidve tie zmluvy zobrať a spraviť a máme pokoj s Vatikánskou zmluvou, nemusíme o nej viac diskutovať. No mne sa celkom nepáčilo vaše heslo, keď ste začali, aj je troška už volebná kampaň, neni to dobré heslo, že neviem, jak sa to presne volá, nech si cirkev žije, ale zo svojho. No, je to také skôr volebné slovo päť mesiacov pred voľbami, čiže nevystihuje tú veľkú komplikovanosť tejto problematiky odluky, a teda je to troška volebné heslo, ale to sa už vy musíte nad tým zamyslieť, že či to tak je. No, ešte pár poznámok. Cirkev a politika, tak cirkev by nemala preferovať jednu stranu a trebárs o nej nejako hovoriť. Samozrejme, oni sú cirkev, to sme aj my, ale aj biskupi, kňazi sú aj občania, čiže oni majú právo si povedať svoj názor, to každý uzná, tým, že sú predsa len závislí od toho štátu, napríklad tými platmi duchovných, hoci už som to tu ešte asi nepovedal, že tie platy sú naozaj minimálne, keby niekto z vás mal taký plat v normálnom zamestnaní niekde, tak by veľmi protestoval. No dobre. Čiže ale tým pádom, že je zviazaná so štátom, tak, samozrejme, nie vždycky si môže dovoliť povedať, aj povie to, čo by mohla, vystúpiť proti nešvárom, proti konkrétnym všelijakým korupciám a privatizáciám a mnohým veciam, čo sa tu valia, cirkev svojím spôsobom mlčí, tak to nehovorím, že je zlé, ale neni ani dobré. Ale zase na druhej strane túto tému nechcem ani nejako dramatizovať, proste cirkev je tu nato, aby hlásala niečo, aby hovorila o morálnych hodnotách, aby poukázala na to, čo je dobré, aby sa starala o verejné dobro a, samozrejme, aj o veci okolo budúceho života, a teda o tom treba hovoriť, lebo je to vážna téma a neni, samozrejme, vyriešená a každý človek si to musí vyriešiť sám. Ja by som takto povedal, že neni zlé, že tento zákon sa tu diskutuje, neni zlé, že boli predtým diskusie aj budú diskusie. Len skutočne teraz, štyri mesiace alebo päť pred voľbami tento zákon, obávam sa, že nemá žiadnu šancu prejsť. Upozorňujem na jeho veľkú mnohoparametrickosť, nie všetky parametre sú tam spomenuté. Ešte upozorňujem na veľa nutných diskusií na úrovni aj cirkví, aj teda nielen jedného, ale viacero, aby tie, máme malé cirkvi, neškodovali, lebo malé cirkvi, je ich tu osemnásť, tak tie naozaj by dosť ťažko z tejto zmluvy vyžili, keď majú pár stoviek alebo tisíciek svojich veriacich. A upozorňujem na jednu vážnu vec, že napríklad dôchodcovia, je ich 1,3 milióna, tí neplatia dane, takže tí by pravdepodobne asi potom nemohli prispieť, tak to by sa potom nejako ináč muselo riešiť a väčšinou práve tí dôchodcovia sú veriaci a tí by chceli dať a dávajú iste aj nejakým spôsobom, ale táto by to neschválila. Čiže ja tak poviem, že ja nebudem za tento zákon, že sa zdržím hlasovania. Ďakujem, môžem odísť.