Vaľová, Jana, poslankyňa NR SR (2011-07-08):
Pani kolegyňa Vaľová bude stručná a trefná, dobre? Ďakujem pekne. Vážený pán minister, kolegovia, kolegyne, vážený pán predsedajúci, vážený pán predseda Národnej rady, prv kým oficiálne začnem to, čo som si pripravila, musím reagovať na kolegu Kaníka, pretože, tak krátko, pretože ja chápem, že čo pán Kaník niekedy pokazil, by rád opravil. Pretože pán Kaník zaviedol súbeh príjmu a dôchodku a zaviedol predčasný dôchodok od 43. roku. Je to tak, pán kolega? Je to tak. (Potlesk.) Takže dnes zase je to extrém, lebo kedysi to bolo od 43 rokov, že už sme mali dôchodcov, a dneska je zase extrém, že tých dôchodcov úplne vyženieme. Tak, pán kolega, ja vás prosím, skúste sa niekedy vmestiť do takého nejakého priemeru, aby to viacerým vyhovovalo, a nestúpajme od extrému do extrému. Budem veľmi rada. Takže, zmena Zákonníka práce vždy znamená veľmi vážny zásah alebo úpravu pravidiel medzi zamestnávateľmi a zamestnancami. Je veľmi ťažké vytvoriť vyvážený vzťah medzi zamestnávateľom a zamestnancom a každá novela by mala mať opatrenia aj na odstránenie bariér rastu zamestnanosti, na zvýšenie flexibility, pracovných vzťahov, no nemala by zabúdať, že podmienky pre zamestnanca by mali byť priaznivé. Všetci sa zhodneme na tom, že Zákonník práce je súčasťou aktívnej politiky na trhu práce. Zákonník práce sa výrazne zmenil od roku 2007, a to z dôvodu, že po novele – zase musím spomenúť bývalého pána ministra Kaníka – vznikla práve nevyváženosť medzi zamestnávateľmi a zamestnancami. Boli zavedené reformy pracovného práva, ktoré radikálne znížili pracovné štandardy a postavili slovenské pracovné právo mimo takzvanej sociálnej Európy, ktorej sme súčasťou. V roku 2007 bolo potrebné transponovať smernice Európskej únie. Veľmi sa vtedy ozývali hlasy, že Zákonník práce spôsobí hromadné prepúšťanie, blokáciu alebo brzdu v prijímaní zamestnancov. Za obdobie štyroch rokov sa tieto prognózy nepotvrdili a Zákonník práce vôbec nespôsoboval problémy takéhoto charakteru. Musím povedať, že keď sme odchádzali z vlády v roku 2010, bola nezamestnanosť 12,34, kedy bol čas najväčšej krízy, zatiaľ čo táto vláda má nezamestnanosť 12,84 a má stúpajúcu tendenciu. Ako boli tieto veci avizované, vidíme, že sa nenaplnili dané prognózy, ktoré v tejto snemovni vlastne dnešná pravica alebo dnešní poslanci vládnej strany avizovali. Pretože aj ministerstvo musí uznať, že podnikanie nemôže byť totožné so zamestnaneckým pomerom a takéto zaobchádzanie Zákonníka práce jednoducho podporilo, pretože aj dodnes zostali zachované znaky závislej práce a dodnes aj tento Zákonník práce to týmto nemení – však, pán minister? Takže nemeníme. Čiže takéto zaobchádzanie Zákonníka práce sa podľa inšpektorátu rozmohol do obrovských rozmerov a vidíme, že následne sa s tým snaží vysporiadať aj ministerstvo financií vašej vlády formou odvodov živnostníkov, ktoré napĺňajú znaky závislej práce. Rozoberiem však iným problém v novele tohto Zákonníka práce, ktorý je predložený a ktorý značne predĺži obdobie neistoty pre mnohých zamestnancov, otvorí opäť reťazenie pracovných pomerov opakovaným uzatváraním pracovných pomerov na dobu určitú, a to v § 48. Trochu zájdem do histórie pracovného pomeru na dobu určitú, kde zase musím spomenúť ministrovanie Ľudovíta Kaníka, kedy bolo možné dohodnúť predĺžiť alebo opätovne dohodnúť pracovný pomer na dobu určitú, najdlhšie na tri roky. Pri zmene Zákonníka práce v roku 2007 za vlády strany SMER, HZDS a SNS bolo toto paragrafové znenie zmenené, kde bolo možné tento pracovný pomer dohodnúť najdlhšie na dva roky, kde pracovný pomer na dobu určitú bolo možné predĺžiť alebo opätovne dohodnúť v rámci dvoch rokov najviac po sebe. Opätovne sa vraciame späť, a to novelou tohto Zákonníka práce, kde pracovný pomer na dobu určitú možno dohodnúť najdlhšie na tri roky a pracovný pomer na dobu určitú možno predĺžiť opätovne v rámci troch rokov najviac trikrát. To znamená, že zamestnancovi môžete tri roky po sebe každý rok predlžovať pracovnú zmluvu na jeden rok. Pýtam sa, akú istotu má zamestnanec, ak každý rok po obdobie troch rokov mu bude predlžovaný pracovný pomer? Mladý človek si nemôže zobrať pôžičku alebo hypotekárny úver, aby si mohol kúpiť napríklad byt alebo zariadenie, a tak si zabezpečiť základné životné potreby len preto, lebo nemá stály pracovný pomer. Niektoré banky veľakrát podmieňujú úver trvalým zamestnaním na dobu neurčitú. A rovnako táto forma zamestnávania nedovoľuje zamestnávateľom, aby sa mohol zbaviť zamestnanca ľahšie bez akýchkoľvek nárokov. Nenazývam to flexibilitou, ale akousi voľnou kartou pre zamestnávateľa pohrať sa so zamestnancom, a to nielen s jeho pracovným pomerom, ale aj s jeho skúšobnou dobou. Pretože ak zamestnancovi môžem každý rok predlžovať zmluvu, pýtam sa, aké opodstatnenie má ešte predlžovanie skúšobnej doby v § 45 ods. 1, kde skúšobnú dobu môžete dohodnúť na tri mesiace, ale u vedúceho zamestnanca je to až na obdobie šiestich mesiacov? Tento návrh nie je v súlade so smernicou Rady z roku 1999/70 ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú. Pri predĺžení takejto skúšobnej doby získa zamestnávateľ veľký časový priestor na reagovanie jeho dopytových potrieb na pracovisku v danom období. Rovnako to má neblahé následky aj pre zamestnávateľa, pretože so stúpajúcou neistotou práce vznikajú následky vo forme zvyšovania nekvalitnej práce, väčšie riziká úrazovosti a iné. Rovnako sa iba krátko dotknem skrátenia výpovednej lehoty, ktorú tiež považujem za zásadný problém, pretože je to významný krok práv každého zamestnanca nielen na Slovensku, ale aj v Európe. Takže považujem § 45 a § 48 za úplne zbytočnú zmenu v Zákonníku práce, ktorou sa vraciame k § 48 v zmene Zákonníka práce Ľudovíta Kaníka v úplnom znení. Očakávala som, že táto novela Zákonníka práce prinesie nové formy, nové pravidlá a nie oprášené návrhy, ktoré vieme, že v praxi sa stretli s obrovskými problémami pri sporoch, či má Zákonník práce viac chrániť zamestnanca alebo firmy. Odborníci pripomínajú, že jeho prvoradým cieľom má byť zvýšenie zamestnanosti a vyrovnanie podmienok medzi zamestnávateľom a zamestnancom. Zdôrazňujú, že zamestnanci by tiež mali dostať väčšie šance vybojovať si potrebnú ochranu na úrovni podnikov prostredníctvom kolektívnych zmlúv. Podľa sociologičky Slovenskej akadémie vied Moniky Čambalíkovej by mal Zákonník práce upraviť základný sociálny štandard a viac rozšíriť priestor na sociálne vyjednávanie. Úspech vyjednávania však podmieňuje silná odborová organizácia, ktorú aktívne podporuje čoraz viac zamestnancov v danom podniku. Preto je potrebné ponechať práva odborovej organizácie, nie obmedzovať a eliminovať, aby zamestnanci si mohli účinne obhajovať svoje práva. Samozrejme, že aj zamestnávateľ má prostredníctvom Zákonníka práce už dnes možnosť a rozviazané ruky pri prijímaní a prepúšťaní zamestnancov. Myslím si, že ak by sa vláda zamyslela nad znížením odvodov a daní, Zákonník práce by sa vôbec nemusel meniť a lacnejšie podmienky na prepúšťanie by neboli pre terajších podnikateľov takým motívom, ako im to servíruje dnešná vláda. Teraz zacitujem z denníka SME Ivana Mikloša, ktorý vyhlásil, že výška odvodov prekáža zamestnávaniu, citujem z článku: „Výška odvodového zaťaženia na Slovensku je prekážkou na zamestnávanie nízkopríjmových skupín obyvateľstva.“ Prečo potom vláda neprikročí k zníženiu odvodov a tak k ľahšiemu a lacnejšiemu zamestnávaniu? Pamätám si Ivana Mikloša za obdobia našej vlády, keď sedel tam v lavici a keď tu vykrikoval, ako treba znížiť odvody, ako to pomôže podnikateľom. Dneska ten istý pán Mikloš, keď si vymenil lavicu, presunul sa vyššie, rozpráva o tom, že odvody sa znižovať nebudú. Čiže neviem, či je to vplyv stoličky, alebo ako Poliaci hovoria, že „uhol videnia je od polohy sedenia“. Takže teraz keď pán minister sedí kdesi inde, tak rozpráva celkom ináč. Tak ja sa pýtam, prečo táto vláda, ak chce podporovať podnikateľov, neurobí to, že im zníži odvody? Ja si myslím, že by to bolo oveľa lepšie, ako šetriť na prepúšťaní zamestnancov, ktorí prídu, ktorí prídu o prácu, keďže je taká vysoká nezamestnanosť, nemôžu ju získať a ešte im zoberieme aj tie sociálne istoty alebo ten čas, kedy si tú prácu môžu nájsť. Jednoduchšie prepúšťanie by bolo namieste, pokiaľ je na trhu dosť podnikov, ktoré ponúkajú nové pracovné príležitosti. No dnes, v čase tak vysokej nezamestnanosti a plány v teórii o tom, že ľudia sa musia urýchlene zbaviť istôt a komfortu, ktorý je bežný v iných európskych krajinách a ktorý sa životným komfortom na Slovensku vôbec nedá nazývať, jednoduchšie prepúšťanie nie je nástroj v dnešnej dobe na zvyšovanie zamestnanosti, ale na vytvorenie desať tisícok radov ľudí na úradoch práce a ich rodinných príslušníkov, ktorí sú v pozícii čakateľov na chudobu. Ja som takú teóriu nepočula, že ak budeme ľahšie prepúšťať, tak budeme ľahšie zamestnávať. Ja som takú teóriu ešte nepočula, že čím viacej prepustíme – pán Kaník, potom, potom sa prihlásite, dobre? Čiže čím ľahšie prepustíme, tým skôr niekoho zamestnáme. Veď to je jedna k jednej. Ja si to opätovne myslím, že jednoduchšie prepúšťanie nie je nástrojom v dnešnej dobe na zvyšovanie nezamestnanosti, ale na vytvorenie desať tisícov radov ľudí na úradoch práce a ich rodinných príslušníkov, ktorí sú a budú v pozícii čakateľov na chudobu. A preto verím, že táto novela nebude prijatá v takejto podobe a bude dopracovaná pozmeňovacími návrhmi tak, aby zodpovedala európskym dohovorom, Dohovorom medzinárodnej organizácie práce a Európskej sociálnej charty. A preto s kolegyňou Tomanovou a s Braňom Ondrušom podáme pozmeňovacie návrhy, ktoré prednesie Branislav Ondruš. Ďakujem veľmi pekne.