Madej, Róbert, poslanec NR SR (2011-05-27):
Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, dovoľte mi, aby som v krátkosti zosumarizoval rozpravu a vyjadril sa k rozprave, ktorá prebehla. Opäť chcem, dámy a páni, zopakovať, že som zástancom striedavej starostlivosti ako jednej z možností, jednej z rovnocenných možností pre súd, akým spôsobom rozhodne o zverení dieťaťa do starostlivosti na čas po rozvode atď., aj v prípade, keď nie sú rodičia dieťaťa zosobášení. Striedavá starostlivosť je, dámy a páni, vážna vec. Striedavá starostlivosť v živote dieťaťa znamená, že pravidelne bude musieť meniť prostredie, v ktorom žije, že nebude mať domov jeden, ale bude mať domovy dva. Otázka je, či bude k niektorému z týchto prostredí naviazané ako k domovu, či vôbec sa bude cítiť niekde ako doma. To nie je na posúdenie, dámy a páni, nám, to je na posúdenie ľuďom, ktorí sa v tom vyznajú, ktorí sa vyznajú v psychike dieťaťa hlavne pri, áno, pani poslankyňa, nie nám, ale ani parlamentu, ani súdu, to sú veci, o ktorých súd musí rozhodnúť na základe individuálnych okolností posúdenia prípadu. Aké prostredie, či dve prostredia sú vhodné pre toto dieťa. Preto hovorím, že je potrebné mať tri rovnocenné možnosti, akým spôsobom rozhodnúť, a nediktovať tu v parlamente, že jediná možnosť je tá správna – striedavá osobná starostlivosť. Ak vy priznávate, že individuálne dieťa môže pristupovať k svojmu rodinnému prostrediu, ktoré bude buď jedno, alebo dva, rôzne, v každom jednom prípade u toho dieťaťa je to vhodné, u toho to nie vhodné, tak potom nedávajte obligatórne určenie striedavej osobnej starostlivosti. V tomto je to zásadný problém. Dámy a páni, ja mám ešte jeden problém s vystúpením pána poslanca Gála. S tým, čo pán poslanec Gál hovoril, ja súhlasím. S tým, čo pán poslanec Gál urobí, s tým nesúhlasím a nechápem to. Hlavný leitmotív tohto návrhu zákona a predmet tej úpravy je ten, že sa zavádza povinnosť určenia osobnej striedavej starostlivosti. Ja sa pýtam: Akým spôsobom zmeníme ten zákon tak, aby povinné zverenie do osobnej striedavej starostlivosti nebolo? No potom sa vrátime k právnej úprave, ktorá je platná už v súčasnom zákone o rodine, a potom tento zákon netreba. Tu je problém dvoch vecí: buď chceme teda preferovať jednu z troch možností zverenia dieťaťa do starostlivosti, alebo necháme pôvodný stav troch rovnocenných možností zverenia dieťaťa do osobnej starostlivosti: otcovi, matke, striedavá osobná starostlivosť. A tu odpovedám pánovi poslancovi Gálovi, ale aj pánovi poslancovi Viskupičovi. Pán poslanec Gál, nepotrebujete ten zákon do druhého čítania, lebo keby ste ho menili, tak v takom prípade stráca zmysel navrhovaná právna úprava a meniť není treba nič. A pánovi poslancovi Viskupičovi trošku v dlhšom časovom slede môžem odpovedať, že práve preto som nehovoril o pozmeňovacích návrhoch, lebo ja chcem byť k tejto problematike konštruktívny, pretože nie je čo meniť. Keby som to chcel meniť, tak to musím celý návrh zákona poprieť, lebo princípom toho návrhu zákona je preferovať jednu z troch možností. A tie tri možnosti sú už v súčasnosti dané. Takže, a nehovoriac o tom, že sme v prvom čítaní a hovoríme o zmysle a účele navrhovanej právnej úpravy. Či ten návrh zákona bol šitý horúcou ihlou, alebo nie, to je už jedno. Problém ten návrh zákona má v tom, že preferuje jednu z troch možností, vylučuje súd z individuálneho posúdenia okolnosti prípadu, zhodnotenia psychického stavu dieťaťa a naviazania sa na jednu z troch možností realizácie starostlivosti o dieťa, či už jedným z rodičov, alebo striedavou starostlivosťou. A možno ten ďalší hlavný legislatívny nedostatok je, že tým, že ste chceli, dámy a páni, preferovať striedavú osobnú starostlivosť ako tú prvú automatickú, ste museli vylúčiť záujem dieťaťa. Ale ten nemôžete vylúčiť v zmysle zákona o rodine. Je to jedna z podstatných náležitostí, podmienok, ktoré musia byť splnené pri rozhodovaní o zverení do osobnej starostlivosti. No a myslím si, že už aj poslanec Gál, s ktorého slovami teda súhlasím, ale myslím si, že sa nerozhodol z hľadiska toho úplne správne, dostatočne nadviazal a vysvetlil, že tak, ako je naformulovaný návrh, hovorí o tom, že sú splnené podmienky na starostlivosť u jedného, sú splnené podmienky na starostlivosť u druhého, to však neznamená, že sú splnené podmienky dokopy pre obidvoch naraz. To je presne ten individuálny prístup ku každému prípadu. To je ten záujem maloletého dieťaťa. Posúdenie jeho psychických možností, daností vo vzťahu k obidvom výchovným prostrediam, vo vzťahu k tomu, ako bude žiť, kde bude mať školu, lekára, jasle, škôlku atď. Na záver si dovolím povedať, že oceňujem úmysel predkladateľov zlepšiť realizáciu práv aj otcov. My musíme hľadieť na záujem detí, maloletých detí, ale, samozrejme, súčasťou tohto záujmu každého maloletého dieťaťa je styk s obidvoma rodičmi čo najväčší, čo najširší a právo každého rodiča rozhodovať o výchove dieťaťa rovnocenným spôsobom. Chcel by som povedať, že v týchto intenciách si myslím, že by sme mali hľadať iné riešenia, ako zvýšiť vymožiteľnosť práv každého rodiča, to znamená aj otcov, a ako hľadať najlepší záujem dieťaťa. A jedna z tých troch možností, ktorá bude individuálne rozhodnutá v každom jednom prípade, verte, že bude správna. Dovoľte mi ešte zareagovať na to, čo povedala pani predkladateľka, pani poslankyňa Blahová, ktorá povedala, že zostáva jej rozum, zastáva jej rozum, keď som hovoril o odňatí dieťaťa vo svojej reči. Nechcem tu poučovať predkladateľov, ale keď niekto útočí na profesionálnu odbornosť niekoho, tak sa brániť musí. Ja by som chcel pani poslankyni Blahovej prečítať § 25 ods. 3, ods. 4 zákona o rodine, ktorý znie: „Ak jeden z rodičov opakovane, bezdôvodne a zámerne neumožňuje druhému rodičovi styk s maloletým dieťaťom upravený podľa odseku 1 a 2, súd môže aj bez návrhu zmeniť rozhodnutie o osobnej starostlivosti.“ Pani poslankyňa, ja som nehovoril o niečom novom. Ja som hovoril, ja som hovoril o tom, že toto ustanovenie, keď niekto nedodržiava právo druhého rodiča na styk, je dané už aj teraz v zákone, len sa nevyužíva. Súdy sa boja meniť tieto rozhodnutia a je to sankcia. A sankcia prichádza za nedodržanie rozhodnutia, ktoré je v súlade s najlepším záujmom dieťaťa. To znamená za porušenie záujmu dieťaťa. A v takomto prípade súd môže už teraz podľa platného zákona o rodine zmeniť rozhodnutie o striedavej starostlivosť. Ja hovorím, že sa to nevyužíva, súdy sa boja a možno tuná sprísniť túto sankciu a zaviesť jej obligatórnosť je niečo iné, ako znemožniť posúdenie individuálnych okolností prípadu. To znamená, že toto je najdôležitejšie z hľadiska tých námietok, ktoré sme uviedli. Striedavá starostlivosť je fajn, ale nie vo všetkých prípadoch. A neberme súdom možnosť rozhodnúť v najlepšom záujme dieťaťa podľa individuálnych okolností. Nedávajme im manuál. Súd je na to, aby rozhodol a nie aby vydal úradnícke rozhodnutie v zmysle zákona, ktorý mu nariadi rozhodnúť len jedným spôsobom. Ďakujem pekne. (Potlesk.)