R. Madej, poslanec: (2004-06-29):
Čo nie je tajné, je verejné, je to základný princíp zákona o slobodnom prístupe k informáciám, je to rovnako aj základný princíp demokracie, v ktorej platí suverenita ľudu. Keďže štátna moc pochádza od občanov, ktorí len delegujú svojich zástupcov, občania majú právo vedieť a byť informovaní, ako sa nakladá so štátnym majetkom, s ich majetkom. Je to základný princíp kontroly, bez ktorého by naozaj demokracia nenapĺňala svoj obsah. Zákon č. 211/2000 Z. z. o slobodnom prístupe k informáciám nadobudol účinnosť 1. januára 2001. Preto hodnotíme ako absurdné nezverejňovanie takých výdavkov štátu, ktoré sa naozaj pohybujú v rádovo miliardových sumách. Investičné zmluvy uzatvorené medzi Slovenskou republikou a spoločnosťami KIA a PSA, v ktorých štát poskytuje štátnu pomoc v miliardových sumách, takýmito zmluvami určite sú. Protizákonnosť takéhoto konania potvrdila dokonca aj analýza ministerstva spravodlivosti. Osobne za smutný však považujem výrok pána ministra, že musíme sa trochu viac zaoberať dodržiavaním zákona o slobodnom prístupe k informáciám. Podľa môjho názoru zákon musí byť dodržiavaný striktne a presne, a nie trochu viac. Keď si pozrieme dôvody utajenia týchto informácií, sú najmä dva. Po prvé je to obchodné tajomstvo. Podľa ustanovenia § 10 ods. 1 zákona o slobodnom prístupe k informáciám informácie ako obchodné tajomstvo povinná osoba nezverejní. Musíme si povedať, čo je obchodné tajomstvo, keďže ho vymedzujú presné ustanovenia § 17 až § 20 Obchodného zákonníka. Podľa § 17 obchodné tajomstvo tvoria všetky skutočnosti po prvé obchodnej, výrobnej alebo technickej povahy súvisiace s podnikom, po druhé, ktoré majú skutočnú alebo aspoň potenciálnu materiálnu alebo nemateriálnu hodnotu, po tretie, ktoré nie sú v príslušných obchodných kruhoch bežne dostupné, po štvrté, ktoré majú byť podľa vôle podnikateľa utajené, a po piate, ktorých utajenie podnikateľ zodpovedajúcim spôsobom zabezpečuje. Ide teda, tak ako som predniesol, o 5 pojmových znakov, ktoré musí napĺňať a spĺňať obchodné tajomstvo, aby mohlo byť označené za obchodné tajomstvo. V úlohách podnikateľa utajiť informáciu ako obchodné tajomstvo je len jeden z týchto pojmových znakov. Teda nie všetko, čo podnikateľ označí za obchodné tajomstvo, súčasne aj je obchodným tajomstvom podľa zákona. Na pochybách nás ďalej však nenecháva ani ustanovenie § 10 ods. 2 zákona o slobodnom prístupe k informáciám. Podľa neho porušením alebo ohrozením obchodného tajomstva nie je najmä sprístupnenie informácie, podľa písmena c) ktorá sa získala za verejné financie alebo sa týka používania verejných financií alebo nakladania s majetkom štátu. Ide tu teda o výnimku, ktorá napriek tomu, že informácia je obchodným tajomstvom, dáva povinnosť povinnej osobe aj takúto informáciu, ktorá sa týka nakladania s majetkom štátu, zverejniť. Podľa zákona o slobodnom prístupe k informáciám je to naozaj právo každého občana vedieť o nakladaní s majetkom štátu čo najviac. Z uvedeného je teda zrejmé, že vláda Slovenskej republiky už dlho porušovala predmetný zákon. Ako ďalší príklad utajenia informácií môžeme udať § 11 zákona o slobodnom prístupe k informáciám. Ide o obmedzenie zverejnenia informácie na základe toho, že informácia bola poskytnutá povinnej osobe takou osobou, ktorej takúto povinnosť zákon neukladá a ktorá oznámila, že so zverejnením tejto informácie nesúhlasí. Tu však tiež nemožno súhlasiť s takouto kvalifikáciou utajenia, pretože materiály, ktoré boli takýmto spôsobom vo vláde utajené, prerokúva vláda zo zákona. Ak napr. podľa § 4 ods. 3 zákona o investičných stimuloch ministerstvo predloží Úradu pre štátnu pomoc návrh na schválenie investičných stimulov, potom ministerstvo po schválení predloží tento materiál na rokovanie vlády. Návrh na poskytnutie investičných stimulov je teda oficiálnym materiálom, ktorý vypracúva a predkladá na rokovanie vlády ministerstvo. Preto tento oficiálny materiál vypracovaný ministerstvom a predložený na rokovanie vlády nemôžeme považovať za informáciu, ktorá by bola odovzdaná vláde bez právnej povinnosti. Taktiež musíme konštatovať, že podľa zákona o investičných stimuloch sú investičné stimuly štátnou pomocou a poskytujú sa z prostriedkov štátu, z prostriedkov teda všetkých daňových poplatníkov. Pri oboch obmedzeniach sprístupnenia informácií, teda pri obchodnom tajomstve a pri obmedzení na základe toho, že informácia bola poskytnutá bez právneho dôvodu, obsahuje zákon o slobodnom prístupe k informáciám už aj predchádzajúcu spomenutú poistku. Informácia sa sprístupní, najmä ak bola získaná za verejné financie alebo sa týka používania verejných financií alebo nakladania s majetkom štátu. To si však, bohužiaľ, vláda neuvedomovala. Čo najviac ma mrzí, tak ako som spomínal, zákon o slobodnom prístupe k informáciám je účinný od 1. januára 2001 a na základe toho nie je právny dôvod, aby sa utajovanie alebo protiprávne utajovanie informácií skončilo od dátumu prijatia alebo schválenia právnej analýzy ministerstva spravodlivosti, nie je na to žiadny relevantný dôvod. Zákon o slobodnom prístupe k informáciám musí byť dodržiavaný odo dňa nadobudnutia jeho účinnosti. To znamená, ak sa v rozpore so zákonom materiály utajili od tohto obdobia, musia byť aj v súčasnosti podľa nášho názoru zverejnené. Pán predsedajúci, dovolím si ešte predniesť, tak ako je rozdané, návrh uznesenia Národnej rady Slovenskej republiky, ktorým žiada vládu Slovenskej republiky o predloženie zmlúv s KIA – Hyundai a PSA Citroen, ktorý znie: „Národná rada Slovenskej republiky žiada vládu Slovenskej republiky predložiť do 10 dní Národnej rade Slovenskej republiky všetky zmluvy, ktoré boli uzavreté medzi vládou Slovenskej republiky a investormi KIA – Hyundai a PSA Citroen, vrátane dodatkov k nim.“ Vážené panie poslankyne, páni poslanci, verím, že v porušovaní právneho poriadku aspoň v tejto veci Národná rada pristúpi na to, aby svojím rozhodnutím nabádala vládu k tomu, aby zákon bol dodržiavaný, a prosím o schválenie navrhovaných uznesení. A, pán predsedajúci, súčasne sa hlásim ako prvý do rozpravy. Ďakujem pekne.