V. Mečiar, poslanec: (2008-03-26):
Stalo sa, že Národná rada Slovenskej republiky o tejto skutočnosti informovaná nebola. Neboli informovaní ani predkladatelia, navrhovateľ túto skutočnosť pred Národnou radou Slovenskej republiky zamlčal a neuviedol ani v dokladoch, ktoré Národnej rade Slovenskej republiky postúpil. Ďalej na základe postupu, v ktorých bol neskoršie spätne rekonštruovaný, bolo zistené, že išlo o úmyselný trestný čin, za ktorý bol právoplatne odsúdený. Na základe týchto skutočností predsedníčka Ústavného súdu dala prezidentovi informáciu a podnet na to, aby sudcu Ústavného súdu v súlade s Ústavou Slovenskej republiky článkom 138 odvolal. Prezident Slovenskej republiky a jeho kancelária vychádzali z toho, že ak medzičasom bol trest zahladený, tak treba na neho pozerať, akože trestaný nebol. Ústava Slovenskej republiky nehovorí nič o zahladzovaní trestu, nehovorí o dobe, kedy mal byť potrestaný, alebo nemal byť potrestaný, vyžaduje bezúhonnosť právnu aj pred nástupom do funkcie, nielen po nástupe do funkcie. Táto bezúhonnosť v danej situácii a u danej osoby dodržaná nebola. Pokiaľ boli vyjadrenia o tom, že je snaha spolitizovať tento skutok, tak neviem, ktorá politická strana kázala predmetnému sudcovi doktorovi Horváthovi, aby sa trestného skutku dopustil. Veď sa odvíja iba od tohto jedného skutku a iné úmysly tu nie sú. Ďalej v súvislosti s nástupom Národnej rady na potvrdenie politiky právneho štátu boli prijaté zásady, ktoré neumožňujú, aby ani jednoduchý úradník v štátnej správe bol prijatý bez toho, aby nebola garantovaná bezúhonnosť. Ak sa táto zásada poruší, je bez milosti zo svojej práce prepustený. Ak teda toto rešpektujeme u úradníkov najnižšieho stupňa, ak všetci sudcovia sú povinní podrobiť sa tejto zásade a každý z nich by musel pozíciu sudcu opustiť, prečo u najvyššieho súdneho orgánu na Slovensku, t. j. Ústavného súdu, ktorý posudzuje práva a povinnosti občanov, tento stav má pretrvávať? Je tu reálne riziko, že vlastne každý, ktorý sa bude domáhať ochrany, povedzme, i v trestných veciach, môže žiadať vylúčenie sudcu Ústavného súdu ako sudcu zaujatého. Je otázka trošku i humorná, že vlastne každý páchateľ trestného činu by mohol tohto sudcu oslovovať pán kolega a nie toho, ktorý má o jeho právach a o jeho zákonnom statuse rozhodnúť. Národná rada Slovenskej republiky prerokovávaním v ústavnoprávnom výbore posudzovala  všetky aspekty tohto návrhu. Niet pochybností, že Ústava Slovenskej republiky je naplnená. Niet pochybností, že jediný orgán, ktorý môže odvolať, je prezident Slovenskej republiky, ktorý ale odvolať nechce, kryjúc sa stanoviskom a právnym názorom, ktorý nie je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky ani textom, ani literou, ani zmyslom tejto ústavy. Takže je tu otázka pre mnohých, že radšej sa vyhnúť rozdielnym názorom s kanceláriou prezidenta, alebo zostať principiálny aj v tom prípade, keď pôjde o rozdielny právny názor Národnej rady a Kancelárie prezidenta a Národná rada môže povedať, že podmienky na odvolanie sú naplnené. Pokiaľ ide o otázky morálneho apelu, tak je paradoxné, že sudca Ústavného súdu sa týmto otázkam vysmial. Povedal: „Odídem z funkcie vtedy, keď ja budem chcieť a keď to bude pre mňa výhodné.“ Pokiaľ ide o to, ako si vykladáme tieto slová a úmysel, tak vlastne ide o predlžovanie lehoty do doby, kým nevzniknú isté nároky, no a potom z tých nárokov sa bude dať žiť celé ďalšie obdobia niekoľko rokov života. Je to v súlade so zákonom alebo morálkou tohto štátu? Ak Národná rada Slovenskej republiky pri hlasovaní nevedomky, ale predsa len pochybila, mala by toto pochybenie napraviť jasným právnym stanoviskom a názorom. Ona nemôže odvolať, a ten jasný názor podľa môjho hlbokého vedomia a svedomia je, mala by vyzvať sudcu alebo povedať, že sú naplnené skutočnosti, ktoré Ústava Slovenskej republiky vyžaduje na odvolanie sudcu Ústavného súdu z jeho funkcie. Tým sa neprejudikuje k tomu a  byť druhý, tým sa prejudikuje iba to, že Slovenská republika zostáva verná zásadám právneho štátu a má odvahu chybu, ktorú urobila, napraviť. Právo by malo byť rovnaké pre každého. Nemôže s funkciou rásť právna nedotknuteľnosť.  Aj keď je to Ústavný súd. To je zmysel návrhu, preto na návrhu, ktorý som predložil, trvám, i keď ústavnoprávny výbor predkladá návrh pozmenený. Stotožňuje sa s vecou v tom, že apeluje na sudcu Ústavného súdu, aby sa vzdal, ale je to apel bez dôrazu, časového obmedzenia, ktorý môže trvať neohraničene dlhú dobu a vlastne iba spor sa stáva sporom latentným. Ak sudcovia občianskych súdov alebo ostatných súdov sú povinní rešpektovať názor Ústavného súdu, treba, aby aj osoby konajúce v mene tohto Ústavného súdu požívali náležitú autoritu a boli podporené silou zákona i spoločenského vedomia. Dámy a páni, to je zmysel a obsah návrhu, ktorý vám predkladám. Ďakujem.