Hrušovský, Pavol, poslanec NR SR (2013-06-28):
Ďakujem pekne, pani podpredsedníčka. Kolegyne poslankyne, poslanci, som tu jeden z mála tých, ktorý bol pri zrode Ústavu pamäti národa, pri istej dráme, ktorá sa v tomto parlamente odohrávala, v čase, kedy táto vznešená idea a myšlienka na ustanovenie takejto inštitúcie so vznešeným názvom Ústav pamäti národa. Dámy a páni, v tom je skryté všetko, aj obsah, ale aj poslanie, aj zmysel, ktorý má toto inštitúcia napĺňať. Možno tie želania a očakávania z fungovania tejto inštitúcie boli väčšie, aké dnes k dispozícii máme. Preto, lebo aj mne sa osobne zdá, že ústav by mohol viacej odkrývať tie zločiny, a to nielen komunizmu, tak ako si to mnohí, keď ústav vznikal, mysleli, že to bude úrad, ktorý bude prenasledovať, ktorý bude zatvárať, ktorý bude perzekvovať niektorých, ktorí predtým perzekvovali iných. Nie, táto inštitúcia má poslanie, ktoré má v nás a v budúcich generáciách zachovať v pamäti akýkoľvek zločin, ktorého sa, či už politici alebo ktokoľvek iný, na komkoľvek dopustili, tieto zločiny odhaľovať, zdokumentovávať a pokiaľ je to len trošku možné, týchto vinníkov aj potrestať. Žiaľ, na Slovensku sme sa minuli tomuto jednému hlavnému poslaniu, ktorým bolo nielen odhaliť, ale aj obžalovať, a tam je treba, kde je treba, aj odsúdiť. Tu mi trošku chýba silnejšia kompetencia Ústavu pamäti národa, aby nestačilo len zverejňovať zväzky, len zverejňovať zoznamy ľudí, ktorí boli v rôznych štruktúrach zložiek Štátnej bezpečnosti a ktorí, žiaľbohu, sa podieľali, mnohí, aj na strašných zločinoch, ktoré niekedy znamenali aj veľké tragédie a mnohé obete nevinných ľudí. Ten ústav by mal byť aj na to, aby sme dokázali predchádzať opakovaniu takýchto možných situácií, ktoré môžu vznikať. Nepodľahnime nejakému pokoju, že dnes je sloboda, demokracia, globálny svet má záujem, aby vojny neboli. Ale nepodceňujme! Dnes sú oveľa väčšie a možno také isté, ak nie väčšie, hrozby, aké boli pred päťdesiatimi, šesťdesiatimi, ale možno ešte aj, keby som sa vracal ďalej, ďalej do histórie, rokmi. Áno, ústav by si možno zaslúžil aj väčšiu pozornosť zo strany štátu. Sídli v cudzích prenajatých priestoroch, vždy vznikali isté problémy, či má mať svoj vlastný, alebo nemá mať svoj vlastný, ja to nepovažujem za až tak dôležité. Hoci by som bol veľmi rád, to, čo hovoril pán kolega Hlina, aby sedel v dôstojných priestoroch. Ja osobne si myslím, že Bratislava má takýchto objektov niekoľko, kde by ústav sídliť mohol. Rovnako si myslím, že by mohlo dôjsť aj k nejakým rekonštrukciám v zákone, ktorý vzbudzoval a vzbudzuje vždy pri akýchkoľvek voľbách, či už do Správnej rady Ústavu pamäti národa, nehovoriac o tom, keď sa volí predseda Ústavu pamäti národa, istý politický, vyvoláva istý politický konflikt. Nebojme sa toho, priatelia, nebojme sa Ústavu pamäti národa! Nebojme sa odhaľovať tie krivdy, nebojme sa poukázať na konkrétnych ľudí, ktorí sa, ktorí tie krivdy iným spôsobili! Len pravda nás oslobodí od minulosti, len pravda nám zabráni, aby sme v budúcnosti, nedajbože, sa aj my neodvážili siahnuť na niečo, čo ľuďom bude spôsobovať akékoľvek utrpenie. Pán predseda, želám vám, aby naozaj pod vaším vedením začali ste svoje sedemročné funkčné obdobie, čo je dosť dlhá doba na to, aby ste preukázali aj vašu osobnú, ale aj manažérsku schopnosť postaviť ten ústav na cieľ a záujem, ktorý, už nie je medzi nami, a nebohý Ján Langoš si predsavzal v čase, keď on tu stál, navrhoval a bil sa doslova o to, aby táto inštitúcia na Slovensku vznikla. Preto aj Jánovi Langošovi chcem vyjadriť vďaku a úctu za to, čo pre činnosť tohoto ústavu na Slovensku urobil. (Potlesk.)