B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-08-20):
M. Maxon, poslanec: To som chcel povedať, že minimálne je teda legitímne podanie poslancov Národnej rady na Ústavný súd v súvislosti so zákonom o odpadoch, pretože viacerí sme sa domnievali a sme presvedčení, že sú tam niektoré ustanovenia v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky a, nepochybne, zákon o obaloch istým spôsobom práve s týmito ustanoveniami zákona súvisí. Na druhej strane chcem zdôrazniť, že ja asi naozaj veľmi vážim prácu ľudí, ktorí v oblasti životného prostredia pracujú. Vážim si prácu ekologických aktivistov. Vo väčšine prípadov teda verejnosť vníma túto prácu ako prácu dobrovoľnú, ako prácu záslužnú a ako prácu vyplývajúcu z istého presvedčenia a z nadšenia. Na druhej strane si verejnosť málokedy všíma, že niekedy, podotýkam niekedy a zdôrazňujem to, že niekedy za touto prácou a činnosťou sú aj záujmové, lobistické a finančné skupiny. A dovolím si teda tvrdiť, že takto je to čiastočne aj v súvislosti so zákonom o obaloch. Dovoľte mi však povedať dôvody. Pán prezident má totiž niekoľko pripomienok k tomuto zákonu. Ale teda navrhuje, že buď zákon neschváliť ako taký alebo ak schváliť, tak s pripomienkami, ktoré navrhuje. Nebudem rozoberať tie pripomienky z hľadiska obsahu, komplet, ale tie pripomienky veľmi jednoznačne smerujú k tomu, že v zákone nie je strašne veľa vecí doriešených. Otvára, v aplikačnej praxi zostáva strašne veľa vecí otvorených a nazdávať sa, že budúca legislatíva to nejakým spôsobom objektívne upraví, je podľa môjho názoru nesprávne. Pokiaľ teda zákon o obaloch bol schválený, tak zavládla istá vlna nadšenia aj v tom smere, že teda akým významným spôsobom predbiehame implementáciu a vôbec legislatívne prostredie Európskej únie. No ja si myslím, že toto nadšenie naozaj nie je namieste, pretože predbiehať ekologickú Európu takýmto zákonom je nesprávne vo väzbe na ekonomickú a hospodársku situáciu Slovenskej republiky a vo väzbe na podnikateľské prostredie, ktoré v tejto krajine existuje. Dovoľte mi teda upriamiť sa na možno dve - tri oblasti, ktoré súvisia s týmto zákonom. Nakoniec takéto stanovisko vyjadrila aj Slovenská poľnohospodársko-potravinárska komora, aj Únia podnikateľov a zamestnávateľov v potravinárskom priemysle na Slovensku, ktorí vyjadrili s týmto zákonom nesúhlas a tento nesúhlas vyplýva predovšetkým z obsahu tohto zákona. A podľa môjho názoru tieto dve relevantné inštitúcie dosť exaktne zdôrazňujú vo svojom stanovisku, že tento zákon deformuje podnikateľské prostredie Slovenska a je jednoznačne zameraný na podporu kumulovania finančných prostriedkov v neštátnom recyklačnom fonde. A ak je teda takéto stanovisko, tak dovoľte mi povedať niekoľko úvah o recyklačnom fonde. Určite tu nebudeme v súlade s pánom ministrom. Nuž ale, prosím, pozná z vás, poslancov Národnej rady, niekto dopad tohto recyklačného fondu? Alebo pozitívny dopad tohto recyklačného fondu? Nazývame ho neštátny fond, ale zákon bol v účinnosti už pomerne dlhé obdobie a o podmienkach činnosti recyklačného fondu sa odborná verejnosť, ktorá má dočinenia s týmto inštitútom, dozvedela tesne pred Vianocami a výsledky tohto recyklačného fondu poslanci Národnej rady nepoznajú dodnes, nehovoriac o tom, že zaregistrovali sme veľmi zaujímavé budúce riešenie užitia zdrojov v recyklačnom fonde. Samotný tento zákon, pán minister, upravuje použitie prostriedkov recyklačného fondu a podľa môjho názoru teda to smeruje naozaj k mimoriadne vážnym a netransparentným možnostiam nakladania s týmito prostriedkami. Podľa tejto úpravy tá dikcia znie, že výdavky na správu recyklačného fondu okrem nákladov za vedenie bankových účtov a za bankové služby a nákladov na materiálno-technické vybavenie fondu nesmú prekročiť 3 % ročných príjmov fondu z predchádzajúceho roka. Nuž, dámy a páni, tak takáto dikcia zákona, to ja dúfam, že nemyslíte naozaj vážne. Ešte raz opakujem, správa tohto fondu z celkových príjmov predchádzajúceho roku nesmie prekročiť 3 % okrem nákladov za vedenie bankových účtov a za bankové služby a nákladov na materiálno-technické vybavenie fondu. No ak takáto dikcia by mala byť, tak stretne sa rok s rokom a predstavitelia fondu sa budú voziť na bavorákoch a povedia, že všetko je v poriadku. Budú za chvíľočku vyrastať také budovy ako niektoré verejnoprávne fondy na Slovensku, ale opäť sa povie, že všetko je v poriadku. Možnože budete mať argument, že takéto nakladanie s prostriedkami recyklačného fondu musí schváliť správna rada. Nuž, naše skúsenosti hovoria, že v takýchto prípadoch správna rada vždy takéto riešenia podporila. Ja nechcem, samozrejme, za tým vidieť žiadne nekalé veci, ale je to absolútne neštandardné a netransparentné, aby takýmto spôsobom mohol recyklačný fond so svojimi prostriedkami nakladať, nehovoriac už o tom, a to odborná verejnosť vie a aj laická verejnosť, ktorá sa tomu venuje, že takéto riešenie, ktoré sme obhajovali, že je riešením Európskej únie, je výnimočné v tom, že ešte nie sme členmi Európskej únie a takéto riešenie existuje len na Slovensku. Veľmi dobre viete, že ho zrušilo Maďarsko, že Poľsko o takomto riešení uvažovalo a nakoniec od neho ustúpilo. Vôbec, inštitút recyklačného fondu je mimoriadne komplikovaný a zložitý a veľmi súvisí aj so zákonom o obaloch. Celá európska legislatíva v oblasti odpadov a obalov smeruje k tomu, že ukladá producentom tieto životu nebezpečné odpady alebo teda odpady ako také, že im ukladá povinnosť ich likvidovať. Samozrejme zákonným spôsobom. No my niečo robíme sčasti tak, že túto povinnosť im dávame a na druhej strane ešte musia odvádzať aj prostriedky do recyklačného fondu, takzvaného neštátneho fondu, ale nikto nevie, ako bude s tými prostriedkami naozaj naložené. Samozrejme, že dôležitá pripomienka je aj tá, že v prípade, že výrobcovia obalov si splnia záväzné recyklačné limity stanovené na zber, separovanie a recykláciu odpadov z obalov, musia povinne, to je to, čo som povedal, povinne platiť do recyklačného fondu aj za obaly nad rámec záväzných limitov. To je tá dvojkoľajnosť a dvojaké postihnutie podnikateľského sektoru. Treba zdôrazniť aj to, že realizácia ustanovení zákona o zálohovaní nevratných obalov, zákon veľmi zdôrazňuje zálohovanie nevratných obalov, ale zákon ani príloha k zákonu si nedali robotu s tým, aby povedali, ktoré sú tie zálohovateľné nevratné obaly. Sú to obaly z horaliek? Alebo sú to obaly z jogurtov? Alebo sú to fľašky, alebo sú to obaly z cukríkov? To je však zásadný, podľa môjho názoru, zásadný nedostatok tejto právnej normy, lebo, opakujem, hovoríme o zálohovaní nevratných obalov. Takáto nejasná dikcia zákona naozaj môže spôsobiť vážny kolaps obchodu, ktorý nie je schopný vytvoriť zákonom stanovené podmienky na zber, separáciu a evidenciu odpadu. Napriek tomu, že už dnes je zrejmé, že zálohy sa budú uplatňovať len na vybrané obaly, ešte raz zdôrazňujem, zákonodarca v rozpore s princípmi trhovej ekonomiky nedefinuje nikde v zákone alebo v jeho prílohe, ktorá je nedeliteľnou súčasťou tohto zákona, o ktoré obaly pôjde, ani výšku záloh, a prenáša túto zodpovednosť bez definovania akýchkoľvek kritérií na ministerstvo životného prostredia. Takže ministerstvo životného prostredia v tomto prípade dostáva bianko šek, aby určilo, o ktoré obaly ide, a jednak teda aj finančné sumy. Na tomto pléne Národnej rady budeme rokovať aj o zákone o obchodných reťazcoch. Istým spôsobom treba jasne a zrozumiteľne povedať, že je to zákon, ktorý by mal umožniť podnikanie v oblasti obchodu aj malým, predovšetkým teda malým a stredným podnikateľom a mal by to byť, povedal by som, intenzívny priestor hľadania podnikateľského prostredia predovšetkým pre túto skupinu ľudí, podnikajúcich v oblasti obchodu a mal by vytvoriť prísnejšie podmienky pre obchodné reťazce. No tento zákon jednoznačne ukladá povinnosti malým, celkom tým najdrobnejším, také isté ako obchodným reťazcom. Veľmi dobre vieme, že tí malí obchodníci sa s dikciou zákona, ktorá je zatiaľ postavená tak, ako je, v žiadnom prípade nedokážu predovšetkým z ekonomických dôvodov vysporiadať. Takže, dámy a páni, predbiehame legislatívu tam, kde to nie je namieste. Nerešpektujeme ekonomické podmienky podnikateľského prostredia a ideme sa tváriť, ako strašne veľa sme spravili pre životné prostredie. Zákon, ktorý nebude možné v reálnej podnikateľskej praxi aplikovať pre nedostatok prostriedkov, pre nedostatok zdrojov, je horší ako zákon, ktorý sa ešte len tvorí. Ja jednoducho na základe toho, čo som povedal, by som chcel ctenú snemovňu poprosiť, aj vo väzbe na zákon o odpadoch, aj vo väzbe na zákon o ochrane krajiny a prírody, aby sme už s tými ekologickými zákonmi neexperimentovali, rozhodnime, prosím, že táto snemovňa neodsúhlasí opätovne tento zákon o obaloch a dajme, prosím, šancu budúcej Národnej rade, aby sa dôkladne, bez nejakého zbytočného ponáhľania sa tejto vážnej norme súvisiacou so životným prostredím venovala, ale prosím a vyzývam k tomu všetkých, venujte sa tomuto zákonu aj z pohľadu ekonomického dopadu, ekonomického dopadu na podnikateľské prostredie, ekonomického dopadu na obchodníkov, ale aj ekonomického dopadu na spotrebiteľov. Pretože, dámy a páni, a to je koniec môjho vystúpenia, ak by sme prinútili podnikateľské prostredie aplikovať zákon v tomto znení, tak v konečnom dôsledku si to všetko vyinkasujú od občana Slovenskej republiky. Položme si, prosím, otázku, má občan Slovenskej republiky naozaj v tomto období na to, aby sme mohli byť v oblasti životného prostredia natoľko veľkorysí, ako nám to ukladá navrhovaný zákon? Z toho pohľadu treba prezidentovi Slovenskej republiky naozaj poďakovať, že tento zákon vrátil a že nám umožnil, aby sme sa tomuto zákonu so všetkou vážnosťou venovali ešte jeden raz. Ďakujem pekne za pozornosť.