Osuský, Peter, poslanec NR SR (2013-09-20):
Ďakujem pekne, pani predsedajúca. Vážená snemovňa, vážení kolegovia, ďakujem všetkým, ktorí tým či oným prispeli do rozpravy o tomto návrhu. A ctený kolega Daniš ma i svojím vystúpením a potom ďalšími reakciami podnietil k tomu, aby som sa v tom záverečnom slove orientoval skôr na tú časť predloženého návrhu, ktorý sa týka stavebného zákona. Samozrejme, ak sa zasadzujem za to, aby sa v súlade so zákonnými normami nedalo ponad hlavy k základni bližších štruktúr rozhodovať o veciach, je to principiálna záležitosť. Nerobím si ilúzie, tak ako to tu zaznelo, že sa i v najnižších štruktúrach, ako povedal kolega Kuffa, vždy dodrží verejný záujem. Nerobím si ilúzie, že poslanci i tí najbližšie k tej pôde alebo k tomu kusu zeme nie sú kúpiteľní, nie sú ovplyvniteľní. Dá sa im nejako temne vyhrážať. To všetko je možné. Ale predsa, z pohľadu občana, ktorý má žiť s tým, čo bude výsledkom investície, má mať pocit, že jeho volení zástupcovia rozhodujú zaňho v jeho záujme. Ak tak nerobia, tak má možnosť ich v najbližších voľbách sankcionovať. Niekto namietne, to potom môžeme spraviť aj s vládou. Len problém je, že ak niekto postaví niekomu kafilériu pri dome, tak sa to týka tých domov a tej obce, ale nie dva a pol tisíca iných obcí a platí jednoducho „bližšia košeľa ako kabát“. To, že i orgány, o právomoci ktorých sa usilujem, môžu zlyhať, je dramaticky a na Slovensku veľmi známo manifestované kauzou pezinskej skládky, keď tí, ktorí rozhodujú a povoľujú, sú priam pokrvne spojení s tými, ktorým sa povoľuje a o ktorých sa rozhoduje. Ale, opäť, je to len ukážka. A ak sa kolega odvoláva na územný plán, no veď, hej, pred pár týždňami som mal tú česť bojovať za dobrý názor mestskej časti Bratislavy Vrakune, keď táto bránila rozšíreniu a zmene plánov vo veci ďalšieho zastavovania voľnej pôdy napriek tomu, že v samotnej mestskej časti na jej území je veľmi veľa voľného priestoru na prípadné rozvíjanie. Ten zápas som spolu s pani vicestarostkou a niekoľkými ďalšími kolegami v mestskom zastupiteľstve Bratislavy prehral. Bojoval som ho ako občan Starého Mesta, ktorý vo Vrakuni bol málokedy v živote. Ale jednoducho z princípu som považoval za dobré, aby Vrakuňa vedela, čo je pre ňu dobré. Takže o tých územných plánoch, neviem, prepáčte, pán kolega Daniš, neviem, kde žijete a ako to funguje u vás, ani o tom si ilúziu nerobím, ale každopádne by som bol rád, aby boli tí, ktorí zle rozhodnú, jasne viditeľní a jasne pomenovateľní a blízko k tým ľuďom, ktorí budú následky toho rozhodnutia niesť. A, samozrejme, ľudia sú hriešni, všetci robia chyby. Ide o to, či umožňujeme páchať hriechy zo zákona, opretí o zákon. A to sa mne nezdá. A preto si myslím, že je primerané, aby sme takéto právomoci dali čo najbližšie k tej štruktúre, ktorej sa to potom bude rok a desaťročia a storočia týkať. Teda ak niekto niekde niečo postaví, tak by o tom mali rozhodovať bez ohľadu na počty pracovných miest a bez ohľadu na čokoľvek tí, ktorí s tým budú musieť žiť, alebo ich volení zástupcovia. A v tomto zmysle plne súhlasím s tým, čo povedal môj ctený kolega pán profesor Huba. Jednoducho existujú isté hranice. A je to len ukážkou, to sa nedá nazvať prírodným úkazom, ale devastáciou, ktorá sa deje na pôde Tatranského národného parku, že budú obidvaja rečníci považovať dané vystúpenie za absurdné. A je to totálne protikladne absurdné, pretože si viem živo predstaviť, že okrem póla na koňoch by sa možno dali brehy Štrbského plesa vyklčovať a postaviť tam kasíno, ktoré iste zamestná 300 krupierov, barmanov, hostesiek, toaletárok a všetkého toho, čo tam patrí, správcov garáží a strážcov parkovacích miest. 300 ľudí tam proste umiestnim. A tu bude platný zákon, ktorý úplne normálne, aj keď teoreticky, ako to pripustím pri tomto príklade, to umožní. Bude to umožnené zo zákona. Nebude to podvod, nebude to zločin na prírode, bude to niečo, čo sa odohralo v súlade so zákonom. A ja sa, s dovolením, nechcem na tom podieľať, ako Pilát Pontský, aby som si umyl ruky a povedal, to je mimo mňa. Nie je to mimo mňa. A preto som rád, že kolegovia ma podporili, aj keď si, ešte raz hovorím, ilúziu nerobím. A kolegovi profesorovi Hubovi sľubujem, že nabudúce ho pri týchto návrhoch oslovím. Ďakujem.