Žitňanská, Jana, poslankyňa NR SR (2012-10-19):
Ďakujem veľmi pekne za slovo. Vážený pán predsedajúci, pán minister, ctené kolegyne, kolegovia, na začiatok k tejto téme možno ešte zopár faktov, ktoré tu ani včera, ani dnes neodzneli, pretože ja sa rada pridržiavam čísel a faktov, takže dovoľte len zopár takýchto údajov. V roku 2004 publikoval bývalý poradca prezidenta Reagana, ekonóm na Univerzite v Illinois, Grinols štúdiu, podľa ktorej za 46 dolárov z hry pre štát musí štát na spoločenských dôsledkoch zaplatiť 289 dolárov, teda takmer 6-krát toľko. Ročne je to 54 mld. dolárov zo štátneho rozpočtu, čo je polovica z toho, čo štát stoja dôsledky drogovo závislých. Ako sa v štúdii ďalej uvádza, s nárastom počtu kasín narastá aj štátom vynakladaná suma na likvidáciu negatívnych dôsledkov. Podľa National Gambling Impact Study Commision z roku 1999 stojí ročne jeden gambler 10 500 dolárov. Profesor Ladoucer zasa udáva údaje 2,5 mld. dolárov, toľko stojí ročná faktúra za gamblerov v kanadskom Quebecu. V Kanade 30 % hráčov hazardných hier prišlo o prácu a osobne zbankrotovali, v priemere zanechali za sebou dlhy 150-tisíc dolárov. Vo Francúzsku sa 20 % zadlžených hráčov dopustilo trestného činu krádeže či podvodu. Nevada, štát, v ktorom je Las Vegas, má jednu z najvyšších mier kriminality v Spojených štátoch. V mestských aglomeráciách, kde majú veľké herne, sa napríklad zvýšil počet krádeží motorových vozidiel o 25 %. Tie negatívne javy, samozrejme, nie sú len ekonomické, dopady teda sú aj iné. Napríklad dieťa, ktorého rodič sa stane patologickým hráčom, sa k hre dostáva podstatne skôr ako jeho rovesníci. Pritom napríklad čísla z Belgicka hovoria, že mladí začínajú s hazardnými hrami v priemere ako 13,5-roční a minú v priemere mesačne 33 eur. Deti, ktoré vyrastajú v rodine s gamblerom, majú väčšie problémy v škole, častejšie trpia depresiami a majú vyššie sklony k samovraždám. Navyše mnohé sa tiež stávajú patologickými hráčmi. Ako je to na Slovensku? Tu si tiež vypožičiam slová odborníka, psychiatra pána Nábielka, ktorý v rozhovore z roku 2010 denníku SME povedal, citujem: „Podľa celosvetových štatistík sa počet ľudí ohrozených hazardným hraním odhaduje na 3 až 5 % populácie.“ A na otázku „V akom ekonomickom prostredí sa darí hráčstvu?“ odpovedal: „Treba pripustiť, že v období krízy a neistoty rastie záujem o hazardné hranie. Nielen ako zúfalý pokus o zabezpečenie chýbajúcich peňazí, ale aj ako spôsob zabíjania času či rezignácie.“ O tom príklade, o jednom konkrétnom, sme sa tu bavili aj včera, týka sa obce Podolínec, kde teda už v tomto čase nie sú takéto herne, ale mám tu dve fotografie ešte z obdobia, kedy tieto herne, a teda výherné automaty boli navštevované predovšetkým ľuďmi, ktorí poberali rôzne podpory. Kto by mal záujem, môže sa potom pozrieť. Automaty, za ktorými sa tlačia, množstvo ľudí sa tlačí, a deti, ktoré čakajú na svojich rodičov pred týmito herňami. Čiže aj taká je situácia, alebo taká bola situácia v Podolínci, kým nezakázali herne. Čo je dnes v novele a čo považujeme my za najväčšie riziko, ja pripúšťam, aj som to včera povedala, tá novela obsahuje aj veľa dobrých vecí. Naozaj dobrých vecí, ako je napríklad to, že herne budú musieť byť stavebne oddelené. Ďalej aj spomínané telefónne číslo, ktoré bude na tých automatoch, myslím si, že je to smer alebo krok správnym smerom. Takisto že bude stály dozor, profesionálny, v týchto herniach. Dokonca si myslím, že by sme mali ísť ešte ďalej, aby ľudia, ktorí pracujú v týchto herniach, boli aj špeciálne vyškolení, aby oni sami už vedeli pomôcť tým ľuďom, ktorí naozaj impulzívne hrajú, alebo teda sú chorobne závislí na hre a nechávajú v automatoch či už dávky, alebo svoju výplatu. To, čo považujem za veľké riziko v predkladanej novele zákona, je to, že tieto výherné automaty nebudú len v herniach, ale budú môcť byť kdekoľvek. Aniclen v krčmách, ale naozaj kdekoľvek, a tým pádom budú dostupnejšie možno aj mladistvým. Našou ambíciou bolo zakázať, a to malo vlastne platiť od 1. 1. 2013, zakázať alkohol a fajčenie v herniach, pretože naozaj ten alkohol, a sú na to odborné posudky, ešte viac povzbudzuje impulzných hráčov k hraniu a tí už sa potom vôbec nekontrolujú. Ďalšia podmienka, ktorá vlastne vstupuje v tejto novele ako predpoklad na to, aby bolo možné VZN-kom zakázať hazard na území, je už spomínané referendum. K tomuto chcem povedať, že a priori ja nie som proti referendu aj v tejto otázke, myslím si, že ľudia najlepšie vedia, čo chcú a ako chcú. Problém je však s tým, ako dnes referendá fungujú, aké kvórum je potrebné a že v zásade je to aj finančná záťaž pre obec alebo to mesto, kde by sa referendum malo konať. Preto som presvedčená, že táto podmienka tam môže zostať, môže byť referendum o tejto otázke, ale zmeňme pravidlá vykonania referenda, tak ako sme aj navrhovali v minulosti, nech sa referendá konajú v deň komunálnych volieb, tie obecné, a tým pádom nie je potrebné kvórum. Pretože tí ľudia, ktorí prídu k voľbám, môžu odpovedať aj na referendovú otázku. Na záver, aby som teda nepredlžovala tú diskusiu, pretože zaznelo tu už množstvo argumentov, si myslím, že táto novela zákona o hazarde niektoré veci sprísňuje, v niektorých veciach je veľmi dobrá a ja sa teším, ale obávam sa toho, že ak umožníme, aby naďalej výherné automaty boli mimo herní, a ak umožníme, že v herniach sa bude môcť piť alkohol, že to bude mať vážny negatívny dopad nielen na tých ľudí, ktorých sa to týka, ktorí budú hrať, ale na celú spoločnosť, pretože, tak ako som hovorila, tie následky aj ekonomické sú podstatne vyššie ako ten zisk alebo ten prínos či už do štátneho rozpočtu, alebo do rozpočtov obcí a miest. A preto ja by som chcela požiadať pána ministra, ak je to možné, on sám včera hovoril, že tých výherných automatov, že sa odhaduje, že aj tak klesne ich počet, tak ak je to naozaj tak, že by mal klesnúť ich počet, tak skúsme možno oželieť tieto výherné automaty v krčmách, alebo teda v iných zariadeniach, kde budú voľne dostupné, a nechajme ich len v herniach a za tých podmienok, že teda nebude sa tam môcť podávať alkohol. Ďakujem.