Galko, Ľubomír, poslanec NR SR (2014-03-27):
Ďakujem pekne. Vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, kolegovia, predkladám vám návrh zákona, ktorým sa dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 152/1995 Z. z. o potravinách v znení neskorších predpisov. Európska komisia odhaduje, že obyvatelia Únie ročne vyhodia takmer 89 mil. ton potravín, ktoré nespotrebujú. Na jedného obyvateľa tak pripadá asi 179 kg vyhodených potravín, pričom dve tretiny z toho sú stále požívateľné. Predpokladá sa, že súčasný trend bez prijatia vhodných opatrení povedie do roku 2020 k zvýšeniu vyhodeného odpadu z potravín o 40 % na 126 mil. ton ročne. Medzinárodná organizácia pre výživu a poľnohospodárstvo odhaduje, že každý rok je na svete vyhodených približne 220 mil. ton potravín. Len pre predstavu vám poviem, na celom Slovensku sme skonzumovali za rok 2010 necelých 350 tisíc ton mäsa. Zďaleka sa pritom nejedná o nekonzumovateľné potraviny. Množstvo z nich je ďaleko pred hraničnými dátumami minimálnej trvanlivosti či spotreby. Najväčší podiel na tomto „hýrení„ majú obchodné reťazce, no svojím dielom k tomu prispievajú aj niektorí zákazníci. Obmedzenosť prírodných zdrojov, energetická náročnosť výroby potravín nás nútia zamyslieť sa nad dnešným mimoriadnym plytvaním a drancovaním prírodných zdrojov. Niekoľko rokov trvajúca hospodárska kríza, sociálna situácia mnohých jednotlivcov i rodín, obmedzené finančné možnosti rôznych charitatívnych organizácií prevádzkujúcich vývarovne, ale aj rastúce ekologické povedomie sú podľa nášho názoru dostatočnou spoločenskou objednávkou na predloženie a schválenie takéhoto návrhu zákona. Zámerom predloženého návrhu je umožniť predaj potravín po uplynutí minimálnej doby trvanlivosti s cieľom znížiť mieru plytvania prírodnými zdrojmi, ako aj zabezpečiť zvýšenie dostupnosti potravín pre osoby, ktoré sa z akéhokoľvek dôvodu ocitli vo finančnej tiesni. Jedným z frekventovaných pojmov z oblasti potravín je doba minimálnej trvanlivosti a doba spotreby. Bežnému človeku by možno automaticky napadlo, veď to je to isté. Nie je to vôbec pravda. Dovoľte mi, aby som vám v krátkosti rozdiel medzi týmito dvoma pojmami vysvetlil. Minimálna trvanlivosť je časový údaj, do ktorého si potravina pri správnom skladovaní uchováva svoje špecifické vlastnosti. Jedná sa o senzorické vlastnosti, farbu, chuť, vôňu a konzistenciu. Na zachovanie týchto vlastností sú zväčša nevyhnutné správne podmienky skladovania, ktoré musia byť uvedené na obale výrobku. Minimálna trvanlivosť sa udáva pri potravinách, ktoré majú dlhšiu „životnosť“ (napríklad konzervy, mrazené výrobky, cestoviny, strukoviny, múka, semienka, cereálne sušienky, čajové pečivo a podobne). Prekročenie tohto dátumu však neznamená, že daný produkt sa stal pre konzumenta zdravotne závadným. Napríklad nemecké federálne ministerstvo potravín, poľnohospodárstva a ochrany spotrebiteľov oznámilo, že dátum minimálnej trvanlivosti nemá nič spoločné s jedlosťou výrobkov. Tento údaj zabezpečuje len časový rámec, v ktorom výrobca garantuje, že výrobok nestratí svoj tvar, chuť a konzistenciu. Naproti tomu dátum spotreby je rovnako ako minimálna trvanlivosť časový údaj, do ktorého si potravina pri správnom skladovaní uchováva svoje špecifické vlastnosti. Avšak toto označenie sa uvádza na potravinách, ktoré z mikrobiologického hľadiska podliehajú rýchlej skaze. Môžu teda v krátkom čase predstavovať bezprostredné nebezpečenstvo pre zdravie ľudí. Ide najmä o mliečne výrobky a čerstvé mäso, rôzne šaláty, ale napríklad aj zákusky a podobne. Pri dátume spotreby sa musí uvádzať aj údaj o konkrétnych podmienkach skladovania. Pre zaujímavosť vám poviem, existujú dokonca aj potraviny, ktoré nemusia mať označený žiaden dátum. Je to napríklad alkohol, čerstvé ovocie, čerstvá zelenina, vína, vínny ocot, pekárske, cukrárske výrobky, žuvačky, cukríky vyrobené prevažne na báze vody a cukru a podobne. Z platných smerníc Európskej komisie vyplýva, že potraviny po uplynutí dátumu minimálnej trvanlivosti možno konzumovať. A Slovenská republika tento dokument odsúhlasila. Náš predložený návrh zákona pomôže všetkým stranám, aj podnikateľom, aj spotrebiteľom. Dnes musia potraviny, ktoré je možné naďalej bez problémov konzumovať, podnikatelia likvidovať. Náš návrh zákona pomôže aj samotným spotrebiteľom, ktorí sa ocitnú v ťažkej životnej situácii. Preto pokladáme náš návrh aj za sociálny. Chcem zdôrazniť, že podľa nami predloženého návrhu budú musieť byť predávané potraviny po dátume minimálnej trvanlivosti špeciálne označené alebo umiestnené v predajni na špeciálnom mieste. Za zdravotnú nezávadnosť týchto produktov budú zodpovedať tí, čo ich budú uvádzať do obehu, teda predajcovia. Zároveň zdôrazňujem, že nevymýšľame nič nové. Predaj potravín po uplynutí dátumu minimálnej trvanlivosti je povolený vo viacerých vyspelých krajinách Európskej únie. Spomeniem tri krajiny Európskej únie: Českú republiku, Nemecko a Rakúsko. Sú to krajiny s výrazne vyššou životnou úrovňou, ako je Slovenská republika. A tento systém tam výborne funguje. Pre príklad popíšem, ako to funguje v susednom Rakúsku, ktoré nikto z nás s určitosťou nebude podozrievať, že by tam chceli v úvodzovkách kŕmiť svojich občanov niečím nedobrým. V bežných obchodoch, ako je napríklad BILLA alebo Hofer, potraviny po dátume minimálnej trvanlivosti nepredávajú. Posúvajú ich neziskovým neštátnym organizáciám, ako je napríklad Červený kríž, ktoré ich ďalej prerozdeľujú sociálnym výdajniam. V okolí Viedne je to Sozialmarkt a Vinzimarkt. Do týchto sociálnych výdajní chodia ľudia s nízkym príjmom. V Rakúsku tí, ktorí sa pokladajú za ľudí s nízkym príjmom, pri jednotlivcovi sú to ľudia, ktorí majú príjem do 900 eur, jeden pár do 1 300 eur, pričom príjem na každé dieťa nemôže presiahnuť 150 eur. Záujemca tam musí jednorazovo priniesť potvrdenie o príjme. Následne na to mu je vystavená karta s fotografiou. Tamojší návštevník môže minúť 30 eur týždenne. Toto limitovanie je kvôli ľuďom, ktorí by chceli tento lacný tovar zakúpiť a následne ďalej predávať za drahšie, ale aj z dôvodu jeho nedostatku, aby sa ušiel viacerým sociálne odkázaným ľuďom. Príslušný limit je vypočítaný na základe toho, že priemerný Rakúšan týždenne minie na základné potraviny 90 eur a v sociálnych výdajniach sú približne tretinové ceny. Ale napríklad vo Vinzimarkt dávajú chlieb zadarmo, neúčtujú ani tú tretinu, dotáciu poskytuje kresťanská organizácia. Ďalej tam majú nielen potraviny, ktorým uplynul dátum minimálnej trvanlivosti, ale aj sladkosti, kávu, čaj, krekery, sladené nápoje alebo podobný tovar s poškodeným obalom, zle zabalený tovar, tovar nielen po ukončení dátumu minimálnej trvanlivosti ale aj tesne pred ukončením dátumu spotreby alebo dátumu minimálnej trvanlivosti, ktorý sem posielajú supermarkety a podobne. Len pre ilustráciu vám poviem, že v súčasnosti v týchto výdajniach sa dá kúpiť jogurt DANONE ACTIVIA za 10 centov, energetický drink za 30 centov, zo zeleniny paprika za 20 centov za kilogram, karfiol za 10 centov za kilogram. Sú to skutočne nízke, zlomkové ceny. V týchto výdajniach majú v ponuke dokonca aj lacné oblečenie, tak detské, ako aj pre dospelých, rovnako za symbolické ceny. Zároveň do týchto sociálnych výdajní chodia aj sociálni pracovníci, ktorí komunikujú s nakupujúcimi a snažia sa nájsť východisko z ťažkej životnej situácie ľudí, ktorí navštívia daný obchod. Ak si tam niekto nemôže tovar dovoliť, často sa stáva, že ho dostane do daru. Nie je s tým spojená žiadna byrokracia. V Rakúsku tieto výdajne denne navštívi priemerne zhruba 250 ľudí. A to nie je málo. Systém tam funguje veľmi dobre. Dámy a páni, tento návrh zákona je apolitický a je pre ľudí. A my by sme mali bez ohľadu na politické tričko navrhovať a schvaľovať zákony, ktoré vylepšia život občanom Slovenska. Som presvedčený, že tento návrh zákona spĺňa túto požiadavku. A dovoľujem si vás požiadať o podporu pri jeho schválení. Ďakujem vám za pozornosť.