Kmec, Peter, poslanec NR SR (2021-05-03):
Vážený pán predsedajúci, vážení členovia vlády a vážené dámy, vážení páni, pri schvaľovaní programového vyhlásenia prvej Matovičovej vlády som upozorňoval na niekoľko rizík, ktoré sa, žiaľ, počas roka naplnili, a výsledok dnes cítime jasne. Obavám sa, že tento štýl vládnutia bude pokračovať aj naďalej vzhľadom na dnes prejavené jasné náznaky arogancie moci a pošliapavania ústavných princípov. Dovoľte mi uviesť malú bilanciu za, čo sa udialo za tej posledný rok v oblasti zahraničnej politiky a európskych záležitostí. V prvom rade musím skonštatovať, že sa nám rozpadol nielen celospoločenský, ale aj vnútrokoaličný konsenzus v oblasti zahraničnej politiky. Vďaka spanilým jazdám Igora Matoviča sa Slovensko stalo nečitateľným a nepredvídateľným partnerom z pohľadu zahraničia, ktoré nevie, ktorá zahraničnopolitická línia je teraz v platnosti. Nikto netuší, či platí Matovičova doktrína vytvárania strategickej osi Bratislava – Budapešť – Moskva, alebo bezpečnostná stratégia z dielne MZV, podľa ktorej sú strategickými partnermi USA – NATO – Európska únia, samozrejme, bez Vyšehradskej štvorky. Došlo k poníženiu slovenskej diplomacie aj samotného Slovenska takým spôsobom, ktoré si bude Slovensko ešte dlho pamätať a nemá v dejinách obdobu. Návšteva Budapešti bez zastúpenia slovenských diplomatov je výkričníkom, ktorý bude nad Slovenskom visieť ešte dlhé roky. Slovensko stratilo vďaka nekoordinovaným výstupom dobré meno vo svete. Igor Matovič svojím osobnostným vybavením a vystúpeniami, vystúpeniam na medzinárodných fórach a bilaterálnych návštevách šíril do celého sveta zdieľanú hanbu. Next time, one time, fiasko v Paríži, mohol by som pokračovať, ale všetci viete, o čom asi hovorím. Vnútrokoaličné politické spory sa stali vývozným artiklom do zahraničia a otravovali nimi zahraničných partnerov. V Paríži sa napríklad z úst vtedajšieho predsedu vlády dozvedeli, že vicepremiér Sulík je de facto masový vrah, a mohol by som zase pokračovať. Konflikt vo vnútri vlády medzi SaS a OĽANO paralyzoval zahraničnú politiku do takého rozmeru, ktorý vyústil až do nedôstojnej demisie ministra zahraničných vecí a následného pádu vlády. To však nie je všetko. Na medzinárodnej scéne sa tieto zlyhania podpísali aj pri obstarávaní vakcín, ktorých je stále naďalej nedostatok, a rovnako pri koncipovaní Plánu obnovy. Kauza Sputnik v plnej nahote odhaľuje, aké škody sa dajú napáchať na medzinárodnej scéne a v zahraničnej politike. Je to smutný príklad toho, čo narobí amaterizmus, neprofesionalita a neohrabanosť v zahraničnej politike a ako zbytočne vieme poškodiť napríklad rusko-slovenské vzťahy. Utajená zmluva, ktorá bola zverejnená, ukazuje, že to môže mať dokonca aj trestnoprávne dohry hraničiace s prvkami vlastizrady. Plán obnovy zase ukazuje, že ak zanedbáte verejnú diskusiu s verejnosťou, výsledkom je dokument, ktorý síce formálne spĺňa kritériá Bruselu, ale mu chýba odraz reality a potrieb slovenského života. Navyše Plán obnovy nepodporil na hlasovaní vlády podpredseda vlády Sulík alebo minister Mičovský. To je smutný výpočet dosiahnutých zahraničnopolitických prehmatov počas jedného roka prvej Matovičovej vlády, ktoré nebude jednoduché naprávať. Poďme však k samotnému programového vyhláseniu vlády, ktoré inak sám dezignovaný predseda vlády dehonestoval slovami, že preňho je dôležitejší Plán obnovy ako programové vyhlásenie. Týmto vyjadrením sa nezmazateľne zapísal do histórie Slovenska, pretože takto sa nesprával k svojmu vlastnému programovému dokumentu žiaden predseda vlády. V princípe teda vieme, že rokujeme o niečom úplne zbytočnom, pretože to podstatné sa pošle bez vedomia parlamentu do Bruselu, čo je zlá správa pre celé Slovensko, ktoré stále čelí nielen zdravotnej, ale aj ekonomickej kríze. A tu zájdem trochu do detailov v rámci programového vyhlásenia vlády. Ak hovoríme o ekonomickej kríze, musím poznamenať, že aj po roku vládnutia cítiť absenciu pokroku pri vládnej podpore proexportných ambícií slovenského podnikateľského sektora. Trápiaci sa podnikatelia by práve teraz potrebovali pomocnú ruku štátu pri umiestňovaní svojich produktov na svetových trhoch. To sa stále nedeje. Medzi hlavné dôvody nedostatočnej vládnej podpory patrí predovšetkým veľká rozdrobenosť kompetencií, expertízy a financií v tejto oblasti, absencia projektového riadenia na, na rezorte zahraničia, ako aj užšie prepojenie politickej, ekonomickej a rozvojovej diplomacie v zahraničnej službe. Jedinou cestou je centralizácia kompetencií a silné líderstvo ministerstva zahraničia. Pokračovala fragmentácia aj v európskej agende, ktorá bola rozdelená medzi tri hlavné centrá moci, expremiéra Matoviča, podpredsedníčku vlády Remišovú a ministra zahraničia Korčoka. Aj tu sme však boli svedkami sporu medzi OĽANO a SaS. Expremiérovi robil tzv. šerpu štátny tajomník Klus a viackrát sa stalo, že šerpa sa nedostal do delegácie predsedu vlády počas jeho ciest do Bruselu. Som rád, že pri nástupe nového predsedu vlády bude pozícia šerpu presunutá z rezortu zahraničia na úrad vlády, pretože šerpa by mal byť najbližší odborný, ale aj stranícky spolupracovník premiéra, ktorý by mal sedieť na úrade vlády a zastrešovať jeho komunikáciu nielen po odbornej európskej úrovne, ale aj voči európskej politickej frakcii, ku ktorej sa OĽANO hlási. Aby sme mohli aktívne presadzovať naše národné záujmy v Európskej únii, potrebujeme premiéra so silným odborným, politickým a personálnym prepojením na Brusel. Bez silného politického výtlaku na najvyššej úrovni budeme hrať v Bruseli stále iba druhé husle. A to sa za posledný rok, bohužiaľ, neudialo, takého premiéra sme nemali. Čo sa týka riadenia eurofondov na novozriadenom ministerstve investícií, regionálneho rozvoja a informatizácie, treba skonštatovať, že pretrval silný rezortizmus práve v časoch, keď bolo potrebné európske zdroje flexibilne presúvať z jednotlivých operačných programov na boj proti koronakríze. Tu sa ukazuje, že chýba systém nadrezertného riadenia, ku ktorému sme vyzývali, ktoré ani doteraz nebolo legislatívne upravené v kompetenčnom zákone. Tiež ma mrzí, že ministerka Remišová sa viac venuje minulosti ako aktuálnemu čerpaniu eurofondov. Dôkazom toho je fakt, že od vzniku Matovičovej vlády nebola, nebola vyhlásená ani jedna výzva. To sa, myslím, stalo prvýkrát, prvýkrát v histórii Slovenska a jeho členstve v Európskej únii. Takto nám zbytočne stoja nevyčerpané zdroje z predchádzajúcej finančnej perspektívy. V oblasti bezpečnostnej politiky by som chcel zdôrazniť, že nám pri predložení bezpečnostnej a obrannej stratégie chýbal tretí dôležitý dokument, a to je vojenská stratégia. Príslušný materiál bol prerokovaný na vláde Slovenskej republiky ešte v roku 2017, tak ako aj ostat... predchádzajúce dokumenty, tie sa nedostali do Národnej rady, ale v prípade schvaľovania pod súčasnou vládou tento dokument, ktorý sa nazýva Vojenská doktrína alebo stratégia sa nedostal ani na rokovanie vlády. Pre vojakov je však Vojenská stratégia veľmi dôležitý dokument pre plánovací proces. Musia ho rozpracovať do príslušných doktrín, operačných dokumentov, výcviku a postupov. Až na základe týchto dokumentov je zrejmé, aké úlohy pri obrane Slovenska bude potrebné plniť, akú výzbroj je na to potrebné obstarať a akú taktiku precvičovať. V oblasti obrannej politiky oceňujem odhodlanie zapájať slovenské výrobné kapacity do medzinárodných ozbrojených síl. Výdaje, ktorá naša krajina poskytuje na svoju obranu, musia okrem dôrazu na kvalitu vybavenia ozbrojených síl zohľadňovať aj požiadavku ich prioritného smerovania do nákupu výzbroje, ktoré sú schopné na najvyššej možnej úrovni technickej vyspelosti poskytovať slovenské podniky. Pokiaľ nemôžu byť slovenské podniky samostatnými dodávateľmi najmodernejších obranných systémov, musíme sa usilovať o maximálne využitie nášho priemyslu ako ich subdodávateľov. Podiel slovenského priemyslu na modernizácii našich ozbrojených síl musí byť zdrojom tvorby nových pracovných miest, zdrojom umožňujúcim ďalšie investície našich podnikov do vývoja a výskumu a ďalšieho rozvoja výrobných technológií. Investície štátu do obrany musia prinášať aj profity zvyšujúce kvalifikáciu našej pracovnej sily, schopnosť uplatniť náš vedecko-technický a výskumný potenciál. Tieto profity sa potom zákonite musia odraziť aj v schopnosti priemyselných podnikov prispievať k nášmu ekonomickému rastu. Drasticky rastúci schodok verejných financií kvôli druhotným ekonomickým efektom a neefektivite tejto vlády bude do budúcna vytvárať tlak aj na rozpočet ministerstva obrany. To by malo byť pripravené prehodnotiť najdrahšie projekty, ktoré sú určené pre zahraničných dodávateľov a ktoré viac peňazí zo slovenskej ekonomiky odnesú, než jej prinesú. V tejto dobe je zásadné, aby boli prednostne zadávané zákazky slovenskému obrannému priemyslu na výzbroj a techniku, ktorú domáce podniky vyvíjajú a vyrábajú a ktoré je schopné, ktoré sú schopné úspešne exportovať. Ešte jedna poznámka k rezortu obrany. V súvislosti s pandémiu sa vláda snaží postaviť rezort obrany do pozície hlavného lídra v oblasti civilného krízového manažmentu. Rezort obrany má pritom zo zákona plniť iné úlohy. V takýchto situáciách, ako je boj proti COVID, má hlavne asistenčné úlohy, nemá suplovať povinnosť iných rezortov a zakrývať tým ich neschopnosť. Vláda sa vlastne snaží zodpovednosť, ťažisko väčšiny záchranných a ochranných funkcií a riadenie činnosti krízového manažmentu presúvať z úradu vlády, rezortov vnútra a zdravotníctva na rezort obrany. Toto je neprípustné, nelogické a nedáva to dobrý signál obyvateľstvu. Z uvedeného vyplýva, že podpora programového vyhlásenia druhej Matovičovej vlády neprichádza opäť do úvahy. Jediné východisko z pohľadu HLAS – sociálna demokracia vidím v úspešnom referende. Ďakujem za pozornosť.