I. Mikloš, poslanec: (2007-09-14):
V rozprave viackrát zaznelo z úst spoločne aj opozičných, aj koaličných, že vzdelanie je alebo aspoň by malo byť najväčšou prioritou. Zároveň ale čo ma prekvapilo na tej diskusii, bolo, že zväčša keď som počúval reakcie koaličných poslancov, tak nehovorili o tomto zákone, nehovorili ani o potrebe zlepšiť najmä obsahovú stránku vzdelávania v regionálnom školstve, ale hovorili o tom, čo sme urobili a neurobili my za posledných osem rokov. Stáva sa to tak trochu pravidlom aj pri návrhoch na odvolávanie neschopných ministrov, ale aj pri diskusiách o akejkoľvek téme, že sa stále vraciate do minulosti. Ja k minulosti poviem len toľko, že áno, aj mňa by bolo potešilo, keby sme obsahovú prestavbu školstva a nový školský zákon boli prijali v tom minulom období. Zároveň ale podotýkam, že v tom minulom období sme urobili také obrovské množstvo hlbokých štrukturálnych reforiem, o akom neviem, či za také krátke obdobie by ho urobila nejaká iná vláda, vďaka ktorým dnes dosahujeme taký rekordne vysoký ekonomický rast, ktorý vytvára ekonomické predpoklady aj na to, aby sme mohli lepšie rozvíjať vzdelanie, školstvo, vedu, výskum, všetko, čo súvisí s tým, čo je nevyhnutnou podmienkou dlhodobého úspešného vývoja a rozvoja v slovenskej spoločnosti. A myslím si, som o tom presvedčený, a nebudem to zdôvodňovať vecne, pretože to veľmi kompetentne, veľmi detailne a veľmi relevantne urobili práve predkladatelia, pani poslankyňa Rosová, pán poslanec Fronc, pán poslanec Devínsky, že obsah tohto zákona je taký, že jednoducho posúva tieto veci výrazne dopredu. Keď hovoríme o školstve a vzdelaní, tak v zásade sme mali dve alebo možno tri skupiny problémov. Po prvé to bolo celkom určite aj nedostatočné financovanie školstva. Ale zároveň to bolo zlé fungovanie z hľadiska systému, z hľadiska vzťahov, z hľadiska pravidiel, ktoré v školstve existujú. Do zle fungujúceho systému keď aj nalejete viac peňazí, nedostaví sa efekt, nedostaví sa účinok. Aj preto sme vždy kládli dôraz na to, že nielen peniaze, ale aj dobre fungujúci systém sú predpokladom úspechu a výsledkov. Myslím si, že jeden z prvých krokov a dobrých krokov, ktorý sa nám podarilo v tomto smere urobiť, bolo normatívne financovanie a vytvorenie teda tlaku na to, aby školstvo fungovalo efektívnejšie, pretože stačí si naozaj zobrať demografický vývoj, vývoj počtu učiteľov, počtu škôl, aby sme dospeli k záveru, a, samozrejme, potvrdzujú to aj iné, hlbšie analýzy PISA a tak ďalej, o tom, že školstvo nefungovalo a doteraz nefunguje dostatočne efektívne. Takže veľmi stručne sa chcem zastaviť len pri tomto. Na jednej strane teda je vytvorenie toho základného rámca, základného pravidla, tlaku cez normatívne financovanie, ktoré funguje. Môžeme debatovať, či funguje dobre alebo zle, či to treba dolaďovať alebo nie. Ale myslím si, že taký zásadný posun k lepšiemu je viditeľný. Čo sa týka ale spôsobu fungovania, tak práve tento školský zákon, ktorý je predložený, si myslím, by mohol posunúť veci dopredu. A preto sa budem naozaj veľmi čudovať, ak tí poslanci, ktorí zároveň na jednej strane tvrdia, že im ide o to, aby vzdelanie lepšie fungovalo, na druhej strane odmietnu tento zákon. Tak myslím si, že si budú veľmi jasne protirečiť. No a nemám ale ilúzie o tom, že poslanci koalície schvália tento zákon. Neschválili ste včera novelu zákona, ktorú predkladal pán poslanec Brocka, ktorá riešila vecný problém pri sťahovaní za prácou, ktorá mohla pomôcť ľuďom, napriek tomu ste to neschválili, pretože to prišlo z opozície, a nie z vlády alebo koalície. Ale tá moja skepsa vyplýva nielen z toho, že sa takto staviate k akémukoľvek zmysluplnému a potrebnému návrhu, tá moja skepsa vychádza aj z toho, že neverím, že pre súčasnú vládu je školstvo prioritou. Pre súčasnú vládnu koalíciu je školstvo deklarovanou prioritou, to je pravda, ale viaceré veci, na ktoré chcem stručne poukázať, ma vedú k presvedčeniu, že skutočnou prioritou školstvo pre ňu nie je. Prečo som o tom presvedčený? Už pri rozprave o programovom vyhlásení som povedal, že, žiaľbohu, predpokladám, že najprominentnejšou obeťou vášho programu a vášho spôsobu vládnutia bude práve vzdelanie, veda, výskum, inovácie, teda to, čomu sa hovorí znalostná ekonomika alebo znalostná spoločnosť, ešte lepšie povedané. Viete, že pre nás to prioritou bolo, čoho dôkazom je aj to, že sme rozpracovali ucelený program v tejto oblasti. Prečo si teda myslím, že pre vás to priorita nie je. Po prvé, platí, že keď je prioritou všetko, nie je prioritou nič. Vy v programovom vyhlásení hovoríte, že vzdelanie, veda výskum a znalostná spoločnosť je prioritou. Zároveň ale ja som napočítal v programovom vyhlásení najmenej 50 oblastí, ktoré takto pomenúvate, že sú priority. No ak je 50 priorít, nie je žiadna priorita, nielen z hľadiska finančného, ale aj z hľadiska finančného, pretože rozpočtové zdroje sú vždy obmedzené a budú obmedzené. A s tým máte tiež istý problém napriek tomu, že ekonomika rastie rekordne, napriek tomu, že na daniach sa vlani vybralo 20 mld. korún, ako sa očakávalo, napriek tomu, že len príjmy štátneho rozpočtu od roku 2004 do roku 2008 sú vyššie o 100 mld. korún. Napriek tomu problém máte jednoducho práve preto, že pre vás nie je vzdelanie prioritou, pre vás sú prioritou priame platby do poľnohospodárstva, vianočné darčeky vašim voličským skupinám. Robíte nepremyslené kroky, ktoré vás oberajú o peniaze napr. zo zníženej dane z pridanej hodnoty na lieky, ktoré ale nepomôžu ľuďom, nepomôžu pacientom, ale pomôžu len firmám. Čiže aj nedostatok peňazí daný nie je tým, že by ekonomika zle fungovala, ale nezodpovednou, nekompetentnou hospodárskou politikou. A tým, že všetko je pre vás prioritou, vedie potom k tomu, že aj zdrojov je málo. A dá sa to veľmi ľahko ilustrovať prvým vaším štátnym rozpočtom, teda štátnym rozpočtom na tento rok. Kým vy deklarujete, že školstvo je prioritou, faktom je, že jedinou skutočnou prioritou, keď jeho rast je vyše desaťpercentný, boli tri položky, a to rezerva predsedu vlády, ktorá vzrástla o 150 %, priame platby do poľnohospodárstva, ktoré vzrástli o 44 %, a rozpočet Protimonopolného úradu, ktorý vzrástol o 38 %. Čo sa týka regionálneho školstva, rozpočet vzrástol len o niečo viac, ako je očakávaná inflácia. A dokonca pri rozpočte vysokých škôl je to menej, ako je očakávaná inflácia, čiže dochádza k útlmu. Tu viacerí z vás spomínali, že aj za nás vraj sa nenaplnili nejaké predstavy rastu podielu na HDP. No tak pri vysokých školách za 4 roky druhej Dzurindovej vlády vzrástol podiel výdavkov na vysoké školy na HDP z 0,68 % HDP na 0,81 % HDP. Ale pokiaľ ide o prvý celý rok vášho vládnutia, podľa vášho rozpočtu to klesne na 0,76 %  HDP. To je jasný výraz toho, že jednoducho je to len deklarovaná, ale nie skutočná priorita. Veda a výskum je na tom ešte horšie, keď dochádza do konca k absolútnemu poklesu výdavkov na vedu a výskum o 8,6 %  a pri podiele na HDP to vyzerá presne takisto, dokonca ešte strmšie ako pri vysokých školách. Za roky 2002 až 2006 to rástlo z 0,26 % na 0,46 %, v roku 2007 to klesá na 0,4 %. Takže dovoľte mi uzavrieť toto moje vystúpenie v tom zmysle, že je síce pekné, ak deklarujeme, že niečo je prioritou, ale treba to dokázať aj činmi. Prvý čin, kde ste to mohli dokázať ako koaličná väčšina, bolo schvaľovanie rozpočtu na rok 2007. Tam ste vyslali jasný signál, že pre vás vzdelanie, veda, výskum prioritou nie je. Dnes, resp. na budúci týždeň budete mať ďalšiu možnosť ukázať, či vzdelanie je pre vás naozajstnou prioritou alebo len prioritou deklarovanou. Som o tom presvedčený, a myslím si, že to zdôvodnili predkladatelia veľmi kvalifikovane a je to jasné aj z toho textu, že návrh novely školského zákona posúva veci pozitívnym smerom a zlepší systém fungovania školstva tak, aby vzdelanie mohlo fungovať lepšie. Som presvedčený, že všetci, ktorí budú hlasovať za tento zákon, tým dokážu, že vzdelanie je pre nich nielen deklarovanou, ale skutočnou prioritou, a zároveň všetci, ktorí budú hlasovať proti nemu alebo ho nepodporia, tým dokážu, že o vzdelaní ako o priorite len hovoria. Ďakujem pekne. (Potlesk.)