Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2013-10-28):
Vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, kolegovia, ako odborníkovi na atómové ponorky mi prislúcha vystúpiť aj k tomuto bodu. Prepáčte za túto poznámku, len nabieham na vašu komunikačnú stratégiu, čo máte. Teda už som to tu ráno hovoril, že ste dostali ten brief, že takto treba. A nie, ja už keď počujem a som rád, ja som pôvodne neplánoval, len som zbežne počúval aj to uvedenie toho bodu, a trošku ma obchádza obava, keď teda posilňujeme niekoho. Ale pritom myslím, že to je namieste uviesť, také, čo som, ja som to mal veľmi dlho na jazyku, a teraz som rád, že v tomto bode to je meritórne a poviem to. I keď je to možno staršieho dáta, že niekedy mám pocit, že sa stále na niečo hráme, prezentujeme sa a s deravými topánkami, respektíve so slamou v topánkach. A niekedy mi to fakt tak príde. Ja všetky tie hry olympijského výboru, čo sa prezentujú, že aký slovenský dom, kde je a ako, kde bol úspešný, poviem vám jeden príbeh olympijského slovenského domu v Pekingu. A to bola tak čistá a obrovská hanba, alebo také plytvanie peňazí, že ja som, vtedy mi to aj niekto hovoril, že čo to stojí, koľko peňazí to stojí. A človek si tak pomyslel, že čo by sa za tie peniaze mohlo urobiť, koľko ľudí by mohlo byť, mať nejakú športovú prípravu za to a mohli doniesť konečne aj nejaký výsledok. Výsledkom slovenského domu v Pekingu bolo, že tam naši hltali halušky a nikto iný. Ale to trošku hyperbolizujem. Naozaj je, je to až nemiestne, to hranie sa na niečo a pritom zďaleka tým nie sme. Špeciálne Peking bol jeden obrovský prúser. To, že jak sa to deklarovalo, že to bolo pomaly na hlavnom, pri hlavnom námestí, je tak zavádzajúce, že nič zavádzajúcejšie nemohlo byť. Ono to síce nebolo od hlavného námestia ďaleko, ale v takej uličke, kde, zjednodušene, ani noha nepáchne, a tých čínskych nôh v Pekingu je veľa. Čiže keď tam už je málo ľudí, to znamená, že to je fakt bezvýznamná ulica. A naozaj to bolo v tak bezvýznamnej ulici, že to bolo úplne zbytočné tam lokalizovať. Čiže nemalo to ani, by som povedal, zmysel v tom, že nejaký vizuálny kontext, že ľudia vnímajú cez tú vlajku, ktorá tam viala, ako našu republiku. Úplne, úplne nulitné a rozpočet tam bol obrovský. Potom som zbežne zachytil aj ten Londýn. V Londýne sme tiež mali údajne slovenský dom niekde, kde kráľovská rodina. Načo my potrebujeme mať slovenský dom, kde mala kráľovská rodina? Na nič, vám poviem, na nič. To je znova hranie sa na niečo, prosím vás, až úbohé. Naozaj na hrane úbohosti a dokazovania si cez nejakú takú vizuálnu zložku, že ako nám trčí slama z topánok. Čiže toto je jedna z vecí, neviem teda, že či toto sa priamo toho týka, ale ak by som mohol niekde apelovať, tak apelujem na to, prosím vás, olympijský výbor má slúžiť, teda samozrejme okrem tých myšlienok a prezentácie, aby niekto vôbec športoval. Viete, aby sme nakoniec nedopadli tak, že budeme hltať halušky v nejakom slovenskom dome, niekde ako, že údajne na dobrej ulici, však tu nám to naši uveria, pritom to vôbec nemusí byť dobrá ulica, ale už tam pomaly nikto športovať nebude. Viete, teraz títo vodní kanoisti, už, už, už, už idú pomaly do dôchodku. Ja som naozaj zvedavý, že kto vlastne bude športovať za našu krajinu. Ale hlavná vec, že budeme mať niekde slovenský dom. Predpokladám, že už teraz sú nejaké zdroje vyčlenené na slovenské domy v Soči. A to bude, to bude slávy, čo? To sa bude, koľko hltať halušiek? A potom niekde potichu povie, že koľko to stálo peňazí. A tu detiská, minule to niekde bolo, že nemajú, nemajú im, ani vosky na lyže si za čo kúpiť. Čiže naozaj toto by som chcel apelovať aj na kolegov poslancov, ktorí teda, ak to predkladajú, predpokladám, že majú k tomu blízko, tak to tam niekde prípadne posuňte. Hej? Čiže dôležité na šírenie myšlienok nie je to, že si v nejakej zabudnutej ulici vytrčí z okna slovenskú vlajku a hrať sa na slovenský dom, ale zmyslom tej olympiády je pomôcť nejakým športovcom, ktorí na to majú, ale skutočne majú a sú schopní doniesť nejaký výsledok, aby nám nejaký ten výsledok doniesli. To by som si ja takým spôsobom nejako predstavoval. Ani neviem, či tento váš návrh zákona tomu pomôže. Ak áno, tak budem rád. Ale toto som mal hroznú chuť povedať, špeciálne pre ten Peking, v Londýne som nebol, to bolo, to bolo na hrane, na hrane zúfalstva a obrovského, ale obrovského plytvania zdrojmi. A predpokladám, že aj verejnými zdrojmi, lebo to sa potom niekde tak snaží zaobaliť, že ako sponzorsky a v konečnom dôsledku sa zistí, že to až tak sponzorsky nebolo, že to išlo naozaj, veľká časť tých peňazí, z peňazí určených na, na to, aby si tie deti mali za čo kúpiť vosk na lyže alebo aby si mali za čo kúpiť tretry. Ďakujem pekne.