J. Rydlo, poslanec: (2007-05-15):
Dovoľte mi, aby som využil túto príležitosť a povedal slávnej snemovni niekoľko slov. Slávna snemovňa, noviny Jednota, jedno z najstarších slovenských periodík, ktoré vychádza dodnes, presne pred sto rokmi dňa 15. mája 1907 uverejnili pozvanie na Národný kongres v Clevelande. Vedúca osobnosť slovenskej Ameriky katolícky kňaz Štefan Furdek, rodák z Trstenej na Orave, týmito slovami zvolával Slovákov v Amerike na snemovanie, z ktorého 26. mája 1907 vzišla a bola založená najprednejšia organizácia Slovenska Slovenská liga v Amerike: „V práci za národ nesmú nás deliť hranice politické ani náboženské. Slovák katolík, Slovák evanjelik, Slovák kalvín, staňte si do jedného radu, podajme si bratsky ruky a s nezlomnou odvahou, láskou k spoločnému rodu, k spoločnej mluve, tesne vedľa seba kráčajme cestou posiatou síce tŕním, ale na konci malé červánky ukazujú už teraz zoru vychádzajúceho slnka slobody pre národ slovenský v starom kraji. Konajme povinnosť našu, splaťme dlh tým, čo nás vychovali, čo s nami jeden vzduch dýchali, ktorých mluva je našou mluvou, s ktorými rovnako cítime, jednako žialime a sa radujeme. Splaťme dlh Slovensku.“ Ak sto rokov v živote človeka znamená zriedkavo plnosť veku, ešte výraznejšie to platí o dejinách spolku. Storočné jubileum si zasluhuje našu úctu, pretože v ňom sú sústredené obety stoviek statočných ľudí venované národnému celku. Týmto storočným spolkom pracujúcim bez prerušenia kontinuity, ktorý sa uchádza, aby mu Národná rada Slovenskej republiky dnes vzdala hold slovenského národa, je Slovenská liga v Amerike. Práve na americkej pôde slovenskí vysťahovalci poznali chuť toho, čoho sa im v bicefálnej monarchii Rakúsko-Uhorsku nedostávalo, voľnosti myslenia a organizácie tlačeného slova. Keď bolo slovenských spolkov veľa, ukázalo sa, že je potrebná strešná organizácia, ktorá by sústredila rozptýlené sily ku konštruktívnej práci v prospech Slovákov v Amerike, jej neslobodnej zotročovanej domovine, a to bez rozdielu vierovyznania a politickej orientácie. Slovenská liga v Amerike predstavuje jednu z najvýznamnejších slovenských národných organizácií, ktorá sa podstatnou mierou zaslúžila o oslobodenie Slovenska spod maďarskej nadvlády, o národnú emancipáciu Slovenska v rokoch 1938 a 1939 a o obnovenie štátnej samostatnosti Slovenskej republiky v roku 1993. Od svojho vzniku bola Slovenská liga v Amerika hlavným hýbateľom národného života na severoamerickom kontinente. Bola akoby strešnou organizáciou všetkých slovenských spolkov. Už pri svojom vzniku si vytýčila za cieľ reprezentovať, obhajovať a presadzovať záujmy Slovákov pred svetovou verejnosťou. Bolo totiž potrebné, aby v životne dôležitých otázkach Slováci hovorili jedným hlasom a vystupovali nie ako jednotlivé spolky, ale jednotne. Založením Slovenskej ligy v Amerike Slováci zložili skúšku politickej dospelosti. Z ľudí, ktorí prišli do Ameriky ako pokorení príslušníci utláčaného národa, sa na pôde slobodného sveta stávajú hrdí synovia kultúrneho národa. V stanovách Slovenskej ligy v Amerike dôrazne vyjadrujú, o čo im ide. Ide im o to, aby slovenský národ stal si do radu iných národov ako rovný s rovným. Cesta k založeniu Slovenskej ligy v Amerike nebola ľahká. Vodcovia amerických Slovákov sa už od roku 1890 usilovali o založenie ústrednej slovenskej národnej reprezentácie. A v tomto roku boli založené dve americko-slovenské organizácie, ktoré pôsobia dodnes. Vo februári bol založený Národný slovenský spolok (Slovak National Society), pri zakladaní ktorého hral hlavnú úlohu Peter Rovnianek, a v septembri to bola Prvá katolícka slovenská jednota, ktorej zakladateľom bol katolícky kňaz Štefan Furdek. Ale ešte stále chýbala organizácia, ktorá by zjednocovala všetkých Slovákov v Amerike. Prvým pokusom o takúto všenárodnú ustanovizeň bolo úsilie o obnovenie Matice slovenskej, ktorej činnosť maďarské úrady zastavili v roku 1875. V pozadí tohto pohybu stál Peter Rovnianek. Podarilo sa mu síce obnoviť Maticu slovenskú na pôde Ameriky, 26. septembra 1893, ale nepodarilo sa mu rozprúdiť jej činnosť. Ďalším krokom, ktorý podstatnou mierou prispel k vzniku Slovenskej ligy v Amerike, bolo založenie Združenia slovenských novinárov v roku 1903. Toto združenie, v ktorom najaktívnejšími členmi boli opäť Štefan Furdek a Peter Rovnianek, zvolávalo  viaceré spoločné stretnutia, na ktorých sa prerokúvala otázka založenia všeslovanskej a všeslovenskej organizácie, ktorá by mohla hovoriť v mene všetkých slovenských vysťahovalcov v Amerike a viesť sústredený boj za práva utláčaného národa v mnohonárodnostnom uhorskom kráľovstve. Na jednej takejto schôdzke zvolanej Štefanom Furdekom 7. apríla 1907 padlo konečné rozhodnutie vyzvať všetky slovenské organizácie, fary, osady a v Amerike všetkých žijúcich rodoľubov k účasti na Národnom kongrese v Clevelande 26. mája 1907. Americko-slovenské časopisy a spolky nadšene prijali tento návrh a pozývali všetkých krajanov na veľký Národný kongres, ktorého cieľom malo byť vytvorenie celonárodnej reprezentácie pracujúcej a bojujúcej za národné práva Slovákov v starej vlasti a za tú našu slovenčinu. Organizáciu zhromaždenia a prípravu stanov mal na starosti päťčlenný výbor v zložení Štefan Furdek, Anton Štefan Ambrose, Ignác Gessay, Anton Bielek a Gustáv Maršall-Petrovský. Výbor sa obrátil na všetkých krajanov, aby sa zapojili do spoločného úsilia, pretože v práci za národ nesmú nás deliť hranice politické ani náboženské. Kongres sa konal v jednej z najväčších hál v Clevelande v Grace Armory, kde sa zišlo 10 000 až 11 000 Slovákov zo všetkých kútov Ameriky. Nadšenie bolo také veľké, že z baníckej Cornersville vypravili zvláštny vlak a v otváracom prejave Štefan Furdek povedal tieto pamätné slová: „V minulosti sme mali viaceré veľké schôdze, ale toľko Slovákov v jednej sieni ešte nebolo. Tak sa mi pozdáva, že je dnes vzkriesenie našej slovenskej kolónie v Amerike. Prítomní sme tu demokrati, republikáni, príslušníci s rozličným politickým náhľadom. Nezišli sme sa ako straníci jednej či druhej politickej strany, ale zišli sme sa na širokej platforme lásky k svojmu slovenskému národu. Podívajte sa len, katolícky kňaz, gréckokatolícky kňaz i evanjelický duchovný, stojíme dnes jeden po boku druhého. Každý svoje presvedčenie hájime si úzkostlivo a my sme tu dnes ako v národnej práci spojení.“ Po Furdekovi vystúpil s ohnivým prejavom Peter Rovnianek, ktorý vyzýval všetkých Slovákov žijúcich na pôde slobodnej Ameriky k jednote a do spoločného boja za národné právo bratov a sestier v starej vlasti. Návrh na založenie celonárodnej organizácie  bol prijatý aklamáciou. Peter Rovnianek potom navrhol, aby sa novozaložená organizácia nazývala Slovenská liga v Amerike Slovak League of America. Zhromaždenie súhlasne prijalo aj tento návrh. Potom bol zvolený prvý výbor Slovenskej ligy v Amerike v tomto zložení: Štefan Furdek, predseda, keď podpredsedami sa stali všetci predsedovia slovenských národných spolkov, tajomník zapisovateľ bol Albert Mamatey, účtovník Ján Porubský, pokladník Miroslav Francisci, dozorca Anton Bielek. Heslom Slovenskej ligy v Amerike sa stalo heslo „Za tú našu slovenčinu“, s ktorým chodievali slovenskí kandidáti do nerovného zápasu v uhorských voľbách. A súčasť jej znaku tvoril dvojramenný kríž na troch kopcoch, ktorý je dnes štátnym znakom Slovenskej republiky. Pod schopným a agilným vedením Slovenská liga v Amerike rozprúdila rozsiahlu národnobuditeľskú činnosť. Usporadúvala prednášky, robievala zbierky, vydávala letáky a brožúrky, ktorými informovala cudzinu o ťažkých pomeroch Slovákov v Uhorsku, organizovala indignačné zhromaždenia proti  návštevám maďarských politikov v USA. Už v septembri 1907 nadviazala styk s nórskym spisovateľom Bjornstjernom Bjornsonom, ktorý svojimi článkami v nemeckých a francúzskych časopisoch sa zastával Slovákov a ostatných utláčaných národností Uhorska. O existencii Slovenskej ligy v Amerike a o aktivitách Slovákov v Spojených štátoch amerických vedel aj Scotus Viator alias Robert Seton-Watson, Rus Alexander Papkov či Švajčiar William Weiter, ktorí civilizovanému svetu pripomínali útlak Slovákov v uhorskom kráľovstve pretvárajúcom sa na šovinistický maďarský štát. Len v rokoch 1898 až 1907, teda na prelome 19. a 20. storočia bolo za slovenskú vec odsúdených asi 400 ľudí a peňažné pokuty dosiahli 25 000 zlatých. Tento útlak dosiahol beštiálne rozmery 27.  októbra 1907, keď maďarskí žandári strieľali v Černovej do bezbranných  ľudí. Bolo 15 mŕtvych, 10 ťažko a 60 ľahko ranených.  A tak v najťažších časoch, keď domáci  vodcovia slovenského národa strácali nádej a predpovedali, že o dve-tri generácie sa už nebude pod Tatrami po slovensky ani rozprávať, z Ameriky vyšiel do sveta hlas tých, ktorým doma  odnárodňovací režim zviazal ruky a zapchal ústa. Pod zástavou Slovenskej ligy v Amerike sa viedol boj za prirodzené a Bohom dané práva pre náš utlačený a na vyhynutie odsúdený národ. Keď vypukla prvá svetová vojna, Slovenská liga v Amerike videla v tejto svetovej katastrofe príležitosť presadiť a zaistiť  oslobodenie národa spod maďarského  útlaku.  Kým doma národ musel mlčať alebo bol prinútený vydávať tzv. prehlásenia vernosti svojim utláčateľom, Slovenská liga v Amerike pod vedením obetavých a prezieravých vodcov Ivana Daxnera, Alberta Mamateya odvážne tlmočila pravé cítenie národa a deklarovala: „Prehlasy, ktoré vydané boli skrze náčelných slovenských ľudí do Uhorska a v ktorých vyslovuje sa po istú mieru spokojnosť s dosavadnými politickými pomermi, my povinní sme vyhlásiť za neplatné, pretože so skutočným zmýšľaním stoja v protive. S nimi slovenský národ naskrze nesúhlasí a považuje ich jedine za výplyv nesmierneho teroru strany terajšej vlády. Žiadame pre slovenský národ úplnú samosprávu a voľnosť sebaurčenia tak na poli politickom, ako na kultúrnom a hospodárskom.“ Slovenská liga informovala vládu Spojených štátov a celý kultúrny svet o skutočnej situácii v Uhorsku. Zohrala kľúčovú úlohu pri uzavretí dvoch dohôd, ktoré prispeli k vzniku Česko-slovenskej republiky, Clevelandskej dohody z 22. októbra 1915 a Pittsburskej dohody z 31. mája 1918, ktoré stručne a zreteľne zaistili federatívne usporiadanie spoločného štátu Slovákov a Čechov. Z iniciatívy Slovenskej ligy v Amerike sa konala povestná milióndolárová zbierka pre zahraničný odboj Slovákov a Čechov, ktorá sa sústredila  v rukách aktivistu Slovenskej ligy v Amerike katolíckeho kňaza a vynálezcu rádia Jozefa Murgaša, zbierka, z ktorej Tomáš Garrique Masaryk ani nikto po ňom do dnešného dňa nikdy nedal vyúčtovanie. Delegát Slovenskej ligy v Amerike Štefan Osuský  poskytol odboju neoceniteľné služby vo Švajčiarsku a vo Francúzsku. Slovenská liga nestrácala záujem o dianie na Slovensku ani po vytvorení česko-slovenského štátu. Pomáhala finančne i prenosom ideí. Jej pracovník novinár Ignác Gessay založil Slovenskú ligu na Slovensku. Stalo sa tak v roku 1920 v Bratislave. Tento  spolok fungoval  až do násilného zlúčenia s Maticou slovenskou v roku 1948. Spájal Slovákov, staval pomníky, zakladal školy, staral sa o chudobných, pestoval skutočný patriotizmus. Keď však v spoločnom štáte Čechov a Slovákov česká strana nechcela rešpektovať záväzky, ku ktorým sa zaviazala najprv v Clevelande a potom v Pittsburghu, tak Slovenská liga v Amerike sa vo svojich memorandách nielen dožadovala samosprávy Slovenska, ale sa jednoznačne  postavila na obranu slovenskej svojbytnosti, pridala sa na stranu otca národa Andreja Hlinku a podporovala jeho zápas za prisľúbenú autonómiu. Keď po zakončení tohto spravodlivého boja Slovensko dosiahlo v októbri 1938 samosprávu svojich vecí, predseda prvej slovenskej autonómnej vlády ThDr. Jozef Tiso poslal Slovenskej lige v Amerike srdečný list, v ktorom sa s vďakou oceňuje podpora amerických Slovákov. Po vyhlásení slovenskej samostatnosti v marci 1939 Slovenská liga v Amerike  a americkí Slováci videli nielen úspešné zakončenie politického dozrievania národa, ale aj vnútorné uspokojenie, že ich boj nebol márny. Nanešťastie šesť mesiacov po vyhlásení slovenskej samostatnosti vypukla druhá svetová vojna, ktorá rozdelila svet na dva tábory. Neuniknuteľná geopolitická situácia postavila do opačného tábora Slovensko než našich krajanov v Amerike. V ťažkom období druhej svetovej vojny Slovenská liga v Amerike hlásala potrebu  demokratického samostatného Slovenska, ktorá sa stala skutočnosťou o polstoročie neskôr. Víťazné mocnosti uverili hlasom našich protivníkov a bez vôle národa vyhasili život mladej Slovenskej republiky. Slovensko sa opäť ocitlo v štátnom spoločenstve, ktoré nevyhovovalo   ani jeho želaniu, ani jeho záujmom. Slovenská liga v Amerike sa znovu zapojila do boja za národné práva Slovákov, keď jej činnosť sa po druhej svetovej vojne sústredila na pomoc slovenským exulantom a Slovenská liga v Amerike sa zaviazala, že všetkými prostriedkami bude podporovať slovenský národ  v jeho túžbe po slobode a štátnej samostatnosti. S hrdosťou môžeme povedať, že má zásluhy aj na obnovení slovenskej samostatnosti, ktorých viditeľným zvýraznením je druhá Slovenská republika znovuzrodená z vôle národa 1. januára 1993. Za sto rokov svojho trvania Slovenská liga v Amerike mala mnoho horlivých  pracovníkov, žien i mužov, ktorí v službe národa vykonali kus úctyhodnej práce, takých, akými boli jej zakladatelia Štefan Furdek a Peter Rovnianek a pokračovatelia ich diela Michal Bosák, Jozef Murgaš, Albert Mamatey, Ivan Daxner, Anton Bielek, Ján Kocúr, Anton Filkorn, Jozef Hušek, Peter Hletko, Dominik Sloboda, Peter Jurčák, Martin Slimák, Ján Pankuch, Pavol Jamriška, František Duboš, Štefan Tkáč, Július Janči, Ján Horecký, Filip Hrobák, Jozef Pavčo, František Hrušovský, Konštantín Čulen, Ján Vlach, Ján Holý, Eduard Behunčík, Ľudovít Pavlo, Daniel Tanzone, ako aj viaceré obetavé a pracovité ženy, napr. Júlia Krajčovičová či Nina Holá. Slovenský národ im to nikdy nesmie zabudnúť. Slovenská liga v Amerike je nositeľkou veľmi silnej tradície nezištnej pomoci Slovensku. Hoci vzdialená od Slovenska, bola mu vždy najbližšou pomocníčkou, ktorá dokázala správne vystihnúť jeho problémy a perspektívy. Pohľad do storočnice Slovenskej ligy, to je pohľad  do našich národných dejín, to je obraz osudov národa v časoch útlaku a nemravnej elementárnym ľudským právam sa protiviacej maďarizácie v starom Uhorsku aj obraz nádejí po národnom oslobodení v roku 1918 so všetkými sprievodnými zjavmi zápasu za autonómiu v Prvej ČSR čiže za rovnoprávnosť oboch národov v spoločnom štáte, tiež aj obraz osudov Slovenska v časoch Hitlerovej dobyvačnosti, keď Slováci dosiahli síce vlastný štát, a tým si zachraňovali vlastnú národnú existenciu, ale bola druhá svetová vojna a po vojne víťazi rozhodujú o všetkom. Tak aj náš slovenský osud bol v rukách víťazov. Boli západné demokracie aj tie, čo v jeseni roku 1938 Česko-Slovensko zradili a vydali napospas tretej ríši, a bol Sovietsky zväz. Divné spojenectvo, ale aj  podivné veci vytvárajú  dejiny. Tak to bolo aj s naším osudom. Po vojne sme prežívali  komunistický útlak, ožil neprirodzený čechoslovakizmus a prišla komunistická totalita, keď pribudli nielen šibenice, ale aj likvidácia slobodného podnikania a povolania, likvidácia reholí a kláštorov, nastala barbarská noc a revolúcia začala požierať vlastné deti. Miesto horúcej vojny s frontmi na zemi, na mori i vo vzduchu prišla studená vojna, rovnako svetová, ale odohrávala sa v éteri, v ktorom rozhodovalo slovo a jeho argumenty. Ale aj táto vojna zanechala obrovské obete hodnôt, ducha i životov. To všetko je už, chvalabohu, za nami a, verme, s Božou pomocou už sa viacej nezopakuje. Svedkom tohto všetkého za starého Uhorska, za Česko-Slovenska, počas prvej Slovenskej republiky, za ľudovej demokracie aj za komunistickej socialistickej diktatúry bola aj jubilujúca Slovenská liga v Amerike. Do Ameriky, do Spojených štátov amerických, do tejto veľkej a blahobyt prinášajúcej krajiny sa Slovenky a Slováci kvôli biede a kvôli ohavnému maďarizačnému útlaku hrnuli ako roj do úľa. Utekali za nádejou lepšie sa mať a slobodne žiť. Asi od osemdesiatych rokov 19. storočia až do konca 20. storočia ich tam žilo a žije okolo 1 mil. Musíme priznať, že naše moderné dejiny začali v Amerike. Tu sa odohrávali naše tri najvýznamnejšie odboje. V treťom odboji za studenej vojny opretý o mravnú autoritu  Slovenskej ligy v Amerike vytvoril Svetový  kongres Slovákov pod vedením Štefana Boleslava Romana najkrajšiu kapitolu slovenských dejín v Amerike. To uznali aj Alexander Dubček, Milan Čič i Rudolf Schuster, keď sa ako ústavní činitelia Slovenska v roku 1990 prišli pokloniť práci Svetového kongresu Slovákov i zahraničným Slovákom vôbec. To bola aj ich poklona Slovenskej lige v Amerike. Ako zlatá niť všetkými podujatiami Slovenskej ligy v Amerike sa vinie základná idea samobytnosti slovenského národa a jeho právo na to, aby si sám riadil svoje verejné veci, či už celkom samostatne alebo aj vo federálnom zväzku s iným národom alebo štátom či s inými národmi alebo štátmi. Všetko, čo Slováci v Amerike  robili na obranu práv svojho národa, bolo poznačené duchom Slovenskej ligy v Amerike. V nej sa na dlhý čas zjednotili katolíci, protestanti, liberáli i socialisti. Peter Rovnianek sa pred 100 rokmi prorocky vyznal: „Naša americká demokracia rozdúchala oheň. Je odpoveďou na tvrdenia, že slovenský národ neexistuje, a manifestačným dôkazom najmä slovenským neveriacim Tomášom, že tu v Amerike vyrástol pre slovenský národ košatý strom, ktorý sa  nekláti, pod ktorého vetvami utlačovaní a z domoviny vyhnaní Slováci môžu nájsť útočište a ochranu. Dnes, keď si Slovenská republika pripamätúva vzácne výročie dejín Slovenska, vyjadrujeme radosť z toho, že Slovenská liga v Amerike, najdôležitejšia organizácia zastrešujúca slovenské spolky v Spojených štátoch amerických, oslavuje 100. výročie  svojho založenia. Ctíme si jej  zásadný podiel na materiálnych, ale aj ľudských obetiach pre oslobodzovací boj Slovákov spod nespravodlivej maďarskej nadvlády ohrozujúcej slovenský národ. Pripamätúvame si jej spoluprácu s českými organizáciami v USA, s ktorými uzavrela v roku 1915 spomenutú Clevelandskú a v roku 1918 Pittsburskú dohodu, čím podstatne prispela k založeniu demokratickej Česko-slovenskej republiky, počas trvania ktorej neprestávala obhajovať národné práva Slovákov. Vzdávame úctu jej úsiliu o udržanie slovenského povedomia státisícov krajanov žijúcich na americkom kontinente. A konštatujeme, že ciele, aké si vytýčil 26. mája 1907 Národný kongres k Clevelande zhromažďujúci desaťtisícový zástup amerických Slovákov, z ktorého vzišla Slovenská liga v Amerike, sa začali uskutočňovať vznikom Česko-Slovenska a naplnili sa založením Slovenskej republiky stelesňujúcej stáročné túžby a úsilia Slovákov doma aj v zahraničí v zápase o dosiahnutie politickej individuality slovenského národa a uznanie štátnej samostatnosti Slovenska.“ Vzhľadom na toto všetko môžeme s plným vedomím povedať, že Slovenská liga v Amerike sa zaslúžila o slovenský národ. Naša jubilantka, strážkyňa a ochrankyňa slovenského národa, storočná Slovenská liga v Amerike bola vždy výsostne demokratickou inštitúciou. Vďaka nej Slovensko viažu živé väzby so Spojenými štátmi americkými, nuž nesmie zostať zabudnutá. Preto vás, panie poslankyne, páni poslanci, sestry a bratia v národe, prosím, aby sme naprieč politickým spektrom, prejaviac politickú vôľu národa, ktorú nám do našich rúk demokraticky zverili slobodní slovenskí občania, schválili Deklaráciu Národnej rady Slovenskej republiky k storočnici založenia Slovenskej ligy v Amerike, ktorú z podnetu Slovenskej národnej strany predkladá slávnej snemovni Zahraničný výbor Národnej rady Slovenskej republiky ako spoločný návrh koaličných i opozičných politických strán zastúpených v slovenskom zákonodarnom zbore. Aby sa nám lepšie rozhodovalo, dovoľte mi skončiť svoj prívet skôr, ako prečítam deklaráciu, prvým veršom modlitby Štefana Furdeka, ktorou sa začínal 26. mája 1907 Národný kongres v Clevelande založivší Slovenskú ligu v Amerike: „Ó, všemohúci Bože, Otec všetkých národov, zapáľ v nás horúci cit pre česť a národnú hrdosť.“ Zahraničný výbor odporúča Národnej rade Slovenskej republiky text Vyhlásenia Národnej rady Slovenskej republiky k storočnici založenia Slovenskej ligy v Amerike uvedeného v prílohe, ktorý vám prečítam, schváliť. Znenie tejto deklarácie je: „Vyhlásenie Národnej rady Slovenskej republiky k storočnici založenia Slovenskej ligy v Amerike: „S veľkou úctou a potešením vítame jubileum Slovenskej ligy v Amerike, významnej strešnej organizácie slovenských spolkov v Spojených štátoch amerických, ktorá v tomto roku oslavuje storočnicu svojho založenia. Národná rada Slovenskej republiky v duchu svojej Deklarácie k Slovákom žijúcim v zahraničí prijatej 6. júla 1999 oceňuje mimoriadny prínos Slovenskej ligy v Amerike ako integrujúceho činiteľa a mosta preklenujúceho hranice medzi Slovenskou republikou a Spojenými štátmi americkými. Pamätáme na jej spoluprácu s českými organizáciami v USA, s ktorými uzavrela v roku 1915 Clevelandskú a v roku 1918 aj Pittsburskú dohodu, čím podstatne prispela k založeniu demokratickej Česko-slovenskej republiky, počas trvania ktorej neprestávala obhajovať národné práva Slovákov. Oceňujeme úlohu a podiel amerických Slovákov v zápase za národné oslobodenie a vznik samostatnej a suverénnej slovenskej štátnosti. Vážime si úsilie Slovenskej ligy v Amerike o udržanie slovenského povedomia státisícov krajanov žijúcich na americkom kontinente. Národná rada Slovenskej republiky si želá, aby sa naďalej udržali a rozvíjali stáročiami upevnené, živé a podnetné vzťahy medzi Slovákmi žijúcimi v zahraničí a ich starou vlasťou pre spoločné dobro nás všetkých.“.“ Potiaľto je návrh deklarácie. Vďačím vám za pozornosť, ktorú ste venovali týmto mojim slovám. Čo sa vám páčilo, povedzte iným, čo sa vám nepáčilo, povedzte mne. Ďakujem (Potlesk.)