Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-06-10):
Vážený pán predseda, vážená pani ombudsmanka, vážené kolegyne, kolegovia, je to tretia, čo som zažil, a vždycky musí človek hľadať niečo na tom pozitívne a pozitívne je, že nás je tu o niečo viac. Tie predchádzajúce dve, myslím, že jedna bola určite v piatok. Mám pocit, že aj tá druhá bola v piatok, vtedy to tu bolo dosť úbohé. A dneska tu je na slovenské pomery normálne liga majstrov. Takže k tejto vašej správe, ja nebudem sa venovať, samozrejme, celej. Ja vypichnem z toho, že čo tam je z môjho pohľadu dôležité, ale musím, žiaľ, povedať aj, že čo tam nie je a bolo by dobré sa tomu venovať. Takže z pohľadu toho, že čo v správe ombudsmana je pre tento rok, tak naozaj je to desivé a ja teraz to poviem tak, ako to je. Je to desivé: 2,50 až 3 eurá denná dávka pre chovancov v reedukačných centrách. To moje ovce, poviem tak, ako je, moje kozy majú vyšší, vyššiu hodnotu stravnej jednotky. Naozaj je to, ale je to výrazom toho, že tak si tu my žijeme a že to nikoho, nikoho nebolí. Naozaj my sme, žiaľ, musím to povedať, krajinou lúpežníkov. Normálnych čistých lúpežníkov, ktorí následne sa stávajú ctihodnými občanmi, chodia po plesoch v opere, neviem čo. Neštítia sa ani sekundu, ani milisekundu vydrieť zo Slovenskej pošty 240 miliónov. Neštítia sa ani sekundu vydrieť, teraz som sa dozvedel, že z Univerzity Komenského 7 miliónov za upratovanie. Viete, to je tá, to je tá megaúbohosť, že títo ctihodní občania sú odkázaní na takéto zvrátenosti. To nie sú tvorcovia iphonov, to sú úbožiaci, to sú naozaj úbožiaci, ktorí ani nikoho z nich nenapadne ani v tých kaviarňach, kde tá káva stojí toľko, čo tá stravná jednotka, nikoho z nich ani nenapadne, že niekde niekto žije zo stravnej jednotky, ktorá je menšia, ako majú moje ovce na salaši. Fakt, to je, tak si tu my žijeme. Nebolí to, len to, keď sa to objaví, ja mám pocit, že aj po objavení je to také vajatavé, a ktovie, ako to tam celé dopadlo. Ak sme tie deti už odsúdili, však tiež sa tam asi nedostali za dobré správanie do toho, ale to ešte ergo neznamená, že máme nad nimi urobiť kríž. Naozaj, že to nie je znakom, že my sme, to je znakom našej úbohosti. Ohromnej, ohromnej úbohosti, že sme to dopustili. A ja som si neodpustil to porovnanie. Porovnanie jednej úbohosti, že sme schopní nechať deti žiť z 2,50 na deň, aby sa prestravovali, a na druhej strane nevadí, nevadí tej lúpežníckej čvarge vydrieť sedem miliónov z univerzity. Nevadí im to vydrieť za upratovanie. Nevadí im vydrieť za nič, za pracovnú... A tých prípadov bude niekoľko. Ja ich zbieram len na to dokumentovanie, že s akými hrdinami máme tú česť. A tá česť je v úvodzovkách. Sú to ctihodní občania, ktorých, dve tretiny poslancov sa im, s prepáčením, pchajú do zadku. To sú tí ctihodní občania, ktorí chodia na plesy v opere, ktorí nevymysleli iphone, vážení, ktorých jedinou schopnosťou je vydrieť peniaze z tejto biedy akýmkoľvek sofistikovaným spôsobom. A toto je našou pravdou, smutnou pravdou, že kde žijeme, že je proste, niekde tie deti v Hlohovci a neviem kde, v Hrhove, proste jedia, majú sa prestravovať za to, čo títo chlapci nechajú ako tringelt za kávu. To je znakom našej úbohosti, to, čo si my tu žijeme a že nás to necháva takými, ako sme. To ma mimoriadne zaujalo. Fakt ma to zaujalo. A myslím, že to je použiteľné aj v ďalšom procese, že špeciálne vydokladovať tú socialistickosť tejto vlády. Lebo toto je vláda, vážení, socialistov. To je vláda socialistov, ktorá nám teraz vládne. Mňa aj zaujalo, keď sa venujem ďalšej téme, zaujalo ma aj to, že ste podali, využili ste tú vašu právomoc voči sudcom, návrhy na disciplinárne konanie. Myslím, v troch prípadoch neviete výsledky. Sám som zvedavý, zistím, či vôbec môžem interpelovať. Lebo človek sa až bojí, viete, že čo môže, čo nie, lebo poväčšine sa tu začínavajú veci stávať utajovanými. Rozmýšľam, že skúsim vám pomôcť, lebo mňa to zaujíma ako princíp. Nie ako ten konkrétny, že jak dopadol, ale ako princíp, že keď ste to dali a že aký je výsledok. A poviem prečo. Lebo ja niekedy tiež som na pochybách, že viete, ľudia majú trebárs aj dôveru možno aj k nejakému poslancovi, že mu niečo povedia a majú pocit, tým, že mu to povedia, tak sa niečo udeje. Koľkí z poslancov upozornili na absolútne zvrátenosti a neudialo sa nič? V koľkých vy ste prípadoch upozornili na zvrátenosti a tiež sa neudialo nič?! Viete, že to znižuje váhu aj poslanca, ale aj ombudsmana a prehlbuje to, keď to tak sa zafilozofujem sociologicky, tú obrovskú frustráciu. Že už som, kde všade som bol, všade, kde sa dalo, som bol a nič. Viete, a potom už nechávame ľuďom tú poslednú možnosť, ktorá im zostáva. Diplomaticky ju nazvem nejaká ofenzívnejšia forma dovolania sa spravodlivosti. Že my si, naozaj niekedy aj ja rozmýšľam, že niekedy je možno na niečo neupozorniť, lebo vy keď na to upozorníte a nič sa nestane, tak sekundárne si znižujete sám váhu tým, že nemáte ten rešpekt, ale aj znižujete váhu tomu stavu, ktorý zastupujete. To znamená, aj poslanec, ktorý na niečo upozorní, nič, tu ľahkosťou bytia sa veci preme..., nič, z ničoho nič nejde, rešpekt, nič. Proste ide tá mašinéria, ide. Tí lúpežníci idú, idú a idú a neboja sa nikoho a ničoho. Všetko je zabezpečené, všetko je vybavené. Čiže toho, hovorím, sa až núti to človeka zamyslieť, že či nie je niekedy sa tváriť, že radšej to nevidím, ako by som mal povedať, že to vidím a aj tak s tým nič neurobím. Čiže preto ma to zaujíma, že jak to dopadlo, to vaše podanie na tých sudcov. Lebo predpokladám, že znova sa budeme tu všetci tváriť, že sa nič nestalo. A zaujala ma aj tá časť, v ktorej hovoríte o tých migrantoch. Viete, ja si to takto popremosťujem. My sme v ´68., niektorí z nás, ktorí tu nechceli počúvať Biľaka, utekali a boli krajiny, ktoré im poskytli možnosť tam zostať, hej? My by sme, my sme povinní to svojím spôsobom vrátiť. My sme povinní to svojím spôsobom vrátiť. Tu prídu ľudia, ktorých môžme fakt nejako nastavovať, že sú, aj to je ekonomická migrácia. Ale tam sú aj ľudia, ktorí sú prenasledovaní kvôli svojim názorom. A my nevraciame to, čo sme dostali. My sa nezaraďujeme medzi slušné krajiny. My obštrukčne tých ľudí, proste neposkytujeme im právnikov, nevedia sa dohovoriť, tvárime sa, potom im vydajú na papieri bezpečnostné riziko. Tá problematika je o niečo zložitejšia. Ale ja tu chcem na to upozorniť. My sme povinní za to, čo sme my dostali, ešte vrátiť určitú službu. Lebo koľkí z našich ľudí odišli a prijali ich tie krajiny, kvôli tomu dôvodu, ktorý častokrát... Lenže to je znova to nastavenie priorít týchto kaviárových socialistov, vážení! Kresťanku v Sudáne, tehotnú, odsúdia na smrť. Ešte pred smrťou by mala dostať sto rán bičom. Rodí v reťaziach a náš minister nič. Ale včera bola hlavnou správou dňa na spravodajskej televízii, že minister Lajčák požiadal Spojené arabské emiráty, aby sa uznávali naše vodičáky. Viete, to je otázka priorít. Prosím vás, koľkí z vás si chodíte zajazdiť do Spojených arabských emirátov? Viete, v čom je to, v čom je to priorita zahraničnej politiky? Ja viem, možno Jano Počiatek, keď tam chodí na formulu, tak musí si vybavovať nejaký, že mu to neplatí, možno sa on posťažoval a minister Lajčák toto uznal ako prioritu. Že nie je prioritou prenasledovaná kresťanka, tehotná! A to je jedno, že je kresťanka, tehotná žena, ktorú odsúdili na smrť zato, že má nejaký, nejaké vierovyznanie. To úplne s ľahkosťou obišli. Nič sa, k ničomu nevyjadril, vôbec nič. Všetky ambasády robili, Angličania, lebo tí sú, Magnu chartu mali, keď my sme tu ešte skákali zo stromu na strom, prosím vás. Tí si zavolali sudánskeho veľvyslanca a povedali mu, že čo je to za barbarstvo. My sme neurobili nič! Nič sme neurobili, nič! Lebo to nie je pre nás prioritou. Presne tak vy fungujete, vážení kaviároví socialisti. A správou dňa v zahraničnej politike je, že sme požiadali o uznávanie našich vodičákov v Spojených arabských emirátoch. (Reakcia z pléna.) Ale to je výstup, pán Daniš. To je, dokumentuje to, čo vás zaujíma. To, čo vás socialistov kaviárových zaujíma. Vás zaujíma, aby mohol Jano Počiatek v Saudskej, neviem kde, ani kde to je, mohol jazdiť bez toho, aby mal nejakú oštaru, a nejaká kresťanka ho nezaujíma. Nejakí utečenci niekde v táboroch, ktorí utiekli možno preto, že ich chcú doma zato zahrdúsiť, že majú nejaký názor. Vás to nezaujíma, ani právnika im nedáte, netrápi vás to, netrápi! Lebo vám je jedno, aký tu je režim. Vy budete držať zrazené opätky. Je úplne jedno, aký je tu režim. Len preoblečiete ten znak, ktorý máte držať. Presne tu sú také hodnoty, prosím vás. Je to výrazom toho a som rád, že na to bolo upozornené, že v akej krajine žijeme. A teraz chcem povedať, že čo tam nie je a čo mi chýba, že tam nie je. Oddiel dva, ja som si to tu aj poznačil, článok 17 hovorí, že nikoho nemôžte pozbaviť slobody len pre neschopnosť dodržať zmluvný záväzok. Vážení, my sme vytvorili úžernícko-exekútorský štát. Vy ste, smerácki poslanci, smerácki štátni tajomníci na tom priamo benefitovali. Vytvorili ten biznis, žili z neho, zneužívali ho. To je celý ten váš. Áno, je to tak, vážení! A ešte s tým budete konfrontovaní. Z toho sa nevyhovoríte. Len si držte chrbát za vášho Buriana, len si zaňho držte chrbát! Vy ste vytvorili tento systém. Viete, čo sa teraz robí tým ľuďom, ktorí spadli do toho systému? Dávajú na nich trestné oznámenia. Keď neplatí ten chudák, tak dávajú na nich trestné oznámenia z podvodu. Rozumiete? Rozumiete tú absurditu tohto celého systému? Že tí hnusáci chrapúnski, tí úžerníci za tie hrozné peniaze dali tie, dali mu a potom, keď po nesplácaní, teraz im chodievajú obsielky, aby to rýchlo vrátili, lebo keď nie, tak dajú na nich trestné oznámenie z podvodu, že ich uviedli do omylu zato, že uviedli nejaké okolnosti, ktoré, na základe ktorých oni ten úver dali, oni nič nechceli, prosím vás, oni nikdy nič nechceli, oni chceli len požičať a čakali, kedy začnú nesplácať a teraz tým ľuďom posielajú obsielky, že ich chcú súdiť, vážení! Pani ombudsmanka, to vám dávam do pozornosti. V tejto krajine je to možné, v tejto krajine je to možné. V tejto krajine je to možné, že tých biedakov biednych za tie úžernícke úroky, keď ich nevydrie exekútor, tak ich budú schopní tí ľudia posadiť do basy. Chcem upozorniť na článok a, vážení občania, aj vás, prosím vás, vyhoďte to z okna, pošlite im to naspäť, tým špinavcom špinavým, ktorí vám pošlú takúto obsielku. Podľa ústavy, našej ústavy, nemôžte byť pozbavený slobody za to, že nie ste schopný splniť nejaký záväzok. A bol by som rád, keby sa tá budúcoročná správa týmto skutočnostiam venovala. Lebo naozaj v tejto krajine dochádza aj k takémuto zneužitiu, aj k takémuto zneužitiu. To už nebudem hovoriť, budem hovoriť, keď tu bude pán Borec s tou jeho správou, o iných okolnostiach, kto komu drží chrbát. Nemáte v tej správe aj, pani ombudsmanka, vy to tam máte napísané, že nemáte vedomosť o porušení týchto základných práv, a to je právo na ochranu životného prostredia a kultúrneho dedičstva. Musím povedať, že ja vám teda dávam na vedomie určité podnety. Áno, ľudia majú právo na životné prostredie a ochranu kultúrneho dedičstva, majú. Však to sa aj niekde píše, píše sa to, článok 44, odsek 1. „Každý má právo na priaznivé životné prostredie.“ Píše sa aj v odseku 4, že „štát dbá o šetrné využívanie prírodných zdrojov, ekologickej rovnováhy a účinnú starostlivosť“. Nedbá, porušuje. Štát porušuje a nám sú upierané práva na životné prostredie. Tu je minister životného prostredia, ktorý je schopný prísť do parlamentu s návrhom zákona, ktorý poškodzuje životné prostredie, ktorý dokázateľne poškodzuje životné prostredie. Zjednodušuje výrub drevín a ničí, keď už nič iné, tak vtáctvo. Vtáci, my máme, teraz návrh predkladáme, že ombudsman pre prírodu, nechceme sa vám pliesť do remesla, ale aj to k tomu raz možno dôjde, viete, tie zvieratá, tie stromy, ich sa nemá kto zastať. Ich sa naozaj nemá kto zastať. Prosím vás, zastaňte sa tej prírody, zastaňte sa toho, že kvôli tomu, aby nakŕmili gágory tých svojich energetických projektov, v ktorých znova sú hlboko, hlboko involvovaní priamo poslanci SMER-u, tak kvôli tomu sa neštítia ani trošku vyrúbať všetko vôkol, neštítia sa ani trošku, keď je hore už nie že vajíčko nejakého myšiaka alebo neviem koho, už mláďatá spadnú, ešte ho prišliapne. Aj také fotky budú. To doniesol sem minister životného prostredia! To sem doniesol a my máme právo, ja som vám to doteraz čítal, na priaznivé životné prostredie a štát má konať tak, aby sa správal šetrne. Túto okolnosť by som bol tiež rád, keby sme zohľadňovali, lebo nám to tu za chvíľu vydrancujú všetko. Za chvíľku nám to tu vydrancujú všetko. Nakúpia tuje v Baumaxe v plechovom črepníku a povedia, to je príroda. A čo my deťom budeme hovoriť, že toto je príroda? Tuja z Baumaxu neni príroda! Ak sme my mali tú možnosť ešte ako-tak behať po lúkach, tak nemôžme byť takí egoisti, že to tým našim deťom nedovolíme. Lenže kvôli niekoho úzkym záujmom, ekonomickým záujmom proste to tak robíme. A nepozeráme napravo, naľavo, aj to je, aj to je definované v ústave a bol by som rád, keby sme sa tomu venovali. Na záver poviem, skončím s tým, že večná téma kancelárie, vyzerá, že sa niečo pohlo, ale som zisťoval okolnosti prijatia toho uznesenia a len bolo prijaté, nie že sa našla spoločná vôľa riešiť vaše kancelárie, ale bolo ich málo, smerákov, na výbore, a ste ich prehlasovali, čiže ja som už mal pocit, že aká pozitívna správa dnešného dňa. Čiže to nie je pozitívna správa, bolo ich málo, čiže ani sa im nechcelo chodiť na výbor. Kde ste boli, pán Jánoš, vy ste tam boli? Ľudskoprávni aktivisti v SMER-e, to je aká, jak sa to povie, to je oxymoron, či čo to je. Ľudskoprávni aktivisti v SMER-e, čo vidíte, ani neboli, ani neboli na výbore, preto prešlo to uznesenie. Som sa začudoval, že jak je možné, že také uznesenie prešlo. Vážení, prešlo a som zvedavý, či prejde v pléne. Som naozaj zvedavý, či prejde v pléne, lebo vy ste vytvorili tuná tento štát, tento parlament vytvoril funkciu ombudsmana podľa všetkého nie kvôli ľuďom, ale kvôli tomu, aby mal Móric peniaze za kanceláriu... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)