D. Lipšic, podpredseda vlády a minister spravodlivosti SR: (2003-09-17):
Musím povedať, že otázka, ktorú postavila pani poslankyňa Laššáková, aký je dôvod na zrušenie Komory komerčných právnikov, je podľa mojej mienky otázka zle postavená. Otázka dobre postavená je: Aký je dôvod existencie komory a prečo by mal štát sankcionovať zákonom vznik komory, ktorej vecné opodstatnenie je veľmi ťažké vyargumentovať? To, si myslím, je správne postavená otázka, lebo to bremeno musí spočívať naozaj na tom, aké je vecné opodstatnenie existencie tej-ktorej komory. Vláda schválila pred niekoľkými týždňami materiál, ktorý tiež pani poslankyňa spomínala, ktorý sa týka profesijných komôr. A práve tam špecifikovala konkrétne kritériá, ktoré komory musia spĺňať. A tento návrh zákona tie kritériá podľa mojej mienky spĺňa. Pani poslankyňa spomenula, že k návrhu zákona neprebehlo pripomienkové konanie. Nie je to pravda. Pripomienkové konanie prebehlo a Legislatívna rada urobila odporúčanie, ktoré neurobila prvýkrát, že keďže ide o veľkú novelu, treba, aby to bolo v úplnom znení, inými slovami, aby to bol nový zákon. Urobila to pri zákone o verejnom obstarávaní, urobila to pri autorskom zákone a nebol problém. Obsahovo sa nič nezmenilo. Takisto nie je pravdou, že by Legislatívna rada vlády neodporučila návrh novely prijať. Desiateho júna tohto roku odporučila návrh zákona schváliť a musím povedať, že napriek tomu, že v Legislatívnej rade sú aj členovia Komory komerčných právnikov, ktorých si nesmierne vážim. A Legislatívna rada odporučila návrh schváliť a odporučila konštrukciu, ktorá je premietnutá v návrhu zákona, a to konštrukciu, že vzniká nová komora a zanikajú dve v súčasnosti existujúce komory. Musím povedať, že ministerstvo a ja osobne sme mali záujem, aby prišlo k dohode. Preto som rokoval s časťou poslancov ústavnoprávneho výboru pred letnými prázdninami a súhlasil som s tým, že sa návrh zákona neprerokuje v prvom čítaní na júnovej schôdzi, ale až na schôdzi septembrovej. Napriek tomu, že sa tento časový priestor vytvoril, však k žiadnej dohode neprišlo. A dnes si myslím, že už niet na čo čakať. Parlament musí suverénne rozhodnúť. Dovolím si ešte na záver povedať pár pripomienok k výhradám pána poslanca Abelovského, ktoré sa sústredili na jednu partikulárnu oblasť návrhu zákona, ktorou je definícia bezúhonnosti. Ja si myslím, že je nevyhnutné, aby každý zákon tohto typu uvádzal presné, jasné a jednoznačné kritériá vstupu do profesie. Nemôže ísť o vágne, široké kritériá umožňujúce rôznorodú interpretáciu, pretože tie potom dávajú do rúk toho orgánu, ktorý rozhoduje, veľmi širokú, niekedy  aj subjektívnu právomoc. A preto je dobré, že návrh je v tomto presný a určuje presné kritériá vstupu do profesie. K otázke problému retroaktivity. Ja som už v tejto snemovni spomínal v tomto prípade určujúce rozhodnutie Európskeho súdu pre ľudské práva vo veci Döring verzus Spolková republika Nemecko, kde bola advokátovi zrušená licencia z toho dôvodu, že sa v minulom režime podieľal na súdení politických deliktov. Európsky súd správne konštatoval, že išlo o obmedzenie vlastníckeho práva, pretože licencia je súčasťou vlastníckeho práva, ktoré je chránené čl. 1 Dodatkového protokolu k Rímskemu dohovoru. Ale išiel ďalej a povedal, že v tomto prípade tu bol legitímny verejný záujem, ktorý obmedzenie vlastníckeho práva odôvodňoval. Ak účasť na politických procesoch je legitímny verejný záujem, tak takisto je legitímny verejný záujem to, aby v advokácii boli ľudia, ktorí v minulosti neboli právoplatne odsúdení pre úmyselný trestný čin. Bez akýchkoľvek pochybností som presvedčený, že navrhovaná úprava tak ako u notárov a exekútorov spĺňa štandardy ústavnosti. Posledná poznámka k určitej odchýlke, ktorá nastala pri zákone o sudcoch a prísediacich. Tá nastať musela, pretože ústava taxatívne určuje spôsoby zániku sudcovského mandátu. Určuje to len u sudcov, nie u notárov, nie u exekútorov, nie u prokurátorov a nie u advokátov, a preto tá zmena nevyhnutne vyplývala z nášho ústavného poriadku. Ďakujem veľmi pekne.