K. Tóthová, poslankyňa: (2001-10-30):
M. Andel, podpredseda NR SR: Na svojich predrečníkov chce reagovať pán poslanec Orosz. Nech sa páči, pán kolega, máte slovo. L. Orosz, poslanec: Ďakujem pekne. Pán poslanec Cuper, to, ak moje vystúpenie vyznelo ako obhajoba pána ministra, tak vôbec nebolo tak mierené. Ja som sa snažil poukázať na to, čo sa v tomto volebnom období z hľadiska legislatívy, z hľadiska činnosti parlamentu vykonalo v prospech súdnictva. Myslím si, že objektívne môžeme povedať, že neurobilo sa málo. Mohlo sa urobiť viac. Ja verím, že sa ešte urobí viac, verím, že vláda, tak ako sľúbila, predloží aj rekodifikáciu trestného práva hmotného a procesného, ako sa dožadovala pani poslankyňa Tóthová. O vzťahu k pánovi predsedovi Najvyššieho súdu ja chcem povedať, že nešlo o kritiku vystúpenia pána predsedu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky na rokovaní ústavnoprávneho výboru. Naopak, mnohé veci, ktoré je možné vybrať z jeho vystúpenia, sa dajú využiť v našej legislatívnej činnosti už pri zajtrajšom rokovaní ústavnoprávneho výboru o sérii zákonov súvisiacich so súdnictvom. Ja som len poukázal na to, že tento materiál bol odsunutý z hľadiska rokovania schôdze Národnej rady z toho dôvodu, že Rada sudcov Slovenskej republiky chcela k nemu formulovať pripomienky. Päť mesiacov nestačilo na to, aby sme tieto pripomienky mali na stole. Keby sme ich mali na stole, myslím si, že by sme aj inak rokovali o tomto dokumente. To považujem za dôležité zdôrazniť. Ďakujem pekne. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. Kolegyne, kolegovia, keďže už vystúpili všetci poslanci, ktorí boli písomne prihlásení do rozpravy, pýtam sa, kto z vás sa chce prihlásiť do rozpravy ústne. Pán poslanec Kandráč, pani poslankyňa Tóthová. Uzatváram možnosť podania ďalších prihlášok. Ako prvý má slovo pán poslanec Kandráč. P. Kandráč, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážený pán predseda Najvyššieho súdu, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci. V súvislosti s dnes prerokúvanou správou o stave súdnictva si dovolím vašu pozornosť upriamiť na niekoľko skutočností. Spracovateľom správy určite patrí istá dávka pozornosti, pretože cez písomné a štatistické pohľady sa snažia nám poskytnúť aký-taký obraz o situácii, ktorá v našej republike na úseku súdnictva momentálne existuje. Problémy súvisiace so súdnictvom si vyžadujú zvýšenú pozornosť, pretože problematika súdnictva je veľmi významnou a u nás v súčasnosti i veľmi aktuálnou otázkou. Nie je to len problém samotného výkonu súdnictva, ktoré majú vykonávať nezávislé a nestranné súdy oddelené na všetkých stupňoch od iných štátnych orgánov, ale je to i rad ďalších závažných otázok. Dovolím si povedať, že z môjho pohľadu ide o štandardný druh správy. Teda v predkladanej podobe ide o správu štatisticko-konštatačnú, ktorá svojím obsahom slúži ako prehľadný informačno-údajový prostriedok. Osobne si myslím, že takáto správa by mala spĺňať oveľa náročnejšie vypovedajúce kritériá predovšetkým: Po prvé, mala by poskytovať objektívne, komplexné hodnotenie súčasnej situácie, po druhé, mala by poskytnúť analytický pohľad na problémy na úseku súdnictva, po tretie, mala by poskytnúť určité východiská do budúcnosti vrátane ich konkrétnej, vecnej a časovej realizovateľnosti. Ak by správa dôsledne splnila uvedené požiadavky, určite by bola materiálom s oveľa vyššou vypovedacou silou, ako aj materiálom s obrovským potenciálom využiteľnosti. Základom správy je však len nastolenie niektorých čiastkových otázok, a preto obraz poskytovaný o stave nášho súdnictva nemôže byť komplexný. Nepochybne, že obsahom správy by malo byť poukázanie a následné vyhodnocovanie príčin podmienok vzniku nedostatkov, mali by byť vyhodnocované čiastkové jednotlivé problémy, ale, samozrejme, nemôžeme zabudnúť na ústredný problém, a to je nezávislosť, nestrannosť a včasnosť rozhodovania. No a  jednoznačne by malo byť poukázané na prostriedky a spôsoby, ako nedostatky odstrániť, poukázať na prostriedky a spôsoby zlepšenia. Toto, žiaľbohu, v správe absentuje a v správe jednoznačne a adresne nie je vyjadrené. Dovolím si tvrdiť, že nemožno bez pripomienok hodnotiť realitu, ktorá v súčasnosti v oblasti súdnictva je. Existuje množstvo argumentov i pre zaujatie kritického postoja k niektorým jej častiam. Nepochybne je, že v správe sa odráža ústavná zásada. V Slovenskej republike vykonávajú súdnictvo nezávislé a nestranné súdy, že súdnictvo sa vykonáva na všetkých stupňoch oddelene od iných štátnych orgánov. Ale v tejto súvislosti si kladiem otázku, či je tomu tak v každom prípade, či vždy sa postupuje v súlade s princípom zákonnosti, ktorý platí a je jeden z najvýznamnejších v našom právnom poriadku. Som názoru, že odpoveď už nie je jednoznačná a nepochybná. Vo viacerých reálnych prípadoch tomu tak nebolo. Postup jednotlivých súdov nebol taký, aký je povinný byť. Nie v každom prípade pri rozhodovaní bol zachovávaný princíp zákonnosti, nie vždy sudcovia, samozrejme, niektorí zaujali rozhodné nezávislé a nestranné stanovisko. Ako príklad si dovolím uviesť prípad vydania medzinárodného zatykača na osobu poslanca Národnej rady, vydal ho nepríslušný sudca. Prípad kúpeľov Sliač a Kováčová - nedodržanie nezávislosti a nestrannosti rozhodovania. Čiastočne vyššie spomínané skutočnosti sa prejavujú aj v prípade Černáka. Dovolím si upozorniť aj na stanovovanie správcov konkurzných podstát, kde v mnohých prípadoch bol porušený zákon. Vážení páni poslanci, v správe sa na viacerých miestach konštatuje, že príčinou viacerých nedostatočných včasných nesprávnych postupov je aj nedostatočná legislatívna úprava. Čiže dá sa povedať, že ide o existenciu medzier v zákone, ktoré sú vlastne príčinou toho, že spôsobujú nerozhodný, rozpačitý, respektíve žiaden postup súdnych orgánov vo viacerých prípadoch. Myslím si, že aj v takýchto situáciách musí byť akcieschopnosť súdov. Za použitia teoreticko-právnych poznatkov, princípov, zásad treba zdôvodniť svoje postupy, a nie voliť pasívnu vyčkávaciu platformu. Taký postoj neposiluje dôveryhodnosť súdnictva v očiach verejnosti. Nemali by to byť iné orgány, osoby, ktoré prejudikujú postupy, rozhodnutia, často i nie v súlade s platným právom, jeho princípmi a zásadami. Napríklad dovolím si ilustrovať - predstaviteľ ministerstva spravodlivosti kritizuje postup súdu, advokátov a podobne. Ďalej rozhodnutie sudkyne, ktoré obmedzuje advokátovi vstup do súdnej budovy i návštevy príslušného sudcu. Ďalej prax, ktorú zaviedol predseda Okresného súdu v Žiline. Veď takýto postup alebo takéto opatrenie vytvára veľmi dobrú pôdu práve na realizáciu korupcie. Veľmi správne je konštatovanie v správe, že sudcovia by mali byť rozhodnejší, mali by zobrať na seba zodpovednosť nielen za zákonnosť postupov a rozhodnutia, ale aj za výklad, aplikáciu a  hlavne i tvorbu práva, ktoré uskutočňujú v danom konkrétnom prípade. V tejto súvislosti nemožno obísť i fakt, že rozhodnutia, činnosť mnohých súdov je nepresvedčivá. Myslím si, že je to zapríčinené predovšetkým malou iniciatívou a rozhodnosťou. S mnohými nedostatkami sa stretávame aj na hlavnom pojednávaní. Ako príklad uvediem v niektorých prípadoch nezacho-vávanie jeho dôstojnosti, nehovoriac o tom, že sa porušujú aj pravidlá porady súdu pred vynesením rozhodnutia. Som tej mienky, že problém súdnictva nemožno zužovať len na jeho nedostatočné technické vybavenie, na legislatívny proces či problém manažmentu. Je oveľa širší, ktorý zahŕňa riadenie, personálne otázky, vzťahové, vzdelávaco-vedomostné a hlavný problém je zabezpečiť nezávislosť, nestrannosť a spravodlivosť rozhodovania. Som preto toho názoru, že v oblasti súdnictva treba uvažovať o koncepčných riešeniach, uvažovať o novej úprave niektorých princípov, zásad existencie a fungovanie súdnictva. Jasné, že pri tom nemožno zabúdať, k čomu  sú súdy určené, čo je ich zmyslom a cieľom. V neposlednom rade v súvislosti s naším snažením o vstup do Európskych spoločenstiev nemôžem pritom opomenúť odporúčanie Rady Európy číslo R 9412, a to konkrétne Výboru ministrov členských štátov Rady Európy vyslovujúce sa k nezávislosti, výkonnosti a postaveniu sudcov. Vážená poslanecká snemovňa, základ pre sudcovskú nezávislosť vidím v dostatku vedomostí a z nej vyplývajúcej odbornej suverenity sebavedomosti, ktoré sú tým najlepším predpokladom nezávislosti. Treba problém výchovy suverénnej, sebavedomej osobnosti sudcu vidieť ako neoddeliteľnú súčasť princípu nezávislosti. Toto by mali byť aj podmienky pre funkčný postup sudcu. Dovolím si upozorniť v tejto súvislosti i na dokument prijatý na 7. kongrese OSN v Miláne, a to základné princípy nezávislého súdnictva, ktorý ohľadne funkčného postupu sudcov v bode 13 stanovuje, že funkčný postup sudcov by sa mal zakladať na objektívnom hodnotení najmä schopnosti, bezúhonnosti a skúsenosti. Vychádzam z poznania, že sudcovská nezávislosť nemôže byť samoúčelnou, ale musí byť funkčným faktorom. Zmyslom sudcovskej nezávislosti je špecificky súdnym spôsobom dosiahnuť spoločenský zámer, aby sa veci zverené do súdnej kompetencie vybavovali tak, že sa zabezpečí relevantná miera nezúčastnenosti. Teda nezávislosť je zameraná na konkrétnu kauzu a znamená zákaz prijímania iných informácií než dovolených, podaných formálne správnym spôsobom podľa procesných predpisov. Sudca je však determinovaný nielen kauzou, zákonom, ale i spoločnosťou, úrovňou jej vedy a poznaním a v neposlednom rade i právnym vedomím spoločnosti. Optimálna pozícia sudcu je skôr závislá od vynúteného rešpektu jeho úradu a právomoci než na iluzórnej podpore jeho nezávislosti, osobitne zo strany iných mocenských inštitúcií. Žiadny sudca sa nemôže vyhnúť rozhodnutiam, ktoré budú nelojálne voči vláde, politike, želaniam niektorých občanov alebo predstavám oznamovacích prostriedkov, keďže v opačnom prípade by sa stal len lojálnym štátnym úradníkom. Nestrannosť sudcu ako predpoklad sudcovskej nezávislosti sa prejavuje v náležitom inteligenčnom kvociente, vzdelaní, v zisku určitej miery abstraktných informácií, v praktických skúsenostiach a v charakterových vlastnostiach. Napríklad slušnosť, nadhľad, sebaovládanie, ctižiadostivosť. Treba si uvedomiť, že aj keď je na všetkých úrovniach procesov či už občianskeho, trestného, alebo iných činných viacero predstaviteľov strán, žiadny však z nich nepožíva tak výsostné postavenie a prestíž ako sudca. Hlavnou doménou sudcu je vedenie a rozhodnutie sporu a práve tu nesie plnú zodpovednosť za čestný, zákonný, včasný, nezaujatý a spravodlivý výkon spravodlivosti. Pre väčšinu nezúčastnených je najvyšším arbitrom a symbolizuje zákonnosť, no je aj zároveň  organizátorom. Ako arbiter zodpovedá za ochranu práv tých, čo uplatňujú svoje nároky v záujme verejnosti pri výkone civilnej i trestnej spravodlivosti. Ako organizátor musí riadiť priebeh prípadu pred súdom a plniť si i podružné povinnosti, ako je napríklad starosť o zapisovateľku, evidovanie spisov a podobne. Samozrejme, že v prípade vytvorenia určitých subjektov tieto by mohli tieto pomocné práce vykonávať namiesto sudcu.  Činnosť sudcov sa dá rozlišovať i podľa toho, či je činný v predprocesnom konaní, pri prijímaní návrhov strán, v priebehu súdneho pojednávania, počas poprocesného konania alebo v priebehu celého konania. Treba si uvedomiť, že sudcovia ovplyvňujú svojou činnosťou politiku i činnosť polície, prokuratúry. Sudcove názory pri prijímaní dôkazov,  jeho politika pri postihu má jednoznačne vplyv na postup obžaloby, na zatknutie a podobne. Sudcovia majú v procese spravodlivosti najvyššie právomoci, a preto tomu musí zodpovedať aj ich kvalifikácia, vzdelanie, skúsenosti, schopnosti a čo je hlavné, že sa musia naučiť rozhodovať. Ďalej si dovolím upriamiť svoju pozornosť na správu Európskej komisie o Slovenskej republike, kde sa okrem iného uvádza, že súdnictvo v Slovenskej republike stále nenáležite závisí od exekutívy, v niektorých dôležitých oblastiach, ako je zriadenie súdov, riadenie súdov, rozpočtový proces a vymenovanie predsedov súdov. V praxi je postavenie súdnictva slabšie ako postavenie ostatných zložiek štátnej moci. Konštatuje sa, že minister spravodlivosti si stále ponecháva výrazné rozhodovanie a správne právomoci. Môže ovplyvniť akékoľvek rozhodnutie alebo politiku predsedov okresných i krajských súdov. Ministerstvo sa nepokúša podmieniť poskytovanie rozpočtových prostriedkov výkonnosťou súdneho systému. M. Andel, podpredseda NR SR: Priatelia, prosil by som o pokoj v rokovacej miestnosti, skutočne, pán kolega poslanec, veľmi ťažko vystupuje, keď je tu šum. Nech sa páči, pán kolega, máte slovo. P. Kandráč, poslanec: Samozrejme, že potom miera závislosti od výkonnej moci v oblasti financovania nevyhnutne vyvoláva obavy o skutočnú nezávislosť súdnictva. Myslím si, že pozornosť treba venovať aj správaniu sa sudcov. Musia sa snažiť získať dôveru občanov. Možno, že je namieste aj radikálny postoj k riešeniu personálnych otázok vrátane kvalifikač-noodborných predpokladov a u riadiacich pracovníkov i organizačných schopností. Je na škodu, že sa nedodržal spôsob obsadzovania riadiacich funkcií zdola nahor, ale aj napriek jednoznačným vyjadreniam komunity sudcov, predstavitelia ministerstva spravodlivosti to nerešpektovali a minister ustanovil do funkcie iných, často takých, ktorí získali len malú podporu, ale v každom prípade menšiu ako tí, ktorých si vybrala sudcovská komunita. Ako príklad si dovolím uviesť Krajský súd Bratislava, Krajský súd Banská Bystrica, Krajský súd Žilina a, samozrejme, že podobných prípadov je aj na úrovni nižších súdov. Nedá mi, aby som neuplatnil aj námietku, že v predmetnej správe nie je zmienka o tom, ako súdnictvo sa podieľa, respektíve chce podieľať na prevencii protispoločenských javov, čo je tiež jedna z činností, ktorá v takom významnom rezorte nemôže absentovať a po rozhodovacej činnosti by mala byť ona v pozornosti pracovníkov súdnictva na poprednom mieste. Teda i rezort súdnictva by mal poukazovať na hlavné kriminogénne faktory a tento poznatok i náležite využívať, respektíve ho sprostredkúvať i pre iné inštitúcie. Napríklad veľmi významné a potrebné by to bolo pri výmere trestov a ukladaní jednotlivých druhov trestov. I preto si myslím, že v správe o stave súdnictva si pozornosť zaslúži problematika prevencie nielen formálnoprogramového charakteru, ale hlavne koncepčnopraktického. Myslím si, že súčasťou ochrany je nielen rozhodovanie, ale aj prevencia. Súvislosť so súdnictvom  má i problém postpeniterciárnej starostlivosti, o ktorej sa správa nezmieňuje. Myslím si, že správa by mala obsahovať, aký postoj zo strany súdnictva je k tejto otázke, aké zaujímajú, respektíve aké sú zámery do budúcnosti. Veď problematika ochranného dohľadu či súdneho sa ho bytostne dotýka nielen z pohľadu rozhodovacej, možno v budúcnosti vykonávacej činnosti. Samozrejme, že je to problém budúcnosti, ale nie tak vzdialenej, že by ostávalo množstvo času na zaujatie stanoviska. Aj tu iniciatíva orgánov súdnej moci či ministerstva spravodlivosti by bola namieste. Iste, že by ma zaujímalo, aká je aj spolupráca rezortu súdnictva s ďalšími orgánmi, ktoré napomáhajú rozhodovaciu činnosť súdov. No a v správe  o tom nie je žiadna zmienka. Myslím si, že sú tu aj rezervy v smere legislatívnej činnosti. To isté platí aj v rovine vzťahu k občanovi. Nevie sa alebo sa nechce vedieť, ako sa pozerá občan na súdnictvo? Je tento vzťah taký, že ho nechceme evidovať, rešpektovať? Myslím si, že v tomto vzťahu musíme dosiahnuť to, že bude prevažovať všeobecná mienka, že súdy rozhodujú spravodlivo, nezávisle a včas. Súdnictvo musí mať svoj charakter a česť. Len vtedy bude mať rešpekt v spoločnosti. Pred záverom si dovolím vyjadriť svoje stanovisko ku koncepcii stabilizácie súdnictva. Nepovažujem tento dokument za taký, ktorý by spĺňal požiadavku koncepcie. Okrem iného ide o nekomplexný, neúplný materiál, kde absentujú časové aj zodpovednostné údaje o plnení jednotlivých zámerov. Považujem dokument za teoretický, informatívny, ktorý hovorí o prijatých a chystaných legislatívnych opatreniach a nekonkretizuje aktivity, ktoré majú justíciu stabilizovať, zvýkonniť a zefektívniť. Na záver si dovolím vysloviť myšlienku, možno výzvu.  Zhodnoťme všetky úvahy, návrhy, čo je dobré, rozvíjajme, čo je zlé, nevyhnutne treba nahradiť novým, lepším riešením. Nepostupujme len a len z pohľadu politickej účelovosti, ale predovšetkým z pozície občana pre občana, pre jeho osobnú bezpečnosť, bezpečnosť majetku i ďalších jeho hodnôt, pre vieru v spravodlivosť,  nezávislosť a nestrannosť výkonu súdnictva. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. S faktickou poznámkou sa prihlásil pán poslanec Drobný. Uzatváram možnosť podania ďalších prihlásených. Pán poslanec Drobný, nech sa páči, máte slovo.