Á. Biró, poslankyňa: (2007-03-29):
Ja nechcem spochybniť zámer tejto novely. A to chcem ešte raz zdôrazniť, že zámer naozaj nie je mojím cieľom spochybniť, ale to, ako sa to odôvodnilo, že touto novelou chcú zabrániť tomu, aby sa zneužili alebo zneužívali výhody, príp. aby niektoré recesistické skupiny mohli získať finančný príspevok od štátu, si myslím, nie správnou cestou chceme dosiahnuť. Mňa teda znepokojuje spôsob, akým predkladatelia chcú dosiahnuť tento cieľ. A ja ho považujem v demokratickej spoločnosti za neprijateľný. Predpokladám to, že naším cieľom v tejto snemovni je prispieť k budovaniu slobodnej demokratickej spoločnosti zákonmi, v ktorých odkaz na súlad s Ústavou Slovenskej republiky, ako aj na súlad s právnymi normami Európskej únie nie je len prázdne klišé, zaužívaná povinná fráza na dekorovanie dôvodovej správy predkladaného návrhu zákona. Z uvedeného dôvodu dovoľujem si vás upozorniť na stanovisko odboru legislatívy Kancelárie Národnej rady Slovenskej republiky pod č. 97, v ktorom sa uvádza: „V súvislosti s úpravou navrhovanou v § 11 2. bode a v § 12 písm. d) 3. bode upozorňujeme, že stanovenie registračného cenzu vyvoláva pochybnosť o súlade týchto navrhovaných ustanovení s čl. 1 ods. 1, s čl. 12 ods. 1 a 2 a s čl. 24 ods. 2 až 4 Ústavy Slovenskej republiky a s čl. 9 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, pretože bráni veriacim malých náboženstiev slobodnému uplatňovaniu svojho náboženského vyznania tak, ako im ho zaručuje ústava v čl. 24 ods. 2 a 3. Určenie minimálneho počtu veriacich hlásiacich sa k príslušnej cirkvi alebo náboženskej spoločnosti nespĺňa podmienky možnosti obmedzenia výkonu týchto práv podľa čl. 24 ods. 4 ústavy, pretože v tomto prípade nejde o opatrenie nevyhnutné v demokratickej spoločnosti na ochranu verejného poriadku, zdravia a mravnosti alebo práv a slobôd iných. Podľa relevantnej judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva je právo na slobodu myslenia, svedomia a náboženstva jedným z najdôležitejších prvkov demokratickej spoločnosti a v zmysle Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. Pluralizmus ako neoddeliteľná súčasť demokratickej spoločnosti závisí od náboženskej slobody a nezávislá existencia náboženských spoločenstiev je pre existenciu pluralizmu nevyhnutná. Generálny prokurátor Slovenskej republiky v zmysle uvedeného podal návrh na začatie konania pred Ústavným súdom Slovenskej republiky o súlade súčasne platných zákonov, teda spomínaného zákona č. 308/1991 Zb. a zákona č. 192/1992 Zb. s čl. 29 ods. 1 a 3 Ústavy Slovenskej republiky a s čl. 11 dohovoru z 29. júna 2004 doplnené návrhom z 25. januára 2007.“ Dámy a páni, v súčasnosti máme registrovaných 17 cirkví a náboženských spoločností. Štrnásť cirkví a náboženských spoločností sa etablovalo ešte pred prijatím týchto zákonov, teda zákona č. 192/1992 Zb. a č. 308/1991 Zb. s tým, že sa nevzťahovali na registračné povinnosti. Od roku 1991 boli zaregistrované ďalšie tri cirkvi a náboženské spoločnosti, ktoré o. i. preukázali, že sa k nim hlási 20 000 plnoletých občanov, presnejšie, že takýto počet občanov nemá námietky voči ich registrácii. To znamená, že už podľa súčasne platnej legislatívy v priebehu uplynulých pätnástich rokov podmienku na registráciu vedeli splniť len traja, teda tri spoločnosti. A boli to, presnejšie, náboženská spoločnosť Svedkovia Jehovovi, novoapoštolská cirkev a posledne zaregistrovaná bola v roku 2006 cirkev Ježiša Krista svätých neskorších dní, tzv. mormónska. Takže už dnes máme cirkvi a náboženské spoločnosti, ktoré boli zvýhodnené automatickou registráciou, a cirkvi a náboženské spoločnosti, ktoré boli registrované na základe toho, že preukázali 20 000 podpisov od sympatizantov, teda nie členov. A budeme mať, ak prijmeme túto novelu, také cirkvi a náboženské spoločnosti, ktoré budú musieť predložiť registráciu 20 000 členov vrátane uvedenia ich rodných čísiel, teda ich presnou identifikáciou, kvôli tomu, aby mohli uplatniť niektoré svoje ústavné práva. Ja sa tak trošku obávam, že práve týmto krokom sa aktivizujú cirkvi a aktivizujú sa z dôvodu, aby vyvíjali  dôraznejší nábor členov pre to, aby mohli spraviť zadosť tomuto zákonu. A možno aj presvedčia niektorých z tých, ktorí koketujú s týmito cirkvami. A to, že koľko majú členov registrované cirkvi, nikde sa presne neuvádza. Ja neviem o žiadnej právnej norme, ktorá by unifikovala vedenie registra ich členskej základne. Možnože existuje, ale ja by som ju považovala, ak by existovala, za niečo absurdné.  Jedine na stránkach Štatistického úradu sú zverejnené údaje podľa sčítania ľudu z 26. mája 2001 ohľadom počtu veriacich, ktorí sa hlásia k jednotlivým už registrovaným cirkvám a náboženským spoločnostiam. Z týchto údajov vyplýva, že zo sedemnástich do dnešného dňa registrovaných cirkví a náboženských spoločností len k šiestim sa hlási viac ako 20 000 veriacich, v dvoch cirkvách je menej ako 10 000 veriacich a v ďalších deviatich cirkvách a náboženských spoločnostiach je počet veriacich 1 000 až 5 000. Teda len 30 % cirkví a náboženských spoločností by splnilo podmienku pre registráciu, ktorú dnes zavádzame alebo chceme zakotviť do zákona. Na tvrdosť súčasného právneho stavu poukázala aj správa ministerstva zahraničných vecí v roku 2005, v ktorej sa písalo takto: „Kritériá pre registráciu cirkví na Slovensku patria k najtvrdším vo vyspelej Európe a sú vo viacerých aspektoch porovnateľné s právnym poriadkom v krajinách strednej Ázie. Aj keď na Slovensku je sloboda vierovyznania zabezpečená, súčasná prax v otázke registrácií cirkví do značnej miery nahráva tým krajinám uvedeného regiónu, ktoré nemajú záujem vyjsť v ústrety požiadavkám na liberalizáciu v oblasti náboženskej slobody.“ Dámy a páni, ani jedna z krajín, ktoré sú našimi susedmi, a krajiny V-4, s ktorými sme sa dali v rovnakom čase na spoločnú cestu demokratizácie spoločnosti, nepociťujú ohrozenie z dôvodu rešpektovania slobody vierovyznania. V Poľsku a v Maďarsku žiadosť o zápis do registra cirkví musí podať najmenej 100 občanov. V Česku je tzv. dvojstupňová registrácia a na prvostupňovú registráciu, teda na získanie právnej subjektivity postačuje 300, ale na získanie ďalších práv 10 000 podpisov. V Rusku stačí 10 ľudí na registráciu cirkvi. Ak Slovenská republika je ideologicky a konfesijne neutrálny štát, ak v ústave deklarujeme, že „ľudia sú slobodní a rovní v dôstojnosti i v právach, základné práva a slobody sa zaručujú na území Slovenskej republiky všetkým bez ohľadu na pohlavie, rasu, farbu pleti, jazyk, vieru a náboženstvo, nikoho nemožno z týchto dôvodov poškodzovať, zvýhodňovať alebo znevýhodňovať, nikomu nesmie byť spôsobená ujma na právach preto, že uplatňuje svoje základné práva a slobody“, ak Slovenská republika je demokratický a právny štát, nemali by sme upierať menším cirkvám ich ústavný nárok na právnu subjektivitu, nemali by sme prehlbovať rozdiely medzi cirkvami a náboženskými spoločnosťami pod žiadnou zámienkou, aj keď je pre nás, pre väčšinu výhodná. Dovoľte mi parafrázovať Voltaira: „Nemusíme súhlasiť s ich názorom, ale do posledného dychu bráňme ich právo naň.“ Mala by nám byť vzácnejšia sloboda, rovnosť a ochrana ľudských práv, ktoré sme nevydobyli a nezískali ľahko. Dámy a páni, dnes ide o slobodu vierovyznania. Zajtra možno pôjde o právo na slobodu myslenia, slobodu prejavu, slobodu majetku či iné základné práva a slobody. A ak chceme mať slobodu, tá predsa musí patriť každému, lebo ak nepatrí každému, to nie je sloboda, to je len právo vyvolených. Ctené kolegyne, vážení kolegovia, ja som toho názoru, že predkladatelia by mali zvoliť iný postup na dosiahnutie svojho cieľa. Som toho názoru, že dnes platný právny stav je dostatočne prísny a nič nás nenúti k tomu, aby sme dnes pritvrdili a zbytočne sa unáhlili najmä vtedy, ak čakáme na rozhodnutie Ústavného súdu v súvislosti s podnetom generálneho prokurátora. Poskytovanie výhod a financií cirkví by sa malo oddeliť od registrácie a riešiť osobitným právnym predpisom, aby zákon o slobode náboženskej viery a postavení cirkví a náboženských spoločností zostal zákonom o slobode, a nie o neslobode vierovyznania a koniec koncov aby sme v rámci Európy nepatrili k raritám v tejto oblasti. Slová, ktoré povedala pani Katarína Tóthová, sa mi veľmi páčili, týkali sa ústavy, totiž že ak sa budeme oháňať ústavou, tak by sme sa mali oháňať ňou tak, že vždy by sme mali na tie veci, ktoré tam deklarujeme, hľadieť s akousi posvätnou pokorou. Ďakujem.