M. Záhumenský, poslanec: (2007-06-26):
Pán poslanec Miklós, znovu sa musím spýtať, prečo sa vlastne vytvorili dve kategórie občanov? Prečo občania Slovenskej republiky majú nižšiu hodnotu ako občania Európskej únie? Hovorím k zákonu č. 15, ktorý sme prerokúvali pred týmto zákonom a ku ktorému ste vystúpili k tomuto zákonu, lebo tento zákon, tento návrh, ktorý je predkladaný, len zrovnoprávňuje postavenie slovenských občanov, ktorí sa zaoberajú aj chovom chránených druhov živočíchov, s tým postavením, aké majú občania v Európskej únii. Vôbec nie je pravda, že nemusí chovateľ preukázať nadobudnutie. Len je rozdiel preukazovania. Kým v Čechách napríklad stačí k preukázaniu faktúra alebo pokladničný blok, tak na Slovensku mu dávame podstatne viacej povinností. A občan častokrát ani nevie, ktoré všetky povinnosti musí spĺňať, ak takéhoto živočícha kúpi v inej krajine Európskej únie, lebo u nás to je ošetrené tým, že ak u nás kúpi chráneného živočícha, zároveň dostane všetky dokumenty k nemu, ale v Českej republike nedostane, lebo ich nepotrebuje podľa českých zákonov ani podľa maďarských zákonov, ani rakúskych zákonov. Príde na Slovensko a okamžite sa dopúšťa trestného činu. To znamená, kde je dôvod na to, aby sme vytvárali také legislatívne prostredie, ktoré ohrozuje občanov, bezúhonných občanov, že si kúpi nejakého chameleóna zeleného niekde v Čechách a je páchateľom trestného činu? Čo sa týka šikanovania, ste hovorili, že nebolo šikanované žiadne decko za to, že chová nejakého živočícha. Nie, ale zákon to umožňuje. Ale zákon to umožňuje a práve preto je potrebné zosúladiť legislatívu, aby ani takéto konanie nebolo ani v zákone možné. Na záver ste hovorili, že na záchranu druhov sú potrebné odborné programy. Áno, sú potrebné aj odborné programy a zmienim sa iba o dvoch. Ich bolo veľa urobených za predchádzajúcej vlády. Napríklad na ochranu orla kráľovského sa vynaložilo 21 156 000 Sk, ktoré získala nezisková organizácia Ochrana dravcov Slovenska. A myslím si, že keby sme podporili chovateľov aj orla kráľovského tým, že za každého vypusteného živočícha do voľnej prírody mu dáme nejakú podporu, tak by vznikli dva momenty. Prvý je ten, myslím si, že by bolo podstatne viacej orlov kráľovských v našej prírody a že by to pomohlo práve tomuto chránenému druhu a bolo by to bez finančných nákladov, možno s nejakou malou podporou, ako je to v Čechách, kde dostávajú 5 000 Kč za každého odchovaného dravca. Odchovaného a nie vypusteného do voľnej prírody. Na druhej strane by sa znížil tlak záujemcov o chov takéhoto dravca, aby vyberali hniezda a riskovali povedzme tri roky väzenia, ak by si ho mohli nadobudnúť z umelého chovu. To znamená, myslím si, že treba pristúpiť k aktívnej forme ochrany prírody a nedržať sa bigotne len zásad, ktoré predstavujú určité neziskové organizácie. Druhý taký projekt na záchranu dropa fúzatého na Slovensku, ktorý na Slovensku, mimochodom, nehniezdi, iba sa sem-tam objavil, a to vtedy, keď Rakúšania postavili ventilátory či postavili tam tie veterné elektrárne, ktoré vyhnali, keď ich spustia, dropa. A na to sme vynaložili 87 mil. korún. Pýtam sa, či táto forma ochrany je práve to, aby tie odborné programy robili tie mimovládne organizácie za takéto veľké peniaze. Z toho 25 % z týchto 87 mil. išlo, bolo určených na výkup pozemkov, aby mal ten drop kde hniezdiť, ktorý u nás nehniezdi, a zvyšné peniaze išli na DVD, tričká a odznaky, plagáty, vysvetľovaciu kampaň. Skutočne toto je forma, akým spôsobom napomáhať chráneným živočíchom, aby sme zvýšili stupeň ochrany? Väčšinu 60 – 70 % zdrojov, ktoré išli na programy, išli pre tri organizácie: Ochrana dravcov, BirdLife Slovakia a Spoločnosť na ochranu vtákov na Slovensku. Všetci členovia Ekofóra, ktorí, samozrejmá vec, bojujú za zachovanie súčasnej právnej legislatívy – a ja sa pýtam, či nie je to práve boj za to, aby mali ďalej prístup k takýmto programom, ku ktorým skutočne si treba povedať, že došli k veľkým peniazom. A ja by som bol rád, keby bola urobená nejaká analýza, ako efektívne boli takého veľké peniaze vynaložené a ako to prispelo práve k ochrane týchto voľne žijúcich druhov živočíchov. Viacerí páni poslanci, pani poslankyňa Žitňanská aj pán poslanec Lipšic, ste napádali postavenie mimovládnych organizácií, že sa im vlastne zabraňuje alebo bráni v tom, aby boli účastníkmi konania a dostávali sa do pozície zúčastnenej osoby. Myslím si, že vo svojom odôvodnení v piatok som dosť podrobne vysvetlil povinnosti Slovenska voči Århuskému dohovoru. A ak je tam ešte nejaký záväzok povedzme, ktorý vyplýva z Århuského dohovoru a ktorý nerieši Správny poriadok, je, že musia byť informovaní, ako sa naložilo s ich návrhmi a pripomienkami. Ja osobne si myslím, že skutočne treba dopracovať Správny poriadok a nie je efektívne alebo nie je namieste riešiť postavenie zúčastnenej osoby cez špeciálne zákony, ako je zákon na ochranu krajiny a prírody. To sa týka aj iných zákonov, ktoré hovoria o ochrane prírody, napr. v zákone o ochrane ovzdušia, kde nemáme zakotvené, že mimovládne organizácie sú účastníkmi konania. A pýtam sa – ochrana ovzdušia je menej dôležitá, ako je ochrana krajiny a prírody? Alebo iné zákony o ochrane vodných tokov atď.? Návrh v žiadnom prípade neznižuje vymožitelnosť práva a vytvára prostredie, v ktorom budú a môžu mimovládne organizácie dávať svoje pripomienky, dávať svoje podnety a takisto som odôvodnil, akým spôsobom sa môžu dostať aj k tomu, aby mohli nezákonné alebo iné rozhodnutia správnych orgánov napadnúť na súde. Pán poslanec Lipšic, hovorili ste o prepadnutí exemplára. V zákone č. 15/2005 je aj iná sankcia, a to sankcia zakázanie nakladania s majetkom. Stalo sa aj v minulosti, že pri podozrení zo spáchania trestného činu bol exemplár zhabaný, bol daný do štátnej zoologickej záhrady, kde neprežil. A ja sa pýtam, či nie je efektívnejšie tohto živočícha ponechať chovateľovi, aby ho choval ďalej, nesmie s ním nakladať, samozrejmá vec, až do vyriešenia toho prípadu. Bolo veľa prípadov, keď takýto exemplár bol zhabaný, správne konanie sa ukončilo, že nedošlo k porušeniu, exemplár sa mal vrátiť, ale už nežil. Pýtam sa, či to je to v záujme ochrany toho voľne žijúceho, ochrany chráneného druhu živočícha. Myslím si, že nie. Častokrát bola napádaná novela, že pozmeňujúci návrh má viacej bodov ako samotný návrh. V pozmeňujúcom návrhu boli novelizované zásadne dva body, a to je § 12 a 30, ktoré, samozrejmá vec, si vyžiadali ďalšie rozsiahle menenie bodov, lebo § 12 je premietnutý asi v 50 ustanoveniach tohto zákona. Dotknem sa ešte v krátkosti ochrany mokradí. V žiadnom prípade nedochádza k znižovaniu ochrany mokradí, lebo hovoríme len o prvom stupni ochrany, kde mokrade sú chránené v § 3 a následne odsek 2 a následne až po § 5, a stále hovoríme o ochrane v prvom stupni ochrany. V ostatných stupňoch ochrany 2 až 5 sú mokrade chránené takým spôsobom, ako boli aj v súčasnom zákone. A prečo to vlastne odtiaľ vypúšťame, z prvého stupňa ochrany, je skutočnosť, že k všetkým činnostiam, ktoré sa majú vykonávať v mokradiach na prvom stupni ochrany, zdôrazňujem na prvom stupni ochrany, je potrebný súhlas alebo povolenie orgánu Štátnej vodnej správy. A k tomuto povoleniu sa vyjadruje aj štátny orgán ochrany prírody. A ja sa pýtam: Ak raz sa vyjadril tento orgán ochrany prírody k povoleniu, ktoré vydáva orgán Štátny vodnej správy, či je potrebný ešte ďalší súhlas štátneho orgánu ochrany prírody, či to nie je duplicita a či to nie je aj šikanovanie občanov z tohto pohľadu? Ja si osobne myslím, že áno, lebo ten istý orgán nemá dôvod sa vyjadrovať dvakrát k tej istej činnosti. Krátko k zonácii. Tento návrh zákona nerieši zonáciu Vysokých Tatier. To chcem prvé povedať. Tento návrh zákona vytvára legislatívny rámec na to, aby bolo možné vykonať zonácie vo všetkých chránených územiach. V žiadnom prípade nerieši zonáciu Tatier a, samozrejmá vec, že zonácia sa vyhlasuje nariadením vlády. Ale na to, aby mohla byť vykonaná zonácia, je nutné vytvoriť legislatívny rámec, aby sa mohla zonácia vyhlásiť. V predchádzajúcej zonácii, ktorá bola akože zamietnutá, vážení páni z opozície, dovolím si vám podotknúť, že ste zabudli na vlastníkov pozemkov a 45 % územia v Tatranskom národnom parku je vo vlastníctve súkromných osôb, kde pri zonácii, ktorá bola pripravená, sa nediskutovalo s týmito vlastníkmi a mnohí ani nevedeli, že nejaká diskusia beží, lebo žijú v Bratislave alebo niekde inde mimo Vysokých Tatier, a pritom ste ich iba zvolávali vyhláškou v obci. To znamená, že ste obišli diskusiu s vlastníkmi a dneska hovoríte, že my vyhlasujeme zonáciu. Nevyhlasujeme zonáciu! Vytvárame len legislatívny rámec, aby k zonácii bola diskusia v prvom rade aj s vlastníkmi, akým spôsobom nakladať. A ten návrh, ktorý dáva väčšie právo vlastníkom pozemkov sa domáhať aj toho, že štát musí nejakým spôsobom riešiť ich vzťah k štátu a vlastníkom, lebo nie je možné vlastníkovi zakázať nejakú činnosť a na druhej strane mu povedať, že nás nezaujíma, že ty máš z toho nejakú stratu alebo škodu. Pán poslanec Kuruc, ja si nemyslím, že len mimovládne organizácie sú tie organizácie, ktoré zachraňujú na Slovensku lesy. V prvom rade si myslím, že zodpovednosť a povinnosť starať sa o ochranu prírody má vláda Slovenskej republiky a vláda nesie aj zodpovednosť jednak v prvom rade voči svojim voličom a, samozrejmá vec, aj voči tomu, že musí dodržiavať zákony. Pýtam sa, akú zodpovednosť nesú mimovládne organizácie za svoju činnosť? Ďakujem pekne.