T. Rosová, poslankyňa: (2006-09-05):
Som presvedčená, že poslanci predkladali návrh v dobrom úmysle. Otázky, ktoré ním podľa dôvodovej správy chceli riešiť, teda jednak situáciu niektorých škôl v špecifických podmienkach a jednak finančnú istotu škôl, sú obe hodné diskusie a obe sú hodné hľadania riešení. Prečo teda nepovažujem toto predmetné navrhované riešenie za správne? Bodom 1 sa podľa návrhu mení § 4 ods. 9 uvedeného zákona tak, že zriaďovateľ štátnej školy by musel v prípade prijatia tohto zákona prideliť na kalendárny rok každej zo škôl vo svojej zriaďovateľskej pôsobnosti finančné prostriedky z normatívneho príspevku určeného tak na osobné, ako aj na prevádzkové náklady namiesto súčasných osemdesiat percent 85 %. Týmto opatrením sa však miera istoty riaditeľov škôl zvýši len nepatrne. Ak by sme to mali vyjadriť matematicky, vychádza mi to šesť a štvrť percenta. Ale zároveň sa tým pomerne výrazne, až o štvrtinu, zúži priestor samospráv, ktorý im umožňuje manažovať školstvo z pohľadu vzdelávacích potrieb obcí, miest a vyšších územných celkov, nielen z pohľadu potrieb jednotlivých škôl. Vážené kolegyne poslankyne, vážení páni poslanci, ak má navrhované opatrenie naozaj vyjadriť nízku dôveru navrhovateľov k schopnosti a vôli alebo k schopnosti či k vôli samospráv disponovať tými 20 % z normatívu na prospech celku, ak je teda podľa navrhovateľov všeobecným problémom svojvôľa a subjektivizmus pri nakladaní s týmito prostriedkami, nuž potom by bolo namieste dať školám plnú výšku normatívu a samosprávu z disponovania týmito prostriedkami vylúčiť. Ja som však na základe skúseností presvedčená, že k takýmto prípadom svojvôle dochádza pomerne ojedinele. Iste, nemalo by k nim dochádzať vôbec. Ale na to podľa mojej mienky nie je riešením zákon. Na kontrolu a posudzovanie činnosti samosprávy sú najpovolanejšou inštitúciou voliči. A naším spoločným záujmom, dovolím si dodať, by malo byť, aby sa práve vzdelanie stalo vecou verejného záujmu, vecou, o ktorú sa voliči naozaj zaujímajú a hodnotia svojich poslancov a svoje samosprávy podľa výkonu tejto činnosti v danom územnom celku. Takže toľko vlastne k tomu prvému opatreniu. Pokiaľ ide o to druhé, ktoré vlastne riešia body 2 a 3 návrhu, ním sa mení § 9 ods. 1 a 2 a o dva roky sa ním predlžuje obdobie, počas ktorého každý zo zriaďovateľov dostane finančné prostriedky vo výške garantovaného minima. Podľa navrhovateľov by to malo riešiť situáciu škôl s malým počtom žiakov na národnostne zmiešanom území a v ťažko dostupných obciach. Lenže akokoľvek som hľadala nejaký vecný podklad, ktorý by dokumentoval, že iba uvedené typy škôl sú tými, ktoré sa do normatívu nezmestia, nenašla som taký. Možno som nehľadala dobre, ale nepoznám taký. V skutočnosti sa však o garantované minimum aj na základe návrhu tohto zákona môžu pokojne uchádzať aj tie samosprávy, ktoré jednoducho nemali odvahu alebo schopnosť prijať potrebné opatrenia a efektívne riadiť školstvo v ich pôsobnosti. Ale na druhej strane na to, že existujú školy, ktorým stačí nastaviť dlaň a nie sa starať o to, aby naozaj ich financovanie zodpovedalo novým podmienkam, doplatia práve tie samosprávy, ktoré riešenia našli a ktoré mali odvahu uskutočniť ich. Pretože, samozrejme, tie prvé školy odčerpávajú z balíka, ktorý mohol slúžiť na celkové zvýšenie normatívu pre všetkých. Ak dokážeme na základe skúseností s normatívnym financovaním presne pomenovať typy škôl, ktoré sa jednoducho z objektívnych dôvodov do normatívu nezmestia, ak dokážeme potvrdiť, že v týchto prípadoch by ďalšia racionalizácia, spájanie alebo iné alternatívne riešenia boli proti záujmu spoločnosti, potom teda prijmime opatrenie, ktorým takýto typ škôl dostane trvalú výnimku, pretože predlžovaním prechodného obdobia, ktoré znamená každoročné znižovanie príspevku tak či tak, by sme ich raz dostali pod hranicu možného prežitia, pretože pre takéto školy, ale napokon aj pre tie, ktoré sa podmienkam prispôsobiť mohli, ale nedokázali, by šlo vlastne o prechodné obdobie, ktoré je prechodom odnikiaľ nikam. Na to, aby sme mohli uvažovať o trvalom riešení, je, samozrejme, potrebná už zmienená analýza. Ak ju máme, samozrejme, treba na nej stavať, ak ju nemáme, je nevyhnutné k nej pristúpiť. Chcem ešte dodať, že vidím akýsi vnútorný rozpor medzi oboma navrhovanými opatreniami preto, lebo tým prvým chceme zvýšiť istotu škôl a akosi oslabiť pozíciu samospráv, kým tým druhým sa, naopak, tlak na zriaďovateľov, a teda samosprávy, zvoľňuje. No a napokon ešte istá obava v tejto súvislosti, pokiaľ by sme naozaj pristúpili k takejto výnimke a predĺžili prechodné obdobie do roku 2008, dostali by sme sa do druhej polovice volebného obdobia v samosprávach a obávam sa, že potom každý návrh na ďalšie predĺženie prechodného obdobia by mal veľkú šancu uspieť preto, lebo by sa asi ťažko hľadala politická vôľa odmietnuť ho v druhej časti volebného funkčného obdobia samospráv. Toľko z mojej strany. Ďakujem vám za pozornosť.