K. Sárközy, poslankyňa: (2009-02-05):
Po rokovaní gestorského výboru a tesne pred konečným rokovaním na pléne Národnej rady, sa pamätám na ten čas, bolo to nejako okolo 18.45 hodine večer, bolo tu zopár ľudí v sále, keď pani poslankyňa Vaľová vystúpila s 50, ja si pamätám 52, možno, že to bolo 53 pozmeňujúcich návrhov, ktoré tu predložila. Nič iné nám vtedy nezostalo, nakoniec v poslednej minúte sa mi podarilo vybaviť to, aby tieto pozmeňujúce návrhy išli do výboru pre sociálne veci a bývanie, ale to bolo tiež zbytočné, pretože tam tá matematika bola zase taká istá. Prijali sa tieto pozmeňujúce návrhy, hneď po prijatí opoziční poslanci, medziiným aj ja som sa vyjadrila aj pre médiá, že to je zákon, ktorý sa ocitne onedlho na Ústavnom súde. Pani predkladateľka to povedala aj teraz. Na poslednej schôdzi Národnej rady som kvôli tomuto prijatému zákonu interpelovala ministerku práce, sociálnych vecí a rodiny, aj pána podpredsedu vlády Čaploviča ako podpredsedu vlády pre rovnosť šancí. Ja budem čítať, pani ministerka mi odpovedala 19. septembra 2008 na moju interpeláciu: „Ohľadom zákona o sociálnych službách v súvislosti s ponukou služieb neverejnými poskytovateľmi vám predkladám nasledovné stanovisko.“ To stanovisko nebudem čítať, pretože na to bude možnosť, keď sa už budeme vyjadrovať k interpeláciám, ale prečítam len tú poslednú vetu. „Zmeny, ktoré sme my kritizovali, ktoré boli realizované v schválenom zákone, boli uskutočnené až na základe poslaneckých návrhov, až na základe poslaneckého návrhu pani poslankyni Vaľovej.“ Takže tým pádom pani ministerka pre mňa týmto povedala, že ona s tým absolútne nič nemá. Vôbec sa jej to netýka, že problém nastal poslaneckým návrhom pani poslankyne Vaľovej, nie poslancov, ale poslankyne Vaľovej. Čo tým teraz pani ministerka povedala? No jednak to, že ona si umýva ruky, nič s tým nemá. Ale druhá vec, čo je pre mňa dôležitejšie, tak všetci vieme, že tieto pozmeňujúce návrhy pripravila ministerka práce, sociálnych vecí a rodiny, zase až takí naivní nie sme. Naša naivita spočíva v tom, že pani ministerka si to aj uzná. Ale prečo toto spravila? Pretože vedela, že na medzirezortnom pripomienkovom konaní takéto pozmeňujúce návrhy jej neprejdú. Pretože na niektorých ministerstvách sedia múdri ľudia, ktorí vedia, že takéto pozmeňujúce návrhy by sa nemohli prijať, takže pani ministerka si bola vedomá toho, že jej to neprejde medzirezortným pripomienkovým konaním. Tak ona tie pripravené pozmeňujúce návrhy na poslednú chvíľu dala pani poslankyni Vaľovej. Ešte boli aj natoľko, dovolím si povedať to slovo, drzí, že sa neunúvali ani tým, aby prišli s týmto návrhom do výboru pre sociálne veci a bývanie. Pred dvomi týždňami, keď sme mali rokovanie výboru, ja som túto problematiku tam začala, pretože už sme mali prvé signály z verejnosti, že s aplikáciou tohto zákona bude problém a je problém –   pani poslankyňa Gibalová vo svojej úvodnej reči to aj povedala –, vtedy pani štátna tajomníčka, ktorá bola na rokovaní výboru, na otázku, či sa bude niečo s týmto zákonom robiť, alebo sa bude meniť, povedala, niet prečo, pretože nie sú žiadne podnety. Tak ja vám jeden podnet prečítam, ktorý som dostala. Je to od neverejného poskytovateľa sociálnych služieb. „Po oboznámení sa so zákonom č. 440,“ a musím to čítať, musím trošičku zájsť aj do paragrafového znenia minimálne, pretože poznajúc tú situáciu v Národnej rade, nebudeme sa môcť k tomu vyjadriť asi v druhom čítaní. „Po oboznámení sa so zákonom č. 448/2008 Z. z. o sociálnych službách sme narazili na niekoľko nejasností a niekoľko zrejmých omylov, kedy sa prostredníctvom pozmeňujúcich návrhov do zákona dostali a spôsobili protirečivosť niektorých jeho ustanovení, aj v budúcnosti budú spôsobovať existenčné problémy malým zariadeniam poskytujúcim sociálne služby. Vo väčšine prípadoch sa tieto problémy budú týkať hlavne neštátnych zariadení s menšou kapacitou. Zákon zavádza absolútnu nadradenosť VÚC a obcí nad neverejnými poskytovateľmi sociálnych služieb. Medzi poskytovateľov sociálnych služieb, verejných i neverejných, tak vniesol nenáležité výhody na strane verejných poskytovateľov. V konečnom dôsledku to môže viesť k postupnému útlmu neverejných poskytovateľov, až k ich postupnému zániku, nakoľko ich financovanie bude v plnom rozsahu závisieť od plánov a zámerov VÚC a obcí. Klient – občan tak stráca možnosť pôvodného výberu. Aj v oblasti sociálnych služieb by bola logická paralela s právom občana na slobodný výber, nakoľko je to u lekárov alebo napríklad u poisťovní. Niekto si môže vybrať, v ktorej poisťovni chce mať poistené auto, ale nemôže si vybrať, kam uloží svojho, ktorý klient sa do ktorej neštátnej organizácie dostane. Sporným momentom, ktorý vyplýva z príloh zákona je napríklad spôsob posudzovania zariadení vo vzťahu k miere odkázanosti fyzickej osoby na pomoc inej fyzickej osobe a z toho vyplývajúcu výšku finančných príspevkov.“ On sa vyjadruje aj k prílohám. „Podľa prílohy č. 3 zariadenia, ktoré u svojich klientov cieľavedomou prácou dosiahli zlepšenie stavu, pri posudzovaní potrieb klienta dostanú nižší finančný príspevok. Toto ustanovenie je v plnom rozsahu kontraproduktívne a domotivujúce, lebo čím kvalitnejšia bude práca pracovníkov zariadenia, tým nižší bude finančný príspevok pre zariadenia. Všeobecným trendom vo vyspelých európskych krajinách je atomizácia veľkokapacitne zariadených sociálnych služieb za súčasnej podpory zakladania a rozvoja malokapacitných zariadení. Zákon však podporu zakladania, prevádzky a rozvoja týchto zariadení nespomína. Rovnako zákon nepodporuje pokračovanie v transformačných procesoch“, o ktorom už bola reč, „ktoré v oblasti sociálnej práce začali v roku 2003 deinštitucionalizáciou veľkokapacít DDS-iek. Pritom tieto procesy boli financované z úveru, ktorý poskytla Rozvojová banka Rady Európy.“ A mohla by som pokračovať, ale nebudem pokračovať, pretože si myslím, že pani predkladateľka vo svojom úvodnom prejave povedala všetko. Ja vás prosím, aj poslancov koalície, ktorí sa touto problematikou zaoberajú, rozmýšľajte raz racionálne, veď s týmito klientmi sa stretávate aj vy. Pre klientov, ktorí budú preraďovaní z toho miesta, ktoré je pre nich najbližšie, myslím si, že pre nikoho nie je jednoduché, aby svojho príbuzného v tej poslednej chvíli musel dať do domova dôchodcov alebo sociálnych služieb, pretože prvoradé by bolo, aby sa to dialo v rodine. Ale niekedy môžu nastať také situácie, že je to potrebné alebo nutné. Pre každého klienta by bolo najideálnejšie, aby zostal najbližšie v tom teritóriu, kde je, kde býva a kde to pozná. A myslím si, že už by sme mohli dôjsť k tej situácii, keby nie administratívni pracovníci rozhodovali o tom, kde bude umiestnený klient, náš príbuzný, ale aby o tom mohla rozhodovať rodina. Žiadam vás alebo prosím vás o to, aby ste toto brali do úvahy a posunuli tento návrh zákona do druhého čítania, kde ho môžeme ešte rozšíriť alebo precizovať. Ďakujem pekne. (Potlesk.)