R. Fico, poslanec: (2003-06-20):
Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pán poslanec Murgaš. Nech sa páči. M. Murgaš, poslanec: Dámy a páni, ak politik vo fungujúcej demokracii zmanažuje procesy vyúsťujúce do poškodenia ekonomických záujmov štátu, ak preukáže profesionálnu neschopnosť, ak je, nedajbože, podozrivý z klientelizmu, takýto politik vo fungujúcej demokracii sám odstúpi. Nie však v Slovenskej republike. V našich pomeroch sa dobrovoľne neodstupuje. V našej zvláštnej slovenskej demokracii sa za neschopnosť a konanie poškodzujúce záujmy občanov povyšuje. Dnes rokujeme o vyslovení nedôvery podpredsedovi vlády a ministrovi financií. Tomu ministrovi, ktorý v minulej vláde ako podpredseda vlády zavieral oči pred tunelovaním Devín banky a okrádaním občanov nebankovými subjektmi. Tomu ministrovi, ktorý riadil pre Slovenskú republiku nevýhodnú privatizáciu plynárenského podniku a rozvojových energetických sietí. Tomu ministrovi, ktorý vo funkcii podpredsedu vlády zbabral reformu verejnej správy, výsledkom ktorej je chaos a ešte nižšia efektívnosť ako predtým. Tomu podpredsedovi vlády, ktorý sa tvári ako reformátor, a pritom len deštruuje. Tomu ministrovi, ktorý nebol a nie je schopný naštartovať skutočnú reformu verejných financií. Tomu podpredsedovi vlády a ministrovi, ktorý s takou istou ľahkosťou, s akou mení svoje členstvo v politických stranách, prijíma voluntaristické rozhodnutia majúce fatálny dopad na slovenskú ekonomiku a životnú úroveň jej občanov. Ako keby toho všetkého nebolo dosť, pán Mikloš pokračuje vo svojej dobrodružnej jazde. Tentoraz nachystal pre nás takzvanú daňovú reformu, ktorú už aj začal uskutočňovať. Takzvaná daňová reforma je ďalším z rukolapných dôkazov profesionálnych „kvalít“ pána Mikloša a jeho ignorovania legitímnych záujmov relevantnej časti občanov Slovenskej republiky. Žiaľ, používa pri tom preňho doteraz úspešnú metódu prezentovania polopráv ako právd, manipulovania so štatistikou, účelového zavádzania, démonizovania oponentov a tak ďalej. Dane sú považované za najzložitejšiu časť ekonomickej teórie a praxe. Tí, ktorí tvrdia opak a prezentujú jednoznačné riešenia, sú buď ekonomickí nedoukovia, alebo manipulátori. Tak ako každý komplexný ekonomický problém - a dane takýmto problémom sú -, má totiž nielen svoje pozitívne, ale aj negatívne dopady na rozsah a intenzitu ekonomických procesov. Týka sa to aj takzvanej daňovej reformy, ktorá popri určitých pozitívach obsahuje celý rad negatívnych prvkov. Žiaľ, aj tu platí, že negatíva jednoznačne prevládajú a budú mať ťažký dopad na život občanov Slovenskej republiky. Dovoľte mi teraz podrobnejšie prezentovať náš názor na slabé a značne rizikové stránky takzvanej daňovej reformy. Po prvé, chybné princípy. Niektoré princípy, na ktorých je založená predkladaná reforma, považujem ako ekonóm za nekorektné. Týka sa to napríklad vertikálnej rovnosti podľa pána Mikloša. Podľa pána Mikloša vertikálna spravodlivosť znamená, citujem: „...že subjekt, ktorý má vyššie príjmy, väčší majetok alebo spotrebu, platí vyššiu daň, pričom by však mala byť zachovaná zásada proporcionality, t. j. miera zdanenia by nemala progresívne stúpať so zväčšujúcim sa základom dane“. Koniec citátu. Tí, ktorí poznáte publikáciu OECD s názvom Dane a ekonomika z roku 2001, ste si v nej mohli prečítať podobnú definíciu vertikálnej spravodlivosti, no iba v prvej časti. Citujem: „Vertikálna spravodlivosť vyžaduje, aby ľudia s vyššími príjmami odvádzali vyššie podiely svojho príjmu v podobe daní.“ Koniec citátu. Jednoducho definícia OECD neobsahuje zásadu proporcionality, ale práve naopak, predpokladá progresivitu zdanenia. Toto je jeden z mnohých príkladov poloprávd, ktoré pán Mikloš tak veľmi rád vydáva za pravdu. Myslím si, že zabezpečenie progresivity cez odpočítateľnú položku je len slabou náplasťou na nerešpektovanie myšlienky tejto definície. Navyše dôvodová správa uvádza, že, opäť citujem: „Priame zdanenie by malo plniť výlučne fiškálnu funkciu.“ Koniec citátu. Ja sa teraz pýtam, načo potom ministerstvo financií Slovenskej republiky zavádza odpočítateľnú položku vo výške zhruba 81 300 Sk? Po druhé, chýbajú východiská. Len východiská reformy, dámy a páni, ak majú byť seriózne, by vyžadovali rozsah okolo tisíc strán, no materiál má aj s predkladacou správou len niekoľko desiatok strán. Návrh takzvanej reformy pozorne sledujem už od prvotných verzií. Viem, na akých východiskách bola založená. Napríklad využívala výsledky neodborných výskumov s absurdne malou štatistickou vzorkou. Koncepcia takého zložitého systému ako je daňový systém, na ktorý je množstvo odborných názorov, si vyžaduje dôsledné analýzy a syntézy veľkého počtu materiálov. Z dostupných návrhov nie je jasné, z čoho vlastne reforma vychádza! Nehovorím, že práca študenta, ktorý túto reformu prevažne vypracoval, bola úplne zbytočná, niektoré jej prvky sú inšpiratívne, ale takéto zjednodušenie problému ako celku je nielen neprípustné, ale aj krajne nezodpovedné. Takzvaná daňová reforma nemá žiadne teoretické východiská a s tými, ktoré má, sa dá polemizovať, pretože im chýba riadne argumentačné pozadie. Po tretie, pred chvíľou sme diskutovali o tom, či ponechať vo funkcií pána Csákyho, alebo ho z tej funkcie dať preč. Zástupcovia vlády podporovali dojemne previazanosť toho, čo robí pán Mikloš. Takže nezainteresovaný by si myslel, že obaja konajú tak, aby sme boli kompatibilní s klubom, do ktorého chceme vstúpiť. Realita je iná. Reforma, alebo takzvaná daňová reforma, nesmeruje k stavu v Európskej únii, ale sa tomuto stavu vzďaľuje. Ak by boli riadne vypracované východiská tejto takzvanej reformy, zistili by sme, že ide mimo stavu v Európskej únii, ktorej sa - dúfam - onedlho staneme členom. V Európskej únii sa v súčasnosti vyvíjajú rôzne aktivity pre postupnú harmonizáciu daňového systému v rámci jej členstva. Plánuje sa začať bližšou harmonizáciou spotrebných daní, potom harmonizáciou dane z pridanej hodnoty a napokon priamych daní. Vzhľadom na nastavenie monetárnej politiky a mnohých štrukturálnych nástrojov je prinajmenšom vhodné zvážiť mieru rozbiehavosti daňovej politiky Slovenskej republiky od daňovej politiky v krajinách Európskej únie. Čím bude náš daňový systém odlišnejší, tým, samozrejme, bude zraniteľnejší možnými obmedzeniami zo strany Európskej únie, ktorá nás prinúti prijímať také opatrenia, ktoré nebudú v súlade s našou špecifickou daňovou politikou. To môže spôsobiť a pravdepodobne aj spôsobí vážne problémy nášmu daňovému systému a tým aj celej ekonomike. Po štvrté, absencia dopadových analýz. Dopadové štúdie nie sú ani zďaleka riadne vypracované. Jedným z dôvodov je neprofesionálny a nezodpovedný prístup k tomuto problému a druhým je nedostatočná databáza štatistík a iných informácií. Základnou chybou bolo zjednodušenie využitia daňového systému len na fiškálne ciele, čo je názor medzi ekonomickými odborníkmi vskutku ojedinelý. Ale o pánovi ministrovi financií je známe, že si rád značne zjednodušuje a uľahčuje svoju prácu. Navyše vypracovanie štúdií o fiškálnych dopadoch odbornými inštitúciami prebehlo unáhlene, bez dostatočného časového a informačného priestoru. Dôsledkom toho je napríklad aplikácia statických modelov, ktoré nezohľadňujú štrukturálne zmeny v ekonomike. 10 dní nie je dosť na vypracovanie analýzy a syntézy daňových príjmov, navyše bez dostatočnej komunikácie zo strany Ministerstva financií Slovenskej republiky. To sú parafrázované slová významného predstaviteľa jednej z tých inštitúcií, ktorá tie analýzy robila, a ktorý si z pochopiteľných dôvodov neželá byť menovaný. Do veľkej miery ukazuje tento problém aj rokovanie vlády 28. mája tohto roku, keď stanovovanie viacerých daňových sadzieb bolo významne korigované pod ťarchou argumentov odborníkov z príslušných odvetví. Ako jednu z najväčších výhod daňovej reformy, ktorú uvádza minister financií, je zvýšenie konkurencieschopnosti Slovenskej republiky vo vzťahu k prílevu podnikateľských zahraničných investícií a presun zdaňovania na územie Slovenskej republiky, to znamená spraviť Slovenskú republiku akýmsi daňovým rajom. Táto problematika nie je v koncepcii vôbec obsiahnutá, pravdepodobne pôjde o raj pre hŕstku vyvolených a daňové peklo pre väčšinu občanov Slovenskej republiky. Po piate, šok do hospodárstva. Predkladateľ koncepcie Ivan Mikloš verbálne síce deklaruje, že ekonomika potrebuje pre svoje efektívne fungovanie stabilné podnikateľské prostredie, svojou praktickou činnosťou sa však snaží o úplný opak. Radikálne a náhle zvýšenie regulovaných cien začiatkom tohto roka po predvolebnom období ticha, ďalšie zvýšenie na začiatku budúceho roka ešte umocnené radikálnou a náhlou daňovou reformou spôsobí slovenskej ekonomike šoky, ktoré v žiadnom prípade nezabezpečia jej stabilizáciu a trvalo udržateľný ekonomický rast. Postup pána Mikoša spôsobí neprehľadné a nepredvídateľné podnikateľské prostredie. To bude mať za následok výrazné zvýšenie nákladov podnikov, domácností, ale aj štátu a v konečnom dôsledku poškodenie ekonomiky Slovenskej republiky a ďalšie zhoršenie životnej úrovne občanov. Dámy a páni, väčšina uznávaných ekonómov v Slovenskej republike považuje takzvanú reformu daňového systému za nepripravenú a vysoko rizikovú. Pán minister Mikloš, bývalý ekonóm a v súčasnosti popredný politik SDKÚ, chce túto takzvanú reformu pretlačiť za každú cenu. Veď raz sa bol vyjadril v úzkom kruhu, že „...polovička národa aj tak prežije“. A na záver mi dovoľte citovať z jedného časopisu. Citujem: „Postupne sa rozpredal celý majetok štátu, no doláre získané za 10 rokov z privatizácie sa neinvestovali v krajine, ale plynuli na splácanie dlhov a strácali sa vo vreckách politikov a nimi nastrčených mafií. Podniky vykúpené zahraničnými firmami prepúšťali zamestnancov a miestnych dodávateľov nahrádzali partnermi zo zahraničia. Export sa znižoval, domáce firmy krachovali a rozdiel v príjmoch medzi najbohatšími a najchudobnejšími sa prehlboval. Nezamestnanosť a zahraničný dlh sa zdvojnásobili, zato majetok vrchného ekonóma a jeho klanu dosiahol obrovský objem. Počas štyroch rokov koaličnej vlády však zostal vrchný ekonóm miláčikom finančných inštitúcií, pretože plnil úlohy, liberalizoval a privatizoval.“ Koniec citátu. Dámy a páni, keď som si prvýkrát prečítal tento článok, z ktorého boli odstránené mená, myslel som si, že citát hovorí o Slovensku. Omyl. Je to článok z časopisu Slovo z minulého roku, ktorý sa zaoberá krízou v Argentíne. Je to kompilát statí z renomovaných periodík, napríklad The Economist. Cesta rozpredaja národného majetku je pre ministra financií, podpredsedu vlády Ivana Mikloša mimoriadne príťažlivá. Liberalizuje a privatizuje v prospech zahraničných spoločností. Pracoval som istý čas v Argentíne. Je to pekná krajina so škaredými sociálnymi pomermi. Aj Slovensko je pekná krajina. Ak nechcete, aby v nej politici genómu pána Mikoša zaviedli škaredé sociálne pomery, skončite jeho činnosť vo funkcii ministra a podpredsedu vlády. Ďakujem vám za vašu láskavú pozornosť. (Potlesk.)