Dubovcová, Jana, verejná ochrankyňa práv (2017-03-22):
Ďakujem za slovo. Vážené poslankyne a poslanci Národnej rady Slovenskej republiky, predkladám správu verejného ochrancu práv za obdobie roka 2016. Podľa zákona v tejto správe má verejný ochranca práv uviesť poznatky o dodržiavaní základných práv a slobôd fyzických osôb a právnických osôb v činnosti orgánov verejnej správy a ďalej má uviesť svoje návrhy a odporúčania na nápravu zistených nedostatkov. To som citovala zákonný text § 23 zákona o verejnom ochrancovi práv. V tejto správe, ktorú som predložila Národnej rade Slovenskej republiky o svojich poznatkoch z minuloročnej činnosti, sú uvedené zistenia, ktoré verejný ochranca práv získaval preskúmaním podnetov, s ktorými sa na neho obrátili občania Slovenskej republiky. Tieto poznatky o výsledkoch prieskumu podnetov sú usporiadané v správe podľa toho, ako sú jednotlivé základné práva a slobody usporiadané v Ústave Slovenskej republiky. Je tomu tak preto, lebo medzi jednotlivými základnými právami a slobodami neexistuje nejaká hierarchia, teda jedno nie je možné nadradiť nad druhé a podobne. Takže z toho dôvodu je zvolená táto úprava v správe, ktorá kopíruje usporiadanie v Ústave Slovenskej republiky. Okrem toho správa obsahuje poznatky verejného ochrancu práv o postupoch orgánov verejnej správy, ktoré neboli v súlade so zásadami dobrej správy, ale uvádza aj niektoré pozitívne príklady, keď takýto postup bol úplne v súlade so zásadami dobrej správy, ako príklady dobrej správy. Verejný ochranca práv môže vykonávať činnosť okrem toho, že preskúmava podnety, s ktorými sa na neho obrátili právnické alebo fyzické osoby, môže vykonávať svoju činnosť aj vo forme prieskumov, ktoré vykonáva z vlastnej iniciatívy. Musím povedať, že často motiváciou na vykonanie prieskumu je priorita verejného ochrancu práv, ktorú určil pre činnosť kancelárie v určitom kalendárnom roku, ale zároveň môže sa stať podkladom pre vykonanie takéhoto prieskumu verejného ochrancu práv aj niektorý z poznatkov, ktoré získal pri preskúmavaní podnetov, čo sa stalo aj v tomto prípade. Chcem ešte uviesť, že verejný ochranca práv v minulom roku podal aj alebo ukončil prieskumy, ktoré viedli k podaniu dvoch mimoriadnych správ, ktoré boli už predložené a prerokované v Národnej rade Slovenskej republiky. Z tých poznatkov, ktoré som získala z tej časti, keď sa na verejného ochrancu práv obracali občania, za najzásadnejšie zistenia, ktoré čiastočne potom viedli aj k ďalšiemu, hlbšiemu prieskumu a aj k podaniu mimoriadnej správy, považujem zistenia, ktoré sa opakujú z roka na rok, stačí si pozrieť aj správu z roku 2015. Postupy, ktoré sa týkajú svojvoľného postupu polície, svojvoľného preto, lebo polícia postupuje inak, než jej ukladá zákon. Je to hneď v prvej časti Poznatky z podnetov pod bodom Základné práva a slobody, tzv. osobné práva a slobody, kde sme zistili v policajných postupoch, že zasahujú do základného práva na nedotknuteľnosť osoby a jej súkromia, ktoré je chránené článkom 16 ústavy. Do základného práva, ktorým „osobná sloboda sa zaručuje“, to je čl. 17 ods. 1 ústavy, že svojím policajným postupom, ktorý nemá oporu v zákone, porušila polícia čl. 3 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podľa ktorého nemožno nikoho mučiť alebo podrobiť neľudskému alebo ponižujúcemu zaobchádzaniu alebo trestu, ako aj v čl. 5 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podľa ktorého každý má právo na osobnú slobodu a bezpečnosť a nikoho nemožno pozbaviť slobody okrem ustanovených prípadov. Ja som upozornila na tento prípad aj v mimoriadnej správe, preto lebo nie je jediný a nie je to prvýkrát, keď verejný ochranca práv poukazuje na používanie policajnej sily, ktoré nemá oporu v zákone, alebo ak aj má oporu v zákone, tak je táto sila použitá neprimerane vo vzťahu k tomu, čo práve rieši. V tomto prípade, ktorý uvádzam v správe, išlo o zásah voči osobe, ktorá už bola zbavená osobnej slobody, a to viacnásobne došlo k porušeniu základných práv, pretože nebola umiestnená do riadnej cely, ako to podľa zákona má polícia urobiť, ale okrem toho v tejto cele bol voči nej vykonaný zásah zo strany polície, teda voči osobe, ktorá už bola zatvorená a ktorá bola pod kontrolu štátu, a spôsobili jej týmto zásahom závažné zranenia jej zdravotného stavu. Niektoré môžem prečítať: zlomenina štvrtého až šiesteho rebra vpravo, zlomenina štvrtého až siedmeho rebra vľavo, zlomenina priečnych výbežkov prvého a tretieho driekového stavca, pomliaždenina v oblasti chrbta a brucha na oboch stranách, pomliaždenina na oboch horných končatinách s odreninami v okolí očí, očné hematómy. Tento stav bol veľmi vážny, preto som konštatovala vzhľadom na to, že išlo o osobu, ktorá už bola spacifikovaná, obmedzená na osobnej slobode, že išlo o svojvoľný policajný zásah. Aj pri tejto príležitosti poukazujem na to, že Slovenská republika nemá pre takéto prípady vytvorený orgán nezávislého vyšetrenia takéhoto policajného postupu, a taktiež upozorňujem na to, že osoba, ktorej sa takýto postup týka, nemá zabezpečený efektívny a účinný prostriedok nápravy. To znamená, že dochádza k porušeniu Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd zo strany štátu voči jeho obyvateľovi alebo občanovi. A ešte raz apelujem na to, že na tieto svojvoľné policajné zásahy a na nezákonné použitie alebo neproporcionálne použitie alebo neprimerané použitie policajnej sily upozorňujem opakovane, a je to prípad, keď ministerstvo, ktoré je zodpovedné za činnosť polície, a ani polícia sama neprijímajú včas a adekvátne opatrenia. Medzi niektoré ďalšie porušenia, ktoré sú uvedené aj v správe a ktoré boli zistené z preskúmania podnetov, boli také závažné zistenia, ktoré sa týkali ochrany pred neoprávneným zasahovaním do súkromného a rodinného života, ale aj do obydlí. Tieto zásahy alebo táto forma porušovania základných práv sa opäť opakuje, ale uvádzam v tejto časti správy aj príklady, keď obce, orgány samosprávy alebo aj štátne inštitúcie prijali odporúčania verejného ochrancu práv na nápravu zistených nedostatkov už v priebehu preskúmavania podnetu alebo po jeho ukončení. Takýmto prípadom bol aj napríklad postup starostu obce Hrčeľ, ktorý vydal také opatrenie, ktorým organizoval používanie obecného ihriska. Rozdelil ho na párne a nepárne dni a určitá časť občanov, ktorá bola Nerómovia, ho mohla používať v určené dni a Rómovia v iné dni. Starosta toto odôvodňoval tým, že chcel zabezpečiť bezpečnosť v obci, ale tento jeho postup bol v rozpore so zákonom aj s jeho oprávneniami, lebo na zabezpečovanie bezpečnosti má obec iné nástroje a postupy. Okrem toho starosta nemôže vydávať také opatrenie, ktorým zaväzuje občanov obce na to, aby sa nejakým spôsobom správali. Takéto opatrenie by mohlo vydať iba obecné zastupiteľstvo, čo sa v tomto prípade nestalo. My sme ale konštatovali, že v tomto prípade nešlo o úmysel porušovať práva obyvateľov, len teda nešťastným spôsobom a možno aj z nevedomosti pristúpila obec k takémuto opatreniu z obáv o bezpečnosť pri používaní ihriska. Okamžite už v priebehu preskúmavania podnetu urobili nápravu a my sme boli o trištvrte roka neskôr preskúmať, že či prijaté opatrenia fungujú v praxi, a zistili sme, že obecné ihrisko používajú bez rozdielu podľa pôvodu všetci obyvatelia obce a nemajú žiadny ani bezpečnostný problém. Toto uvádzam ako pozitívny príklad, keď verejný ochranca práv zistil závažné porušovanie základných práv, ale zároveň boli už v priebehu preskúmania podnetu prijaté opatrenia. Taký istý pozitívny príklad môžem uviesť zo strany ministerstva životného prostredia, lebo my sme na základe podnetu zistili, že dochádza k porušovaniu základného práva vlastníckeho, vlastniť majetok v prípadoch, keď nedošlo k poskytnutiu náhrady za pozemky, o vlastníctvo ktorých podávatelia prišli tým, že tieto zmluvou medzi Československou ešte socialistickou republikou a Rakúskou republikou prešli do vlastníctva Rakúskej republiky. Napriek tejto skutočnosti k žiadnej satisfakcii a náhrade nedošlo a v priebehu preskúmania, keď sme vytýkali porušovanie základného práva na vlastníctvo, ministerstvo životného prostredia ma informovalo, že už vypracovalo návrh postupu na usporiadanie vlastníctva k týmto pozemkom, ktoré boli dotknuté úpravou hraničného toku rieky Moravy. Veľmi závažné a často opakujúce sa porušenia, ktoré zisťujeme z podnetov, sú porušenia politických práv, a to petičného práva alebo práva na informácie. Tu uvádzam, že vlastne tieto politické práva slúžia občanom na to, aby mohli kontrolovať vykonávanie moci v štáte. Takže opakované porušovanie a tendencia neposkytovať informácie nie je priaznivá pre demokratické prostredie štátu, ktoré by sme mali budovať. Aj v tejto časti správy od strany 22 máte viacero príkladov, keď došlo k porušeniu základného práva na informácie, ale zároveň musím konštatovať, že v priebehu zistenia tohto porušenia alebo aj po ňom jednotlivé samosprávy, ako napríklad mesto Brezno alebo obec Markušovce alebo Vranov na Topľou, prijali opatrenia na nápravu a informácie poskytli. A opäť tu svieti Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky, ktoré v tejto oblasti dodržiavania práva na informácie a ich poskytovanie porušuje základné práva a neprijíma opatrenia. Čiže to sa taktiež opakuje pravidelne. Z týchto zistení je dôležité, že aj Úrad vlády porušil toto základné právo na informácie, a preto som ho požiadala, aby do budúcnosti zabezpečil riadne vydávanie rozhodnutí o žiadostiach sprístupňovania informácií, pretože si myslím, že takáto inštitúcia, ako je Úrad vlády, má byť vo svojich postupoch vzorová pre ostatné inštitúcie. Z ďalších takých porušení, ktoré často zisťujeme a niektoré sú uvedené aj tu, sú porušenia, ktoré spôsobí svojím postupom Sociálna poisťovňa. Ja som už minulý rok hovorila, že Sociálna poisťovňa, pokiaľ porušuje základné práva osôb, tak z väčšej časti sa snaží v prípadoch, keď ich verejný ochranca práv zistí, svoje chyby napraviť. Je to aj v tom prípade, ktorý uvádzam tuto v správe, keď Sociálna poisťovňa na základe svojej chyby zastavila výplatu dôchodku, ale už v priebehu prieskumu to uznala a bezodkladne výplatu dôchodku obnovila. A v druhom prípade, ktorý tu uvádzam tiež ako v podstate pozitívny príklad reagovania na zistenia verejného ochrancu práv, je, keď Sociálna poisťovňa nesprávne určila výšku dôchodku, na čo ju verejný ochranca práv upozornil a Sociálna poisťovňa následne potom dôchodok podávateľke zvýšila tak, na tú sumu, ktorá jej prináležala a spätne ho aj doplatila. Ja už asi z tejto časti podnetov nebudem uvádzať viacej, pretože jednak sa opakujú každoročne v správe rovnaké druhy tých porušení. Ale čo môžem hodnotiť pozitívne, je, že zo strany orgánov samosprávy a aj iných inštitúcií sa zvyšuje podiel tých opatrení, ktoré ja hodnotím ako dostatočné na odstránenie porušení práva. Začínajú svietiť niektoré inštitúcie, ktoré ako keby zo zásady opatrenia neprijímali, a musím opäť poukázať na to, že je to naša silová zložka, ministerstvo vnútra, ktoré by, ak by sme mali súťaž o to, že kto nechce rešpektovať porušenia práv a kto nechce pracovať na ich odstraňovaní, tak by obsadili prvé miesto na tomto orgáne verejnej správy. Niektoré z porušení, ktoré zisťujeme opakovane alebo ktoré sú také závažné, že sa s nimi verejný ochranca práv musí zaoberať ďalej, sa dostali ako témy prieskumov. My sme pokračovali aj v roku 2016 v prieskume bezbariérového prístupu do verejných budov, pretože považujeme za dôležité, aby sa v tomto smere naša spoločnosť naozaj zlepšila a aby sa najmä verejné budovy v prvom rade a v prvom kroku stali bezbariérovými pre ľudí, ktorí majú zdravotné postihnutie. V tomto roku sme sa, minulý rok sme sa zamerali na ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny. V tomto roku na školy, nemocnice a polície. Musím povedať, že v nemocniciach bol ten stav bezbariérovosti zabezpečený najmä v tých prípadoch, ak to nemocnica sama potrebovala pre svoju prevádzku. Toto je také poznanie, že keďže jej prevádzkové potreby vyžadovali, aby dokázala prechádzať povedzme s posteľami a vozíkmi, tak v tých miestach to mala upravené, ale v iných priestoroch sa často stalo, kde už ona sama to nepotrebovala, že k takýmto úpravám neprišlo. A najčastejším dôvodom, ktorý uvádzali ako neriešenie, bol nedostatok finančných prostriedkov. Tak si myslím, že sa treba touto vecou zaoberať. Potom najlepšie dopadli tentokrát polície, pretože tam prebehla reforma ESO, a musím pochváliť, že všade, kde sme prišli, tak tá dostupnosť bola zabezpečená, čo považujem za veľmi pozitívny výsledok. A myslím si, že ak sa to dokáže v takejto časti verejnej správy zabezpečiť, tak potom podobným spôsobom by bolo treba pokračovať aj v iných rezortoch. No a najhoršie, žiaľbohu, dopadli školy, a to základné školy a stredné školy, a musím upozorniť na to, že nebola to len otázka toho, že tieto inštitúcie nemajú finančné prostriedky, ale najmä taká brzdná dráha desaťročí v ich mentálnom nastavení týchto inštitúcií. Často argumentovali školy tým, že takéto deti, v úvodzovkách, čiže deti so zdravotným postihnutím sa majú učiť a vzdelávať niekde inde, v nejakých iných typoch škôl, ktoré sú na to uspôsobené. A toto bola najväčšia prekážka, toto je podľa mňa najväčšia prekážka toho, že základné školy a stredné školy nie sú bezbariérové, lebo naozaj sú presvedčení alebo väčšina aktérov, ktorí poskytujú vzdelávanie, je presvedčená, že deti so zdravotným postihnutím alebo ľudia so zdravotným postihnutím tam nepatria. Takže keď budeme hovoriť v Slovenskej republike o reforme školstva, tak si myslím, že najdôležitejšia je reforma zmeny prístupu k tej svojej úlohe, pretože v správe upozorňujem na to, že takýto prístup je vlastne zásahom do práva každého na vzdelanie a na prístup k vzdelávaniu. Veľmi konkrétne píšeme, že potom rodič, ktorý napríklad má dieťa so zdravotným postihnutím, ktoré by malo začať navštevovať základnú školskú dochádzku, si potom svojho vzdelávateľa nevyberá podľa informácií, ktoré má o kvalite vzdelávania alebo o záujme dieťaťa, ale vyberá si to z takých technických dôvodov, že kde sa vôbec s tým dieťaťom dostane. A teraz nehovoríme iba o ľuďoch, ktorí sú vozíčkari, ale hovoríme aj o ľuďoch, ktorí majú zmyslové postihnutie, pretože ani táto bezbariérovosť nebola takmer nikde zabezpečená. Takže apelujem aj na poslancov Národnej rady, aby sa zaoberali opatreniami, ktoré som navrhla, pretože pri preskúmavaní tejto problematiky opakovane sme narazili na to, že zodpovednosť za napĺňanie dohovoru o právach zdravotne postihnutých do praxe orgánov verejnej správy je taká roztrieštená, že výsledkom toho je, že sa skoro nikto necíti zo štátnych inštitúcií za bezbariérovosť zodpovedný. My sme preto napríklad odporučili, aby konkrétne v školstve ministerstvo školstva bolo zo zákona určeným zodpovedným subjektom za bezbariérovosť s tým, že som si vedomá toho, že je potrebná aj medzirezortná spolupráca. Ale treba určiť v právnych predpisoch, konkrétne v zákonoch, ktoré upravujú určitý druh výkonu verejnej správy, ktorý orgán je zodpovedný za napĺňanie tohto dohovoru, čo nemáme. Ešte by som ďalej hovorila o právach dieťaťa, lebo sme robili prieskum pokračujúci, ktorý sa týkal práv dieťaťa byť vypočuté v každom konaní, ktoré sa ho týka. Tu musím skonštatovať, že sme išli robiť tento prieskum v čase, keď už bola prijatá zmena právnej úpravy napríklad vo vzťahu k súdom, ktoré od 1. 6. 2016 by mali vlastne každé dieťa, s ktorým konajú, vypočuť, resp. zabezpečiť si jeho vypočutie, ale kvalifikovaným spôsobom. Keď hovoríme o tom, že v Slovenskej republike je doručených 28 765 návrhov na začatie konania, ktoré sa týka detí, tak potom apelujem na vás, aby ste si uvedomili, že to je obrovský problém a obrovská téma a obrovská problematika. A keďže sa v minulom roku zviditeľnil výkon rozhodnutia, ktoré robil súd, tak v minulom roku bolo 711 návrhov na výkon rozhodnutia napríklad. Čiže my sme zistili prieskumom, že súdy deti takmer v žiadnom prípade osobne nevypočúvajú a ak to robia, tak väčšinou to robia iba v prípadoch, keď ide o uplatňovanie už ochranného opatrenia. A tak isto žiaden z oslovených súdov, bolo ich viac ako 24, neuviedol, že by disponoval nejakou osobitnou miestnosťou, ktorá je svojím vzhľadom, zariadením a vybavením prispôsobená práci s deťmi, k vypočúvaniu detí alebo rozhovorom s deťmi. Takže ak už vôbec súd pristúpi v minimálnom množstve prípadov k tomu, aby sa rozprával s dieťaťom, o ktorom rozhoduje, tak väčšinou to prebieha v úradnej pojednávacej miestnosti. Dohovor o právach dieťaťa je dohovor, ku ktorému sme pristúpili, a toto považujem za nezabezpečenie podmienok pre napĺňanie dohovoru z materiálneho hľadiska, ale najmä aj, tak ako to bolo v prípade bezbariérovosti v školách, tak najmä aj nastavenie aktérov, ktorí v tom systéme pracujú, je zatiaľ také, že oni pre svoje rozhodovanie, a nemyslím len súdy, ale aj úrady práce, sociálnych vecí a rodiny, často dieťa nemusia vôbec ani počuť, ani vidieť, ani vypočuť. Vedia rozhodnúť, oni si myslia, aj bez takejto aktivity. To, že ide vlastne o porušenie základného práva dieťaťa, ktoré mu garantuje Dohovor o právach dieťaťa, ako by sme si ani nevšimli. My sme po predchádzajúcich podnetoch, ktoré sme v minulosti preskúmavali na porušovanie práva na primerané životné prostredie, pristúpili aj k systematickému prieskumu ochrany životného prostredia v jednej časti, a to pri povoľovaní výstavby malých vodných elektrární. Nebolo to dávno, keď sme aj zverejňovali výsledky tohto prieskumu. Tak upozorňujem na to, že najzávažnejším zistením je, že orgány verejnej správy, ktoré rozhodujú o povoľovaní vodných diel na riekach, neposudzovali kumulatívne vplyvy viacerých vodných stavieb na tom istom vodnom toku, a to v jednom prípade aj keď na desiatich kilometroch boli tri takéto diela. Nevyhodnocovali vplyv zásahu do vodného toku a neporovnávali dopady tohto zásahu a vplyvu tohto zásahu na prípadné benefity, ktoré by mohla priniesť výroba elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov. Čiže tým, že neporovnávali silu alebo hodnotu toho zásahu do životného prostredia s prínosom výroby elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov, nemohli kvalifikovane rozhodnúť o povolení, pretože nedodržali vlastne svoju ústavnú povinnosť zakotvenú v čl. 44 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky, aby dochádzalo k čerpaniu prírodných zdrojov šetrne, šetrným spôsobom a aby štát ochraňoval životné prostredie. My sme preto na toto poukazovali, lebo to považujeme za dôležité najmä z dôvodu, že teraz sa v podstate nerozprávame o našej generácii, ale už sa rozprávame o zodpovednosti, ktorá sa prenáša cez viacero generácií. A to je práve zodpovednosť za ochranu životného prostredia. Navrhujem opatrenia Národnej rade Slovenskej republiky v tejto téme, tak predpokladám, že sa Národná rada týmito odporúčaniami bude zaoberať. A musím konštatovať opäť v tomto prípade, že už v priebehu prieskumu aj ministerstvo životného prostredia bolo pomerne ústretové a urobilo veľa zmien, ale vo výsledku prijaté zmeny ešte podľa zistení verejného ochrancu práv nepostačujú k dobrej náprave tých negatív, ktoré boli spôsobené v minulom období. Veľmi vážnym prieskumom, ktorý robil verejný ochranca práv, bol prieskum prístupu k pitnej vode, konkrétne v rómskych osadách, a o ich protipožiarnej ochrane, ich protipožiarnej ochrane. To z toho dôvodu, že si čítate možno občas v tlači, že došlo k požiaru v takomto osídlení a aj s úmrtím, zhorením aj detí, takže boli sme sa pozrieť, ako to vlastne je. A naviac, my sme sa zaviazali, Slovenská republika, na to, že do roku 2020, a to je v stratégii Slovenskej republiky pre integráciu Rómov, urobíme nápravu v oblasti bývania, že zabezpečíme dobudovanie infraštruktúry a vybavenosti segregovaných a separovaných rómskych osídlení na Slovensku. A teda že im zabezpečíme prístup k pitnej vode, ku kanalizácii, k septiku, k plynu, k elektrickej energii. Je to dôležité preto, aby sa mohli títo ľudia, tí, ktorí majú na to vôľu, riadne začleniť do našej spoločnosti. Tak my sme zistili, že táto úloha sa plní čiastočne, ale veľmi, veľmi pomaly, pretože v obciach, v ktorých sme vykonali prieskum, sme zistili, že napríklad v šiestich z tých, ktoré sme navštívili, nemajú dodávku pitnej vody z vodovodu, používajú vodu zo studne, ktorá nie je preverená, podrobená rozboru, či ide o pitnú vodu. Viaceré obce nemajú žiadny prístup k pitnej vode, v niektorých obciach je hydrant, ale ktorý je takmer nedostupný, v takých je vzdialenostiach od obydlí. My sme skonštatovali aj to, že viaceré obce vlastnými krokmi nie sú schopné zabezpečiť splnenie tohto práva, ktoré podľa 64. valného zhromaždenia Organizácie Spojených národov je základným ľudským právom, teda prístup k čistej, bezpečnej pitnej vode. A najmä je v tomto uznesení Valného zhromaždenia OSN uvedené, že musí byť táto voda aj cenovo dostupná, čo my sme nezabezpečili. Preto som navrhovala opatrenia, aby obce mali možnosť túto situáciu riešiť, a ja tie opatrenia zopakujem, lebo som nie, pri oboznamovaní výsledku prieskumu nedostala adekvátnu spätnú väzbu. Ja som navrhla, aby bol prijatý zákon o prístupe k pitnej vode, ktorý ustanoví subjekty zodpovedné za zabezpečenie prístupu každého k pitnej vode a k hygiene, upraví práva a povinnosti týchto subjektov, vzťahy medzi nimi pre prípad preukázanej cenovej nedostupnosti za dodávky vody pre jednotlivca, upraví nárok na určené množstvo spotreby, limit vody na osobu za určité časové obdobie a ustanoví postup a pravidlá, podľa ktorých štát túto dodávku uhradí aj komu. Potom v zákone o pomoci v hmotnej núdzi navrhujem, aby v § 2 odsek 2 bolo doplnené, že medzi základné životné podmienky na účely tohto zákona, to sú jedno teplé jedlo denne, nevyhnutné ošatenie a prístrešie, patrí aj zabezpečenie prístupu k pitnej vode a hygiene. Ďalej som navrhla, aby v zákone o pomoci v hmotnej núdzi bolo doplnené ustanovenie § 9 odsek 3 tak, že vo výpočte, ktorý stanovuje, čo je potrebné rozumieť pod pojmom pomoc v hmotnej núdzi, sa vloží písmeno f) kde bude uvedené, že ide o, že je to aj úhrada poplatku za vodné a stočné. Ďalej navrhujem, aby táto úhrada poplatku za vodné a stočné bola, aby bolo určené, že je prijímateľom jej obec, ktorá má takúto osobu, prípadne aby ona mohla zabezpečiť a zaplatiť prístup k pitnej vode a hygiene podľa tej predtým stanovenej normy. Takisto som navrhla, aby k pozemkom, na ktorých sú umiestnené rómske osady a z tohto dôvodu nie je tam zabezpečený prístup k pitnej vode, zákonodarca využil právnu úpravu a upravil, aby z dôvodu verejného záujmu bolo možné zriadiť vecné bremeno, porovnateľne ako to je pri elektrickej energii. To nie je nový nápad verejného ochrancu práv, pretože my už takúto úpravu máme, ale týka sa elektrickej energie. Predložila som dve mimoriadne správy Národnej rade Slovenskej republiky, ktoré boli, ktoré sa týkali jednak tých postupov policajných, ktoré sú v rozpore so zákonom, a teda ide o čistú svojvôľu policajnú, ale zároveň som predkladala aj na základe predchádzajúcich zistení a aj súčasných správu o porušovaní základných práv detí orgánmi sociálnoprávnej ochrany detí. Obidve tieto správy obsahujú opatrenia, ktoré je potrebné, aby sme prijali na nápravu zisteného stavu a ochrany práv osôb voči policajnej svojvôli a detí v postupoch orgánoch sociálnoprávnej ochrany. V správe sú ďalej uvedené odporúčania verejného ochrancu práv za tento rok a potom je tam aj sumár z predchádzajúcich období, pretože ide o veľmi vážne zásahy do základných práv a dôležité odporúčania, tak ich máte zhrnuté k dispozícii do svojej činnosti aj v tejto správe. A ešte stručne číselné údaje: V roku 2016 pracovala kancelária verejného ochrancu práv celkovo z 3 045 podaniami, z nich 1 399 bolo takých, ktoré boli podnety patriace do pôsobnosti verejného ochrancu práv. V tomto roku sme zistili 97 porušení základných práv a celkovo za obdobie od 2012 doteraz sme pracovali s 8 571 podaniami, sme vypracovali 2 002 usmernení pre občanov, vybavili sme takmer 4-tisíc otázok na stránke detského ombudsmana, preskúmali sme 988 inštitúcií v rôznych prieskumoch. To všetko a z týchto všetkých činností sme zistili spolu 754 porušení základných práv a slobôd, ktoré sú vždy veľmi závažné, a predkladali sme v toto zmysle návrhy opatrení a odporúčaní pre jednotlivé inštitúcie, ktorých sa to týka, ale najmä Národnej rade Slovenskej republiky, pretože úlohou verejného ochrancu práv je, aby preskúmaval postup orgánov verejnej správy, či svojím postupom neporušujú základné práva osôb, to znamená tých, ktorých poslanci Národnej rady v Slovenskej republike zastupujú na základe toho, že sú zvolení ako ich zástupcovia. Preto pre Národnú radu musí byť dôležité vyrovnať sa s týmito odporúčaniami verejného ochrancu práv, aby pomohli zlepšiť dodržiavanie základných práv a slobôd osôb, ktoré žijú na území Slovenskej republiky. Ešte poviem z predchádzajúceho obdobia, že takú prioritu, možno priority, ktoré by som ja považovala za najdôležitejšie, aby sa riešili a ktoré sa neriešili doteraz, a to sú naozaj zásahy a použitie policajnej sily, potom to, že nie sú preskúmavané v prípade pochybností o ich správnosti nezávislým orgánom vyšetrovania. To, že človek, ktorý je cieľom alebo ktorý utrpel takýto zásah, nemá zatiaľ zabezpečený rýchly, čiže efektívny, efektívne vyšetrenie a právo na satisfakciu. Veľmi dôležité je diskriminácia vo vzdelávaní detí, na ktorú upozorňujem, jazyková bariéra, diskriminácia osôb so zmeneným pohlavím, diskriminácia v uplatnení práva na rodinný život a potom aj diskriminácia seniorov, pretože nemajú všetci rovnocenný prístup k službám. Na masívne porušovanie práv detí som upozorňovala a vzhľadom na to, že ju Národná rada nezobrala, správu verejného ochrancu práv, na vedomie, obrátila som sa v tejto veci a aj ohľadne diskriminácie detí vo vzdelávaní, to už predtým, na príslušný výbor OSN. Pokiaľ ide o to, že Národná rada Slovenskej republiky nezobrala na vedomie správu o neprimeranom a nezákonnom použití policajnej sily a o používaní nezákonného postupu na obmedzovanie osobnej slobody v miestnostiach, ktoré na to nie sú určené a vybavené. A keďže tu sa zodpovedná inštitúcia bránila tým, že výbor na zabránenie mučeniu s tým súhlasil, čo nie je pravda, tak som tomuto výboru tu správu poslala so všetkými informáciami aj s tým, ako sa bránili orgány verejnej moci pred prijatím opatrenia, ako argumentovali. Takže predpokladám, keďže ide o veľmi závažné porušenia a v demokratickom a právnom štáte sú neprijateľné, že pokiaľ ide o diskrimináciu detí v školskom vzdelávaní, o porušovanie práv detí orgánmi sociálnoprávnej ochrany a o svojvoľné policajné postupy, že tieto veci ešte sa budú riešiť. Jedine, čo by pomohlo, aby sa neriešili len pod tlakom zvonka, by bolo, keby ste sa vy – ctení zástupcovia ľudu – začali týmito vecami zaoberať. Ja ďakujem pekne za pozornosť. Skončila som.