V. Tomanová, ministerka práce, sociálnych vecí a rodiny SR: (2008-07-03):
V jednom sa však vzácne zhodli všetci, a to II. pilier je vhodný ako doplnok zabezpečenia v starobe len pre vyššie príjmové skupiny zamestnancov. Ostatní musia byť v starobe dotovaní štátom, lebo z dôchodku v kapitalizačnom pilieri nemajú dostatok príjmov na prežitie. Tomu prispôsobili všetky tri krajiny aj zákony o II. pilieri. V Argentíne ženy nad 50 rokov a muži nad 55 rokov, ktorí sú členmi kapitalizačného systému, ale ktorí na svojich osobných kapitálových účtoch nenahromadili primerané prostriedky, budú automaticky preradení do priebežne financovaného systému, pokiaľ oni sami nedajú iný pokyn. Toto preradenie predstavuje aj prevod nasporených finančných prostriedkov naspäť na štát. Týmto činom sa predpokladá zabrániť, aby nízka úroveň nahromadených finančných prostriedkov viedla k nedostatočným dávkam. Peru bola prvá krajina, ktorá v roku 1992 zaviedla čílsky model s tým rozdielom, že plne nezrušila verejný systém, ktorý zostal pri novozavedenom súkromnom ako alternatíva. V praxi nízkopríjmoví zostali vo verejnom štátnom systéme. Pán minister Cosmópolis uviedol, že súkromný systém nie je systémom sociálneho zabezpečenia. Rozhodnutie o zavedení II. piliera bola chyba. Verejný priebežný systém mal byť zachovaný ako všeobecný základ. Súkromný systém je založený na egoizme jednotlivca a verejný systém je skutočne na princípe solidarity. Garancia v súkromnom systéme dôchodkovom v Peru nie je žiadna. Minimálna doba sporenia nie je určená. Jediným limitom je dôchodkový vek. Tu však treba zdôrazniť, že sporenie je založené na dobrovoľnom odvádzaní 10 % zo mzdy do kapitalizačného piliera a charakterom skôr pripomína naše doplnkové dôchodkové sporenie bez príspevku zamestnávateľa. Ďalšie percentá sa odvádzajú za vedenie účtu, za pohyby a pripisovanie ziskov v dôchodkových správcovských spoločnostiach. Spolu je to zhruba 12 % bez ďalších skrytých poplatkov. Tomuto modelu u nás najbližšie zodpovedá systém stavebného sporenia s tým, že sa peniaze sporiteľa môžu zhodnotiť, ale aj znehodnotiť. Podľa ministra Cosmópolisa je však potrebné sporiť minimálne 25 až 30 rokov, aby budúci dôchodca mal zabezpečený aspoň na minimálnej výške dôchodok. Kapitalizačný pilier súvisí v Peru aj s tzv. štátnymi dlhopismi, ktoré vlastne dostávajú všetky rodiny pri narodení dieťaťa pre toto dieťa a môžu ho vložiť do tohto systému. Potom, keď sa zamestná, pridáva každý tých svojich 10 %. Výhodou, ako sa vyjadril pán Cosmópolis, je, že všetky DSS-ky investujú len výlučne vo vnútri Peru do infraštruktúry, do výstavby bytov, do výstavby zdravotníckych zariadení alebo sociálnych. Tým sa stráca slovenský efekt, podľa ktorého DSS-ky zhromažďujú peniaze a sú pre štát mŕtve. Kapitalizačný pilier v Peru je potom sčasti ziskový a má výhodu, že nízkopríjmové skupiny si môžu v 55. roku života 10 rokov pred odchodom do dôchodku preveriť, či nebudú mať vyšší príjem z prvého piliera a v prípade, že áno, môžu prestúpiť do prvého piliera aj s celým balíkom nasporených peňazí. V súčasnosti existuje právo vystúpiť zo systému súkromných dôchodkov. V tejto súvislosti musím pripomenúť, že všetci traja ministri tak, ako som povedala, že sa vzácne zhodnú v tom, že prvý pilier je skutočne bezpečnejší, je solidárnejší a je financovaný zo štátu, hovorili o vysokých nákladoch na zavedenie kapitalizačného piliera, ale ešte o vyšších nákladoch, a to niekoľko 100 % vyšších nákladoch pri vracaní sa týchto ľudí a financovaní ich zo štátneho rozpočtu. Budem sa však trochu venovať ešte Chile, pretože podľa čílskeho modelu z väčšej časti tohto modelu vychádzal aj slovenský systém. Práve Chile spolu s Argentínou totižto slúžili ako vzor pre privatizáciu dôchodkového systému aj na Slovensku. Chile zaviedlo ešte v 80. rokoch kapitalizačný systém ako jedinú alternatívu s tým, že priebežný systém mal skončiť v roku 2025, teda dovtedy sa predpokladalo, že ľudia budú z tohto systému ešte poberať dôchodky. Tento systém v podstate kopírovali už spomínané štáty, Slovensko, ale aj iné. Všetky štáty, ktoré postavili svoj kapitalizačný dôchodkový systém na čílskom modeli, však majú v súčasnosti veľké problémy a sú nútené reformovať svoje modely. Pani Bachelet, keď nastúpila za prezidentku, dala vykonať analýzu tohto systému a jednoznačne z analýzy tak, ako to povedal pán minister, vyšlo, že tento systém je netransparentný, nevýnosný, nerentabilný a nepokrýva celú skupinu občanov, pretože viac ako 50 % občanov si nenasporilo na dôchodok, ani len minimálny dôchodok. Z tohto dôvodu teda v Chile sa vytvorila veľká skupina ľudí, ktorí stratili týmto novým systémom záujem o ten štátny systém a prestali mu dôverovať. No keď došlo k vyplácaniu dôchodkov, zistili, že táto skupina si nenasporila vôbec peniaze na to, aby si doživotnú rentu z týchto peňazí mohla zakúpiť. Členovia tohto systému prišli vďaka neuváženým a riskantným investíciám zo strany správcov dôchodkového systému o svoje úspory. V dôsledku toho viac ako 50 % sporiteľov v súkromnom systéme na to, aby dosiahlo minimálny dôchodok, musí dostávať podporu zo štátu. A práve preto Chile zaviedlo ďalší, solidárny pilier, teda osobitne plne financovaný z prostriedkov štátu a okrem toho zaviedli solidárny príplatok. Ten solidárny pilier zaviedli pre tých, ktorí si nenasporili a z ktorého sa vypláca minimálny dôchodok a ten solidárny príplatok zaviedli pre tých, ktorí si nenasporili ani minimálny dôchodok v kapitalizačnom systéme a ktorým priplácajú tým solidárnym príplatkom na to, aby ten minimálny dôchodok dostávali. Samozrejme, bola veľká nespokojnosť s týmto systémom, a preto boli vykonané tieto kroky. Zavádzajú však aj ďalšie nástroje na postupné zapojenie živnostníkov a malovýrobcov do systému. Povinná minimálna doba sporenia bola síce zrušená, ale ako potrebnú dobu na dosiahnutie dôchodku označil pán minister Andrade dobu minimálne 25 rokov na to, aby mali minimálny dôchodok. 25 rokov na to, aby mali minimálny dôchodok. Pán minister Andrade tiež potvrdil, že systém je vhodný predovšetkým pre mladého človeka, ktorý nastúpi do práce, má nadpriemerné a trvalé príjmy, nie je predpoklad, že by až do staroby sa stal invalidný, teda bude trvale zdravý a bude mať nepretržite prácu. Toto potvrdila vlastne naša vláda od začiatku zavedenia II. piliera, a preto nie je pre mňa žiadnym prekvapením, že toto potvrdili aj ministri, s ktorými sme mali možnosť rokovať. V tejto súvislosti ja by som ešte snáď pripomenula poslednú vetu pána ministra z Peru, ktorý, keď sme sa lúčili, tak mi povedal, že je veľmi dobre oboznámený so správou Asociácie dôchodkových spoločností, a to je medzinárodná správa, ktorá hovorila o všetkých a povedal mi, že aby sme ju čítali s obrovskou rezervou, pretože on má voči nej ohromné výhrady, takú akúsi nedôveru. Ja to neviem presne preložiť, ten výraz, ale takýmto spôsobom. Ja by som len pripomenula, že prekvapením pre mňa je postoj našich médií počas otvorenia II. piliera. Po jeho zatvorení 30 júna, teda v pondelok, už 1. júla priniesli komentár, z ktorého si dovolím odcitovať: „Asi 300 tisíc sporiteľov je v rizikovom pásme. Sporenie sa im pre nízke platy a odvody neoplatí. Títo ľudia, z ktorých väčšina vetranie nevyužila,“ (autor, samozrejme, tým vetraním myslí opatrenie vlády s otvorením II. piliera, ale pokračujem citáciou), „ ...ohrozujú aj svoju budúcnosť, aj budúcnosť II. piliera, ktorý ostáva zbytočne preťažený.“ Dodávam, že som naďalej presvedčená, že ich je dvoj, ak nie trojnásobok priznaného počtu tohto nezávislého komentátora, ktorý do 1. júla 2008 zámerne mlčal a objektívne neinformoval verejnosť, ako sa to od médií očakáva. Ďakujem, pán predsedajúci, skončila som.