Pálffy, Ján, predseda Správnej rady Ústavu pamäti národa (2020-06-10):
Našli sme taký model, ktorý dokazuje, že aj za týchto podmienok je Ústav pamäti národa funkčný a myslím si, že o tom hovoria aj výročné správy z roku 2018 alebo z roku 2019. Keby som mal ešte zhrnúť možno takú myšlienku tejto novely, tak došlo k tomu, že je eliminované, sú eliminované možné excesy jednotlivca, ktorý stojí na čele tejto inštitúcie, pretože ku všetkým, ku všetkým podstatným veciam je potrebný súhlas väčšiny členov správnej rady. Taktiež by som ešte povedal, že pán Krajňák nebol zbavený funkcie, on sám abdikoval z funkcie predsedu správnej rady. Čo sa týka organizačnej zmeny, ktorú Ústav pamäti národa v súčasnosti realizuje, tak tá je pripravovaná dlhodobo od roku 2018-2019, pretože boli identifikované dôvody, ktoré už nevyhovujú. Tá organizačná štruktúra, ktorá v súčasnosti na Ústave pamäti národa je, nevyhovuje, pretože je orientovaná príliš horizontálne. Je tam veľké množstvo útvarov, ktoré sa nazývajú sekciami, a tie sa ďalej členia na oddelenia. Preto sme pristúpili k tomu, že sme do logických celkov združili procesy a činnosti. Na základe tohto sme vytvorili tri väčšie organizačné útvary. V rámci kancelárie Ústavu pamäti národa budú združené všetky administratívne, organizačné a obslužné činnosti. V rámci archívu ÚPN budú združené všetky činnosti, ktoré súvisia s výskumom prvotných, prvotných primárnych prameňov, ktoré sú teda dokumenty Štátnej bezpečnosti a pod. a v rámci centra výskumu obdobia neslobody sú sústredené všetky činnosti, ktoré majú za následok výstup smerom k verejnosti. Čiže tá organizačná zmena má sprehľadniť, zjednodušiť a naozaj hlavne napomôcť tomu, aby Ústav pamäti národa aj do budúcnosti mohol plniť svoje úlohy lepšie. Čo sa týka možných dopadov na zamestnanosť, my sme pri spustení tohto celého procesu dali prísľub všetkým zamestnancom, že tí, ktorí v súčasnosti na ústave robia, tak dostanú adekvátnu ponuku pracovného miesta a tento sľub sme dodržali. Samozrejme dochádza aj k presunom medzi niektorými organizačnými zložkami, ale tieto boli taktiež prediskutované s ľuďmi, ktorých sa to dotýka, a nie je s týmto problém. Na ďalšiu otázku pána poslanca Dostála, že sa Ústav pamäti národa venuje aj iným veciam, ako obdobiu neslobody, a boli tam menované niektoré príklady, tak tam, samozrejme, by som chcel povedať, že sa jedná o rok 1938, kde už naozaj môžeme vidieť tie tendencie, ktoré následne sa týkajú nášho rozhodného obdobia od roku 1939. Svedectvá pamätníkov naozaj vnímame ako prioritu, pretože naozaj pamätníci obdobia neslobody alebo období neslobody umierajú každým dňom a preto sme si aj povedali, že to je presne tá vec, ktorú musíme prioritizovať, a to sa taktiež prejavilo na zvýšení počtu zachytených svedectiev. Teraz by som možno prešiel k téme – súd s pánom Babišom. Čo sa vlastne udialo v roku 2019 a aký je stav, pretože s týmto sme sa stretli u viacerých mojich predrečníkov. Takže pokiaľ dovolíte, pripravil som si také veľmi stručné zhodnotenie tohto celého procesu. V roku 2012 žalobca podal žalobu na Ústav pamäti národa vo veci ochrany osobnosti. V roku 2014 Okresný súd mu dal za pravdu a povedal, že je neoprávnene evidovaný. K tomu dospel na základe výpovedí bývalých príslušníkov Štátnej bezpečnosti, ktorí tvrdili, že si tú evidenciu vymysleli. V roku 2015 Krajský súd potvrdil rozhodnutie Okresného súdu. V roku 2017 Najvyšší súd odmietol dovolanie Ústavu pamäti národa a preto sa Ústav pamäti národa obrátil sťažnosťou na Ústavný súd. Výsledkom toho je to prvé rozhodnutie Ústavného súdu alebo teda nález, ktorý hovorí v prospech Ústavu pamäti národa, a hovorí o tom, že výpovede príslušníkov Štátnej bezpečnosti sú nedôveryhodné a zároveň hovorí o tom, že Ústav pamäti národa nemá byť žalovanou stranou, pretože nie je pasívne vecne legitimovaný. Toto vnímame ako absolútne prelomové rozhodnutie, pretože toto tvrdíme od začiatku, kedy Ústav pamäti národa vznikol. Preto sme to aj, samozrejme, privítali. Na základe tohto nálezu v januári 2018 po tom, čo Ústavný súd povedal, že sa v tejto veci má, tejto veci sa má naďalej venovať Krajský súd, tak ten rozhodol v prospech Ústavu pamäti národa. Pán Babiš podal dovolanie voči tomuto rozhodnutiu na Najvyšší súd, ktorý v máji 2018 odmietol jeho dovolanie. Preto sa opätovne formou sťažnosti teraz on obrátil na Ústavný súd. Tá sťažnosť smerovala voči rozhodnutiam Krajského súdu a Najvyššieho súdu a išlo o to, že z jeho pohľadu on ako osoba nemá koho žalovať, preto namietal alebo tvrdil, že mu je odopreté právo na spravodlivý súdny proces. Ústavný súd vyzval následne Krajský súd, aj Najvyšší súd, aby sa k veci vyjadrili. Taktiež upovedomil Ústav pamäti národa, teraz už v polohe zúčastnenej osoby, či sa chce k danej veci vyjadriť. Ústav pamäti národa sa k danej veci vyjadril a zhrnul svoju pôvodnú argumentáciu, ktorá viedla k tomu prvému rozhodnutiu Ústavného súdu. Koncom roka 2019 Ústavný súd vydal nález, ktorým, teraz by som naozaj poprosil o pozornosť, potvrdil nález z roku 2017. Čiže my to vnímame, aj to druhé rozhodnutie potvrdzuje nález roku 2017, a to vo veci, že Ústav pamäti národa nie je pasívne vecne legitimovaný, pretože si plní svoje zákonné úlohy, keďže zo zákona musí, musí zverejňovať tieto informácie. Ani v tomto druhom rozhodnutí Ústavný súd nenapadol, nenapadol výrok prvého, prvého nálezu Ústavného súdu, ktorý sa týka dôveryhodnosti alebo nedôveryhodnosti príslušníkov Štátnej bezpečnosti a ich výpovedí. Vo veci, v ktorej vyhovel žalovateľovi, tak to ide o to, že Krajský súd má určiť, kto bude pasívne vecne legitimovaný, s kým sa teda pán Babiš má súdiť. To znamená, druhým rozhodnutím Ústavného súdu nedošlo k zvráteniu toho prvého a Ústav pamäti národa naďalej zotrváva v tej pozícii, ktorú dosiahol už v roku 2017 a nijakým spôsobom nedošlo k nejakej zmene alebo k zvratu v týchto veciach. Tu by som ešte povedal aj to, že Ústav pamäti národa aj v minulosti uvádzal príklad z Českej republiky, kde naozaj tým pasívne vecne legitimovaným subjektom je Ministerstvo vnútra Českej republiky... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)