I. Mikloš, poslanec: (2008-01-31):
Po prvé, považujem za až nekonzistentné s tým dokumentom, aj z hľadiska jeho úrovne, to politické vyhlásenie vlády Slovenskej republiky, ktoré je prilepené na začiatok. Neviem, či to bolo súčasťou toho dokumentu, ktorý išiel do Bruselu, aj toto vyhlásenie. Ak bolo, tak musím konštatovať, že dosť devalvovalo úroveň, celkovú úroveň tohto dokumentu. A odrazím sa teda vo svojom vystúpení najmä o konštatovania, ktoré sú v tomto politickom vyhlásení. Politické vyhlásenie hovorí, že hospodárska politika súčasnej vlády zachováva kontinuitu v zásadných otázkach smerovania Slovenska v integračnom procese Hospodárskej a menovej únie, pričom však svoj program stavia na väčšej rovnováhe zodpovednosti jednotlivca a spoločenskej solidarity. Predniesol to aj pán minister vo svojom úvodnom slove a zároveň tvrdí, že vláda vykonáva hospodársku politiku v duchu svojho programového vyhlásenia, ktoré deklaruje snahu upraviť ekonomický systém spôsobom, aby bol viac solidárnejší a sociálne spravodlivejší, nie však na úkor ekonomického rastu. Teda tak jemnejšie a kulantnejšie povedané, že vláda buduje silný sociálny štát. No, problém, ale je, že čísla, ktoré sú uvádzané v samotnom konvergenčnom programe, hovoria opak. Silný sociálny štát alebo silnejšia sociálna spravodlivosť, väčšia vyváženosť je daná najmä vyššou mierou prerozdeľovania. Ale vy, vážené dámy, vážení páni z koalície, vy, aj na ministerstve financií, aj vo vláde predpokladáte ďalšie znižovanie prerozdeľovania aj v tomto dokumente. Konvergenčný program je do roku 2010. Čísla v ňom uvedené sú do roku 2010, prípadne aj na dlhšie časové obdobie. A čo nám tieto čísla hovoria? Hovoria nám, že Slovensko už dnes, už keď Ficova vláda preberala vládu nad Slovenskom, malo jednu z najnižších mier prerozdeľovania, konkrétne v roku 2006 to bolo 37,3 %, kým priemer za Európsku dvadsať sedmičku bol 46,8 % a v najsilnejších sociálnych štátoch to bolo dokonca vyše 50 %, vo Švédsku až 55 %. Môžete povedať, že áno, no rok 2006 bol výsledkom osemročného fungovania pravicovej, ako vy zvyknete hovoriť, krajne pravicovej vlády. No len problém je, že ten konvergenčný program hovorí, že vy to chcete ďalej znižovať. Podľa čísel v konvergenčnom programe má byť miera prerozdeľovania, teda podiel verejných výdavkov na HDP v roku 2007 mal byť 36,6 %, čiže ďalší pokles a v roku 2010 dokonca len 34,7 %. A to ešte v týchto číslach, v týchto prostriedkoch budú aj výdavky, ktoré nám umožní čerpať členstvo v Európskej únii, teda z eurofondov. Ak by sme odpočítali európske peniaze, tak ten pokles by išiel dokonca na 31,2 % HDP. Čiže konštatujem, že čísla, ktoré sú uvedené v konvergenčnom programe, teda fakty popierajú tvrdenie, hneď prvé tvrdenie z politického vyhlásenia vlády Slovenskej republiky, že vláda robí nejakú sociálnejšiu politiku alebo sociálne vyváženejšiu politiku s vyššou mierou solidarity. A mohol by som doložiť toto tvrdenie aj tým, že v rozpočte na rok 2008 rastú celkové výdavky do sociálneho systému o 2 %, presne o tie isté 2 %, ako rastie inflácia, teda v reálnom vyjadrení nedochádza k žiadnemu rastu sociálnych výdavkov, kým celkové výdavky, verejné výdavky a výdavky štátneho rozpočtu rastú o 9 až 10 %. Myslím si, že toto je ďalší dôkaz. Dalo by sa to rozmeniť na drobné pri výdavkoch na detské prídavky, na iné sociálne výdavky, že jednoducho čísla aj v štátnom rozpočte, aj v konvergenčnom programe usvedčujú vládu z toho, že to je účelové tvrdenie, účelové vyjadrenie, ktoré má navodiť dojem budovania silného sociálneho štátu alebo robenia nejakej sociálnej, nebodaj, sociálnodemokratickej politiky. Druhá vec, ku ktorej sa chcem vyjadriť, je o tom kľúčovom a podstatnom, čo tento materiál priznáva, a to je nedostatočné konsolidačné úsilie, čo bolo potvrdené mimochodom aj vo včera zverejnenej správe Európskej komisie. Konvergenčný program je užitočný aj preto, že konvergenčný program musí byť pripravovaný a schvaľovaný a odosielaný do Bruselu v predpísanej štruktúre. Takže tam sa nedá niektoré veci zatajiť, ktoré sa dajú zatajiť pri štátnom rozpočte. Pri štátnom rozpočte sa vláda opierala o to a neustále poukazuje na to, ako rýchlo znižuje deficit verejných financií a tvrdí, že plníme Pakt rastu a stability. Ale nie je to pravda. Konvergenčný program dokazuje, že v tomto roku, v roku 2008 nesplníme Pakt rastu a stability a že konsolidačné úsilie je nedostatočné. Kto by tomu nechcel veriť, môže si to prečítať aj v tabuľkách v častiach 3.1. a 3.2., ktoré popisujú práve konsolidačné úsilie. Čo je to konsolidačné úsilie? Konsolidačné úsilie je miera zmeny štrukturálneho deficitu. Podľa Paktu rastu a stability krajina, ktorá má nadmerný deficit, by mala znížiť štrukturálny deficit o 0,5 % ročne. Čiže dosiahnuť konsolidačné úsilie najmenej o 0,5 % ročne. Ale táto správa, tento konvergenčný program práve v tabuľkách v častiach 3.1. a 3.2 dokumentuje, že konsolidačné úsilie v tomto roku sa zníži len o 0,1 %, teda len na 20 % plníme vlastne tento záväzok. Prečo je to tak? Čo je to konsolidačné úsilie? Čo je to štrukturálny deficit? Keďže konsolidačné úsilie je zmena štrukturálneho deficitu, štrukturálny deficit je deficit verejných financií očistený o tri veci: o jednorazové vplyvy, o cyklické vplyvy a o vplyv dôchodkovej reformy. Čiže, ak by ste chceli tvrdiť, že je to dané tým, že máme náklady na dôchodkovú reformu, tak to tak nie je. Štrukturálny deficit je očistený o jednorazové vplyvy, cyklické vplyvy a o vplyv dôchodkovej reformy. Problém, ktorý tu je, je aj v tom, že v rozpočte na rok 2008 sú výrazné veľké jednorazové príjmy, ktoré sa zrejme nebudú opakovať. Na ilustráciu týchto jednorazových príjmov môžem doložiť, že napríklad, kým z predaja majetku sa v roku 2007 rozpočtovali príjmy vo výške 674 mil. korún, tak v roku 2008 už to majú byť 2 mld. 279 mil. korún. Asi je zrejmé každému, že príjmy z predaja majetku sú jednorazovými príjmami, navyše, keď sa neprivatizuje, keď sa rozpredávajú len nepotrebné aktíva, tak je zrejmé, že sa nedá donekonečna rozpredávať tieto aktíva. Ďalej to, že ide o jednorazové navýšené príjmy, dosvedčujú  čísla aj z rozpočtu, aj z konvergenčného programu o dividendách, ktoré sú mimochodom veľmi zaujímavé a chcel by som upriamiť vašu pozornosť na príjmy z dividend. Príjmy z dividend vláda predpokladá, že v roku 2008 budú vyššie o 5 mld. korún ako v roku 2007. Keď si ale pozriete, z ktorých podnikov vláda dividendy berie, tak väčšinou berie z energetických podnikov, kde má zhruba polovičný podiel. No ak je to tak, tak potom z toho vyplýva, že celkové dividendy v týchto energetických podnikoch vzrastú zhruba o 10 mld. korún v roku 2008 oproti roku 2007. Logická otázka sa vkráda do mysle, ako je to možné, keď predseda vlády tvrdí, že neporastú ceny energií, pričom vieme, že náklady napríklad cena ropy, cena plynu rastie. Čiže podnikom rastie cena vstupov. Predseda vlády tvrdí, že nerastú ceny pre domácnosti a zároveň enormne narastajú dividendy energetických podnikov. Asi je naozaj kúzelník. No vysvetlenie je naporúdzi. Dochádza znovu k tomu, že cez politický tlak na nedostatočne nezávislý regulačný úrad dochádza k inej politike voči maloodberateľom a k inej politike voči veľkoodberateľom. Jednoducho znovu dochádza ku krížovým dotáciám, z čoho budeme mať problémy aj z hľadiska európskych smerníc a pravidiel, ale aj z hľadiska udržateľnosti takéhoto vývoja, aj z hľadiska toho, že takýto vývoj posiela nesprávne cenové signály do ekonomiky, čo vyvoláva priame a nepriame škody a spôsobí do budúcna vyššie ceny. Navyše, keď som to povedal pri štátnom rozpočte, tak viacerí z poslancov vládnej koalície tvrdili, že to nie je pravda a že to nie je tak. Udalosti posledných dní a týždňov nám ale ukázali aj ďalší veľmi taký sofistikovaný, alebo, povedal by som, tvorivý spôsob, na aký predstavitelia vlády prišli. Neviem, či ste zachytili, že vláda prideľuje kvóty na emisie CO2. Prideľuje ich vláda v rámci celkovej kvóty, ktorú máme ako Slovensko určenú. Vláda urobila veľmi zaujímavý ťah. Slovenskému plynárenskému priemyslu pridelila mnohonásobne viac kvót, ako je objem, ktorý potrebuje a ktorý je daný tým, koľko vypúšťa vlastne CO2 do ovzdušia. A na tých kvótach je zaujímavé aj to, že celkový objem je obmedzený a že s nimi sa dá obchodovať, že tie firmy, ktoré nepoužijú celý objem, tak ten zvyšok môžu predať. Je celkom evidentné, keďže SPP dostalo mnohonásobne v miliardách, odhaduje sa to až na 2 až 3 mld. korún, za ktoré tie kvóty, ktoré nepoužije, bude môcť predať, tak vlastne vláda darovala SPP 2 až 3 mld. korún, ktoré budú musieť zaplatiť iné firmy, ktoré majú nižšie kvóty, ako je ich skutočná potreba a budú si musieť od SPP tieto kvóty odkúpiť. Aj takýmto spôsobom vláda korumpuje SPP, vláda deformuje podnikateľské prostredie a kupuje nižšie ceny pre domácnosti na úkor vyšších cien pre niektorých podnikateľov a niektoré podniky. Takže aj toto je ukážka zlej politiky, ktorá deformuje ceny, ktorá deformuje podnikateľské prostredie a ktorá priamo a nepriamo korumpuje. Rád by som poukázal aj na to, čomu sa hovorí, je to odborná záležitosť, ale je veľmi dôležitá najmä z hľadiska dlhodobej udržateľnosti, a to je fiškálny impulz. Fiškálny impulz zjednodušene znamená, že ak sa ekonomika vyvíja dobre, ak dosahuje vysoký ekonomický rast, ak je nad svojím potenciálnym rastom, a to slovenská ekonomika dnes je, tak fiškálny impulz by mal byť negatívny, inými slovami, fiškálna politika by mala byť reštriktívna. A naopak, ak je ekonomika pod svojím potenciálnym rastom, fiškálna politika by mala byť expanzívna, aby nedochádzalo k nižšiemu rastu, ako môže dlhodobo. No a práve v tom je ten problém. Aj preto poukazuje Európska komisia na problémy, ktoré máme, že slovenská ekonomika sa dnes nachádza nad úrovňou svojho potenciálneho rastu a práve preto by fiškálna politika mala byť ešte úspornejšia a reštriktívnejšia a nemala by vpúšťať do ekonomiky taký fiškálny impulz, aký do nej vpúšťa už schváleným štátnym rozpočtom a verejnými rozpočtami. Ten problém totiž je v tom, že ono sa to neprejaví negatívne teraz a hneď, ale prejaví sa to negatívne v strednodobom a dlhodobom horizonte práve z hľadiska zdravého ekonomického prostredia a z hľadiska predpokladov na vysoký a zdravý ekonomický rast. Ďalšie veci, na ktoré chcem upozorniť, v ktorých zavádza toto politické vyhlásenie a je v rozpore s realitou. Politické vyhlásenie ku konvergenčnému programu napríklad hovorí, citujem: „Splnením tohto strednodobého cieľa a prijatím niektorých ďalších opatrení v správnom čase, najmä v dôchodkovom systéme bude na Slovensku prvýkrát od jeho vzniku zabezpečená dlhodobá udržateľnosť verejných financií.“ Prosím vás pekne, ale veď to je lož. Veď to, čo robíte v dôchodkovom systéme, je presný opak. Vy ohrozujete udržateľnosť verejných financií, pretože dokazuje to váš štátny rozpočet. Vyháňate ľudí z druhého piliera, oslabujete druhý pilier, vy sa tu zaväzujete v tomto politickom vyhlásení, že nebudete navrhovať opatrenia, ktoré znižujú podiel príspevkov do druhého piliera. To nerobíte, nerobíte to takto. Robíte to vyháňaním ľudí, dokonca protiústavnou zmenou o predĺžení minimálnej doby sporenia. A dokazuje to, že robíte opak, ako tu deklarujete, to, že vy sami vo vašom vlastnom štátnom rozpočte na rok 2008, na tento rok, predpokladáte dodatočný príjem do Sociálnej poisťovne vo výške 2,5 mld. z titulu zníženia váhy druhého piliera z odchodu ľudí, ktorí si prestanú sporiť a ich peniaze sa presunú do Sociálnej poisťovne. Čiže opak, robíte opak, ako je to, k čomu sa tu hlásite. A tvrdíte ešte aj v ďalšej vete, že vláda bude musieť prijať zásadné opatrenia v oblasti dôchodkového systému, v oblasti dlhodobej udržateľnosti verejných financií. Áno, bude musieť, ale opačné, ako ich robíte vy. Pretože každému, kto pozná základy ekonómie a dôchodkových systémov, musí byť jasné, že znižovanie druhého piliera, znižovanie váhy druhého piliera znamená zaťažovanie verejných financií dlhodobo do budúcnosti. Ďalej v tomto politickom vyhlásení hovoríte, citujem: „Slovenská ekonomika ako celok v súčasnosti rastie vysokým tempom. Vláda sa však bude musieť viac zamerať na rovnomernejšie rozloženie ekonomického rastu a životnej úrovne obyvateľstva medzi regióny.“ Ale, vážené dámy, vážení páni, robíte opak. Veď si pozrite, ako ste delili koncom roka 2006 prostriedky na stimuly. Veď ste absolútnu väčšinu prostriedkov na stimuly dali do západného Slovenska a do oblastí, ktoré majú oveľa, oveľa vyššiu ekonomickú aj životnú úroveň, ako sú zaostalé východné a južné regióny Slovenska. V tomto vyhlásení tvrdíte, že vláda bude vstupovať len do takých projektov PPP, ktoré budú zárukou vyššej efektívnosti pri dosahovaní cieľov, ako by to bolo pri použití len verejných zdrojov a zároveň tieto projekty neohrozia bilanciu verejnej správy v strednodobom a dlhodobom horizonte prostredníctvom kumulácie implicitných záväzkov vlády. Ale robíte presný opak. Veď vláda zhodila zo stola stanovisko ministerstva financií, ktoré upozorňovalo na to, že PPP projekty v objeme 150 mld. korún ohrozujú stabilitu verejných financií a ministerstvo financií tvrdilo, že hranica, pod ktorú by to nemuselo ohrozovať, je 60 mld. korún. 150 verzus 60 a hlásite sa tu k tomu, že PPP projekty neohrozujú ekonomiku a zdravý ekonomický vývoj? Navyše, ako bolo zverejnené, obmedzujete súťaž. Podľa správ, ktoré boli v médiách, boli vyradené štyri veľké medzinárodné koncerny a ostali len dve firmy, ktoré majú realizovať PPP projekty. Politické prepojenie mecenášov vašej strany, teraz hovorím o strane SMER – sociálna demokracia, a týchto firiem alebo minimálne jednej z týchto firiem, ktoré ostali v hre, tiež nedáva záruku toho, že to bude postavené lacno, rýchlo a efektívne. Navyše, by som vás chcel upozorniť aj na to, že PPP projekty sú všade na svete veľmi zložitá záležitosť a dokonca krajiny, ktoré s nimi majú dlhodobé skúsenosti, ako je napríklad Veľká Británia alebo Írsko, aj tam to vychádza tak, že nakoniec zhruba až 50 % PPP projektov alebo objemu PPP projektov sa započítava do verejných výdavkov. A tu netreba byť ani veľkým expertom a analytikom, aby človek si vedel vypočítať, že pri takom obrovskom objeme prostriedkov sa len nepatrná časť vráti spoplatnením diaľnic, či už mýtom alebo koncesionárskymi poplatkami a že veľká časť, prevažujúca časť týchto prostriedkov, ktoré vy tvrdíte, že budú takto nie z verejných zdrojov, bude musieť byť uhradená z verejných zdrojov v budúcnosti a že je to vlastne len presun zaťaženia daňových poplatníkov do budúcnosti. Ďalej tvrdíte v tomto politickom vyhlásení, že v budúcich rokoch bude dominovať téma účinnosti a efektívnosti výdavkových politík a razantnejšia realokácia zdrojov v prospech cieľov Lisabonskej stratégie. No, ale veď v štátnom rozpočte ste urobili presný opak. Ciele Lisabonskej stratégie. Vy sa tu hlásite deklaratívne k tomu, že bude, že v prípade Slovenska to znamená najmä investície do rozvoja ľudského kapitálu a vedomostnej spoločnosti, čo obsahuje v oblasti školstva koncepciu celoživotného vzdelávania, efektívnej politiky trhu práce, vedu, výskum a inovácie. Vážené dámy, vážení páni, toto je politické vyhlásenie, ktoré nemá hodnotu ani tohto papiera, pretože v štátnom rozpočte nie sú prioritami ani vzdelanie, ani veda, ani výskum. Nedochádza ani k napĺňaniu zámerov programového vyhlásenia a klesá podiel verejných výdavkov na hrubom domácom produkte do školstva, napriek tomu, že ste sa prihlásili k tomu, že to vzrastie na 5 %, klesá to, ani do vedy, ani do výskumu. No a posledná vec, pri ktorej sa chcem zastaviť, je, že vláda tu tvrdí, že si uvedomuje dôležitosť štrukturálnych politík z pohľadu zdravého ekonomického vývoja zvlášť po vstupe do eurozóny, keď sa zúži priestor na reakciu makroekonomických politík na ekonomické výkyvy. Ale robíte presný opak. Hlásite sa k tomu, že si to uvedomujete, ale zmenili ste Zákonník práce tak, že je menej pružný, ako bol predtým. Každý ekonóm vám povie a predpokladám, že to vedeli aj tí, ktorí toto písali, že pružnosť trhu práce po vstupe do eurozóny je rádovo dôležitejšia ako pred ňou, keďže naozaj stráca krajina jeden z nástrojov, a to je menová politika. Každý ekonóm vám povie, že fiškálna zodpovednosť, fiškálne zodpovedná politika je omnoho dôležitejšia ešte po vstupe do Európskej únie. Ale robíte opak, čo som sa snažil naznačiť napríklad príkladom tých PPP projektov a to som ešte nehovoril o hrozbe desiatok miliárd korún prehratých v arbitráži za nezmyselný zákon o zdravotných poisťovniach. A mohol by som hovoriť ešte o ďalších a ďalších rizikách. Takže, zhrnuté a podčiarknuté, musím povedať, že aj keď celková úroveň konvergenčného programu je najmä v porovnaní s inými dokumentmi, ktoré nám tu vláda predkladá a ktoré tu prerokúvame, výrazne vyššia, aj tento dokument má svoje slabiny, ale nie je to chyba tohto dokumentu. Skutočnou príčinou týchto slabín je chybná hospodárska politika, jej ideologická  obmedzenosť a odborná nespôsobilosť najmä predsedu vlády, ktorý pretláča také veci, ako je napríklad novela Zákonníka práce, ktorá znižuje flexibilitu trhu práce, ako je napríklad rušenie ziskov zdravotných poisťovní, ako je rušenie reformy zdravotníctva so všetkými fiškálnymi a inými dôsledkami atď., atď. Nehovoriac o zásadnej veci, ktorou sú negatívne zásahy do dôchodkového systému, ktoré majú dopad a dosah nielen do dôchodkového systému, ale aj do dlhodobej udržateľnosti verejných financií a teda do tých vecí, ktoré súvisia práve s tými oblasťami, ktoré Konvergenčný program Slovenska pokrýva. Ja som niektoré z vecí, ktoré som tu dnes spomenul, hovoril už pri štátnom rozpočte a musím konštatovať, že včera zverejnené stanovisko Európskej komisie potvrdilo tieto naše výhrady a potvrdilo vlastne tie veci, ktoré sú napísané aj tu, v konvergenčnom programe, napríklad nedostatočné konsolidačné úsilie alebo hrozba dlhodobej udržateľnosti zdravého ekonomického prostredia, zdravých verejných financií. Ďakujem pekne. (Potlesk.)