V. Palko, poslanec: (2008-09-16):
Dámy a páni, patrím k tým politikom, ktorí uznávajú, že k mimoriadnym osobnostiam našej histórie patrí zákon o uznaní ich zásluh. Otázkou však je, či medzi takéto osobnosti má byť zaradený Alexander Dubček. Áno, Dubček sa stal symbolom v roku 1968 pre milióny našich ľudí. Skutočne stelesnil nádej na lepší život, na úľavu, nádej na vydýchnutie po strašných rokoch päťdesiatych. Nádej na zmenu. A ľuďom to bolo skoro úplne jedno, aká zmena to bude, lebo čokoľvek by bolo lepšie ako to, čo poznali po roku 1948. To v podstate ako keby bol argument za zákon. Je však veľa argumentov proti. Môže byť zákonom ocenený človek, ktorý začal stúpať po rebríčkoch moci v 50. rokoch, kedy boli nevinne ľudia popravovaní a väznení. Má byť ocenený zákonom za to, že v 60. rokoch rozpoznal aspoň čiastočne pravdu o komunizme? Veď tisíce ľudí na Slovensku desaťročia pred ním hovorili o komunizme pravdu, a to celú. Ale dobre, ale dobre, niektorí povedia, že aj Šavol sa zmení na Pavla. Môže byť zákonom ocenený človek, ktorý podpísal moskovské protokoly? Niekoľko dní po hanebnej okupácii svojej krajiny armádami Varšavskej zmluvy, niekoľko dní po tom, čo armády vraždili na uliciach českých a slovenských miest našich občanov. Niekoľko dní po tomto všetkom Dubček svojím podpisom legitimizoval ďalší pobyt týchto vojsk na našom území, legitimizoval okupáciu. Nie všetci jeho kolegovia podpísali. Môže byť takýto človek ocenený zákonom? Ale dobre, nech, niektorí povedia, že chcel zabrániť horšiemu. Takzvanej robotnícko-roľníckej vláde, zástupu ľudí ako Indra, Biľak a ďalším krvavým perzekúciám. Dobre. Sú však veci, ktoré sa ale nijako obísť nedajú. Po 21. auguste 1968 ľudia za symbol Dubčeka umierali, demonštrovali a čakali, že tento symbol ich bude viesť. Ale už čoskoro v roku 1969 bol symbol Dubček zradený. Kto zradil Dubčeka – symbol? Iste boli to prezident Svoboda, bol to Gustáv Husák a ďalší. Ale medzi ľuďmi, ktorí zradili Alexandra Dubčeka – symbol bol aj Alexander Dubček sám. Toto sa stalo pred očami všetkých ľudí, ktorí majú dnes 50 rokov a viac a môžeme to kedykoľvek dosvedčiť. Áno, Alexander Dubček z roku 1969 zavrhol Alexandra Dubčeka v roku 1968. V roku 1969 na jar Alexander Dubček vedel, že myšlienka socializmu s ľudskou tvárou bola zlikvidovaná. Vedel už, že nebudú šibenice, nebudú koncentráky, vedel, že ľudia budú iba v úvodzovkách lámaní na pracoviskách, vyhadzovaní z práce a zaháňaní do vnútornej emigrácie. A Alexander Dubček sa tohto smutného procesu zúčastnil. Dobrovoľne spolupracoval na demontáži Pražskej jari salámovou metódou. Jeho odchod z funkcie generálneho tajomníka KSČ na jar 1969 bol politickým odstavením. Bez toho, že by to Dubček pomenoval, prijal funkciu predsedu Federálneho zhromaždenia. Spomínam si, vtedy na jar 1969 môj otec počúval Dubčekov prejav v rádiu. „Už to nejako krúti,“ povedal mi po chvíli. Mal som 12 rokov a pýtal som sa otca, čo to znamená. Vyhral Dubček? Otec mi povedal: „Odstavili ho a on to už všelijako krúti.“ Potom prišiel 21. august 1969, prvé výročie okupácie. Komunistická, už normalizačná moc sa pri prvom výročí rozhodla definitívne potlačiť silou všetky spomienky na jar 1968. Na uliciach opäť umierali ľudia, ale tentoraz po zásahu československého Zboru národnej bezpečnosti a Ľudových milícií vyzbrojených okrem obuškov a strelných zbraní aj právnou silou zákonného opatrenia Federálneho zhromaždenia, právnou silou takzvaného obuškového zákona. Kto podpísal tento zákon? Zákon, ktorý poslúžil potlačeniu všetkých, ktorí ešte z posledných síl chceli nasledovať symbol Dubček. Kto ho podpísal? Bol to predseda Federálneho zhromaždenia Alexander Dubček. Potom po rokoch povedal, že ten podpis to bol iba administratívny akt. Nuž nie. Po rokoch sa Alexander Dubček stal predsedom Federálneho zhromaždenia opäť. V roku 1991 odmietol podpísať lustračný zákon. Zrejme ten podpis predsedu Federálneho zhromaždenia má aj iný význam, nielen ako administratívny akt. A to prvé výročie augusta ešte nebolo všetko. Po všetkej tejto hanbe v roku 1969 prišiel ešte rok 1970, keď Dubček odišiel aj z funkcie predsedu Federálneho zhromaždenia do ešte nižšej funkcie za veľvyslanca do Ankary. Šiel tam zastupovať režim komunistickej strany postavený na sovietskych tankoch. Šiel obhajovať totálne popretie symbolu roku 1968, symbolu, ktorým bol on sám. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, je mi to strašne ľúto, je mi to strašne ľúto, ale takéto konanie má svoje meno. Je mi to strašne ľúto, ale meno takéhoto konania je oportunizmus. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, čo zvelebíme prijatím zákona o zásluhách Alexandra Dubčeka? Čo zdvihneme na piedestál? Na piedestál vyzdvihneme princíp prispôsobenia sa, princíp politického prežívania za cenu klamstva. A keby to aspoň bol oportunizmus rafinovaný a inteligentný. Ale my ideme vyzdvihnúť prežívanie hlúpe a naivné. Prežívanie, ktoré beztak skončilo pádom na dno. Pádom bez akéhokoľvek hrdinstva. Dámy a páni, vyzdvihneme na piedestál princíp poddajnosti? Princíp zlomenia šije národa? Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, pred pár dňami sme si pri 40. výročí okupácie uctili na námestiach našich miest pamiatku padlých po 21. auguste 1968. Uctili sme si pamiatku tých, ktorí či už vedome, alebo nevedome, chtiac či nechtiac, ale ktorí sa nezlomili, nesklonili, nepoddali. Ak týmto zákonom vyzdvihneme na piedestál poddajnosť a oportunizmus, znížime hrdinstvo tých, ktorí padli. Nerobme to. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, Alexander Dubček má svoje námestie. Stojí na ňom náš parlament. Vonku má svoju bustu. Zákon o zásluhách Alexandra Dubčeka prináša diskusiu a fakty. Po 40 rokoch emócie už vyšumeli a ostali len tie fakty. A tie fakty, dámy a páni, Dubčekovi príliš nesvedčia. Preto vychádzajúc z týchto faktov Konzervatívni demokrati Slovenska zákon o zásluhách Alexandra Dubčeka nepodporia. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)