Alojz Hlina, poslanec NR SR (2012-10-23):
Dobre, tak k tomu, o čom tu teda rozprávame, o daniach. Tu, mali sme tu aj prednášku, pán Sulík nám to tu predniesol, pán Mihál to vypitval, pán Kaník to namixoval, taký ten jeho typický kaníkovský mix. Nepoviem aký, lebo nechcem si poštvať všetkých, čo sú tu, takže poviem neskôr. Takže všetko sme už, čo sme mali, sme počuli a ja sa skúsim teda tak, aby som niečo nové priniesol do toho, tak ja chcem len povedať. Ja mám pocit z toho už aj, ako som vás videl, že tomu plus-mínus rozumiete a nejaký ten jeden graf to nemôže zmeniť, keď človek (Smiech v sále.), keď človek robí, sa stane aj chyba a v tom strese, to ja, viete, ja sa na tom fakt nejakým spôsobom nerealizujem, čiže to naozaj, to z vás ide, že máte, dokonca aj to cítiť, že máte aj záujem to riešiť. Takže pokiaľ teda rozumiete tomu, teda vychádzajme z toho, tak vieme spoločne, hej, že to už bol, aj Ježiš Kristus povedal, že čo je cisárovi, cisárovi, čo je cisárovo cisárovi a čo je Bohu Božie. Tak ono to bolo dávno, čiže tá otázka naozaj stojí, a už dávno ju vedeli, na ňu odpoveď, že dane patria štátu, čiže a to je teda, skôr ako sa pohnem ďalej. Tu by som prípadne sa aj spýtal, aby som si prepotvrdil, že na tomto axióme sa zhodneme, že či dane patria štátu. Výborne. Takže má zmysel pokračovať. Čiže pán minister financií potvrdil, že dane patria štátu. Čo som rád, lebo som mal obavu, že to prestáva platiť. Naozaj, po, potom ináč, čo tu prepašovala terajšia opozícia, lebo ona to tu prepašovala, ten zdravotný odvod pre súkromné firmy, tak tu sa nejakým spôsobom tunuje ďalej, hej, čiže to bolo to moje, také akože som pozeral, že či sa niečo zmenilo, o čom neviem, hej, že som teda vyrušoval a som nepočúval a že štát a že dane už nepatria štátu. Čiže som veľmi rád, že patria stále, a zaraďujeme sa tým pádom medzi slušné krajiny. Lebo v slušných krajinách tie dane naozaj patria štátu. Potom sú také všelijaké lumpen štáty, viete, také, že kde vládne Umumbu, Mumbu alebo vládnu ľudia, ktorí síce majú štafáž nejakého, akože to vyzerá ako parlamentná demokracia, ale vzadu to je úplne inde, ináč, a to v praxi aj znamená, že sem dôjde pán minister Počiatek, donesie nám tu IDS-ku, úplne bez hanby. V iných krajinách by nestihol ani dvere do parlamentu otvoriť a by ho vysmiali, že či je normálny. To je aj to, že pani Zvolenská nám tu pomaly v kombinéze predstavuje zákon o zdravotných odvodoch, čiže toto sú také, akoby som povedal, že tie iné štáty, ktoré sa tvoria. Nerád by som, keby sme sa my k nim nejakým spôsobom zaradili. Takže ak dane patria štátu, tak ja sa pýtam potom, že či Penta je štátom. Tak zjednoduším to, aby, lebo aj tu mi niektorí ľudia naznačujú, naznačujú, že pre mňa treba nejaký špeciálny prístup, tak pripúšťam. Čiže ja naozaj, že veci treba zjednodušiť, čiže aby sme si to aj zjednodušili, že tú daňovú otázku, nie tak zložito, Laffet a neviemaké všelijaké krivky, ktoré vlastne v zásade asi ovplyvňujú, ale v zásade je to dosť jednoduché. Dane sú to, čo štát vyberie od ľudí, ktorí zarobili. Hej. A z toho žije. Doteraz štát žil z toho, čo komunisti vytvorili, už sa všetko popredalo, už nie je čo, čiže teraz už toho nie je veľa, čiže už zostáva len žiť z toho, čo vyberieme od ľudí, ktorí niečo zarobili. Takže to je také dosť, by som povedal, že principiálne v tomto, aby sme si aj my nejakú tú rétoriku niektorých kolegov tuná, ktorí tu fantómovo sedia, že nejako nepripúšťali takú, ten, ja som to úplne na začiatku hovoril, ako som sem prišiel, že taký neoboľševizmus tu čiastočne identifikujem, hej, čiže v tomto by sme boli dobre, keby sme sa dohodli, že na tom, že niekto zarobí, nie je nič zlé. Že to, že niekto zarobí, nie je útok na podstatu štátu. Hej, že to vlastne je dobré, lebo z toho, čo zarobí, v tých slušných krajinách odvedie štátu a štát potom z toho platí, čiže je to vcelku jednoduché. Čiže, keby som pokračoval v tých axiómach, ktoré je potrebné si zadefinovať, takže hovoríme, že dane patria štátu, dane sú to, čo štát vyberie od tých, ktorí zarobili, a zarobiť nie je hriech, tak to sú tri základné axiómy, ešte pridám štvrtú, že Penta nie je štát, tak potom, keby sme si to rozmenili na drobné, hej, že teda, že to, čo štát vyberie od tých, ktorí zarobia, tak veľmi efektne, neviem, či efektívne, ale efektne určite, to niektorí rečníci tu predstavovali aj s veľkou paľbou cudzích výrazov, že čo vlastne sú alebo nie sú, a aká je korelácia medzi výškou a výberom a neviem čo, čiže do toho ja sa púšťať nejdem, toto vynechám, aby som sa neopakoval, z toho si treba zobrať to, čo sa zobrať dá. To, že tá druhá axióma, že zarobiť nie je hriech, na to by som možno skôr sfokusoval moju pozornosť, že to je dobré, keď niekto zarobí, no, hej, naozaj, že to nie je zlé, hej, čiže takú, čo tu identifikujem tú, tú mierne neoboľševickú rétoriku, že by sme si ju nemali pripúšťať, lebo naozaj to nefunguje. Zarobiť je drina, pokiaľ nemáte peňazovod zo štátu, samozrejme. Zarobiť je drina aj vtedy, keď nepredávate alebo nekupujete od štátu, lebo vtedy to ide rádovo ľahšie. Špeciálne tuná v týchto končinách. Zarobiť na Slovensku je skutočne drina, hej, čiže ľudia, ktorí to dokážu, tak by nemali byť nejakými triednymi nepriateľmi alebo nejakými, ja nechcem povedať, že by ich mal niekto tu vzývať, hej, ale minimálne z nich nerobiť triednych nepriateľov, to je druhá axióma. Tá tretia teda, že dane patria štátu. To by som mierne rozvinul, ak dovolíte, pán minister, že podľa mňa ako-tak vychádzame z toho, že slušné štáty teda majú dane, im patria, hej, a slušné štáty poznajú také niečo ako daň z dividend, hej, čiže štát, myslím, že som videl nejakú tabuľku, že myslím, že všetky európske štáty majú plus-mínus daň z dividend. Nuž ale, znova len Slovensko nemá. Viete a vždycky tá ambícia Slovenska byť v niečom pioniersky, pilotný, neviemaký, ma ubíjala, už ma až ubíja, lebo to nikdy nedopadlo dobre a nikdy nedopadne dobre. Čiže znova aj tejto obrovskej ambície, ktorú si tu niekto postavil, že ako teda my to všetkým ukážeme a ako my to budeme robiť ináč. Verte-neverte, s tým sa nestotožním nijako. Čiže slušné krajiny majú daň z dividend, stanovia si nejakú sadzbu a tu vyberajú a zaťažujú rovným dielom všetci, ktorí niečo zarobili. Hej, teda už to raz zdanili a to, čo im zostalo, chceli by si zobrať, tak štát im ešte to proste nejakým spôsobom dodaní na základe rozhodnutia parlamentu, že ako, ako vysoko a ako rovnako. Hej, tá zásada ako vysoko, ako rovnako by tam mala, mala byť, hej, predpokladám. Lebo vtedy je to spravodlivé. Ono vždycky je to dobré, keď je to spravodlivo, to ide ľahšie. Keď je to nespravodlivé, tak ľudia majú, samozrejme, vo vnútri, v sebe, že sa tomu v podvedomí bránia. Čiže tento slušný systém, ktorý funguje u nás, sme popreli. Popreli tým, že tu niekto prepašoval, a ja naozaj budem zvedavý a budem chcieť vedieť zistiť rodokmeň tej, tej absurdity, že tej dane voči zdravotným poisťovniam, že aký je rodokmeň. To znamená, kde je nejaký zdrojový kód, hej, že kde vlastne, kto to tu akým spôsobom doniesol, aj fyzicky, hej, že sa to tu nejakým spôsobom prepašovalo, lebo je to podľa mňa chrapúnstvo. To je čisté chrapúnstvo ako celá daň voči zdravotným poisťovniam, keď argumentačne môžeme sa k tomu dostať. Je to, jednoducho si to povedzme, je to chrapúnstvo. Žiaľ, musím skonštatovať, že, že sa v tom pokračuje. Ten princíp nesedí absolútne v ničom. Nesedí, je to súkromná daň pre Pentu. To ako máme DPH, tak môžeme mať DPP, to je daň pre Pentu, to je proste v tom, že ak vychádzame z toho, že cirka alebo plus-mínus 80 percent, alebo 90 percent podnikateľov je poistených v Pente, keď zarobia voľačo, tak proste tej Pente to musia zaplatiť. Je to dobre vymyslené! Ešte taká tá argumentačná výbava, čo tu zaznela, že je to teda kvôli tomu, že podnikatelia si neplatili zas minimálne a neviem čo, a v zásade je to argument. V poriadku, ale ja si tiež myslím, že ten podnikateľ nie je zavesený niekde vo vzduchoprázdne, hej, čiže tiež nejaké tie odvody platil, ak chcel mať dôchodok alebo tak. A to je jedna vec a druhá vec je, že tá nespravodlivosť je v tom, že ten podnikateľ, s prepáčením, nezje 300 penicilínov. Hej, že teda bežný nejaký poistenec zje jeden penicilín a podnikateľ 300, čiže preto musí, musí zjesť. Poväčšine čo ja poznám ľudí, tak pomaly sú menej chorí, lebo nemôžu si dovoliť byť chorí. Čiže nie sú nejakou, by som povedal, veľkou záťažou pre zdravotný systém, čiže nesedí to ani v tomto. Proste je to súkromná daň pre Pentu, ktorú niekto sem prepašoval do parlamentu, ktorá absolútne a nijako nesedí, je absolútne nespravodlivá a obludná až, hej, a tuná sa, dochádza k tomu tunovaniu. A ja, prečo to hovorím. Na konci chcem taký návrh pre vás spraviť, že, že nespravodlivá je ešte aj v tom, ja viem, že pre niekoho, dokonca, lebo ona sa dá tak odprezentovať, že teda tí bohatí budú platiť. Ináč to odprezentujete aj na dani z dividend. Hej, že elektorátu, ale aj celkovo verejnosti, že tým bohatým sme to natreli, budú platiť, pri dani z dividend to sedí a je to aj fakticky pravda. Hej, pri tomto zdravotnom odvode to vôbec nie je pravda, i keď to tak na prvý pohľad vyzerá a verím, že teda ľudia takí jednoduchší si to vysvetlia, že áno, však ale im dali, a áno, hej, ako im to všetko natreli. Nesedí to v tom, že tam máte ten strop, hej, a to je vlastne tá zvrátenosť toho celého, že tam je ten strop, hej, že tých skutočne bohatých z toho hlava naozaj nebolí, pokiaľ ešte to zdaňujú tu. Poväčšine tí ľudia to tu už dávno nezdaňujú, čiže ich z toho hlava, viete, nebolí, čiže v tom je to dokonca absolútne nespravodlivé. Takže, pán minister, ja neviem, či, ako to tam teda u vás funguje, ale keď hovoríme, teda zhodneme sa na tom, že dane patria štátu a že teda vy máte naplniť, mať nejaké, alebo aby sme mali z čoho zaplatiť sestričky, tak ja neviem, či je to vo vašej moci a sile pani Zvolenskej povedať, že nech na to zabudne, hej, že to je, že to je blbosť a že, že otázka stojí ináč, hej, že treba sa vrátiť tam, kde sú už normálne štáty v tejto krajine, kde sú slušné štáty tejto krajiny, to znamená, keď uznajú, že áno, tak majú daň z dividend. Hej, majú daň z dividend a ja si dovolím tvrdiť, že, že vyberiete veľa alebo vyberiete dosť a vyberiete to pre štát. A už ako sa rozhodnete s tým, že ako budete s tým, hej, ako to budete rozdeľovať, to už je na vás, ale nebudete vyberať pre Pentu akože. To je tá absurdita, že vlastne, že použije niekto štát na to, aby donútil niekoho iného z toho, čo zarobil a zdanil, zaplatiť súkromnej firme! Viete, to je naozaj, to je dosť zvrátené, dovolím si tvrdiť na európske pomery nevídané, čiže tejto, tejto, by som povedal, hviezdnej chvíle nášho zákonodarstva by sme sa mohli potichučky a bez toho, aby veľa ľudí sa o tom dozvedelo, nejako zbaviť a vysporiadať sa s ňou, hej, čiže. To je, to je k tomu, aby sme, čiže tú daň z dividend si myslím, že keď teda sa rozhodnete, že, že chcete sa zaradiť, chceme sa zaradiť tam, kde sú slušní ľudia, tak, tak áno. Dobre, nebudem, kolegovia medzitým prišli, ale minuli ste, ja som sa vám ospravedlnil, tak vážne. Na začiatku som povedal. Nebudem, nie, nie, nie už, jasné, však to som povedal. Takže čo z toho, lebo ono viete, ja zase pracovať systémom, že, že oni sú také systémy práce, že teda ako čím horšie, tým lepšie, tak týmto systémom ja nechcem, ani nechcem pracovať systémom, že, že vám budem identifikovať, že aké sú chyby a na nich sa o toto, taký ma výraz pejoratívny napadá, ale nepoviem ho, čiže niekedy mám aj tendenciu alebo záujem, nehovorím, že sa mi to podarí, aj ponúknuť nejaký návrh alebo, alebo možno až riešenie, alebo možnosti, že ako by sa to dalo. Čiže keby som k tomu sa blížil, tak vám poviem toľko, že v zásade treba ľuďom povedať, že bude horšie, to je úplne jasné, hej? To treba povedať normálne a na rovinu, hej, že treba ubrať, pribrzdiť, hej, to, čo sme tu žili, to šialenstvo, že niekto si kúpil byt ráno a večer bol už o 10 percent drahší, to bola úplná náhoda, to bolo, to bol pokrivený systém, to bolo šialenstvo, to už nebude. Hej, už nebudú zo zemiačisiek, niekto nakúpi zemiačiská a myslel si, že aký je developer, ani zo stánkarov už nebudú developeri, čiže to naozaj treba ubrať, pribrzdiť, treba ľuďom povedať, že nech sa trošku schladia, a pripraviť ich na to, že, že toho bude o niečo menej. To znamená, tých daní vyberiete menej. To je preto, nie preto, že vyberiete ich menej, lebo svet sa pohol, svet naštartoval niečo také ako Čína, hej, a tomu je dosť ťažko konkurovať. To myslím, že aj na tomto by sme sa teoreticky mohli zhodnúť. Čiže bude to, bude to ťažké, ale nehovorím, že sa to nebude dať riešiť. Bude sa to dať prežiť. My sme na Slovensku prežili ďaleko horšie veci. Čiže aj toto, toto myslím si, že zvládneme. Len netreba proste si maľovať nejaké falošné, falošné nádeje, že ľudí nejakým spôsobom klamať. Takže pripraviť sa na to určite a na to, že to bude zlé, a nevysielať, a to chcem už zdôrazniť, aj tu som si to podčiarkol, že nevysielať zlé signály, hej. Proste naozaj, však to tu tiež už odznelo a to vieme. Tu nie je žiadny čínsky múr okolo Slovenska. My sme otvorená ekonomika. Dokonca keď tú Čínu spomíname, tak keď sa Číňanom prestanú kajany páčiť, tak máme po raste, hej. Takže to je veľmi krehučká ekonomika. Čiže to treba uznať, že naozaj sme otvorenou ekonomikou a to znamená, že tie signály, ktoré my tu vyprodukujeme rýchlosťou svetla, do toho sveta idú. Čiže také, by som povedal, veľmi rozpačité signály, kde proste je v strednej Európe niekde nejaká krajina, ktorá v čase krízy dokáže meniť Zákonník práce. Lebo viete, tam niekoho v tom Chicagu alebo Hongkongu, opakujem sa, nezaujíma, že teda plus-mínus v čom. Jeho zaujíma tak makro, hej, ten makropohľad, že posilňujú právomoci zamestnancov. Toto je informácia, po ktorú ten človek dôjde, ďalej ho to už nezaujíma a vtedy si povie, fíha, to čo je za krajina, hej, v tejto dobe? Takže poďme ďalej. Čo tam ešte máme? Rumunsko, ja neviem čo. Čiže toto je jeden, by som povedal, veľmi, veľmi nešťastný signál a takisto je nešťastným signálom aj tento zákon, o ktorom rozprávame. To znamená, že sa potiahneme z 19 na 23. Znova je to, znova je to protismer, hej. To je absolútny a čistý protiprúd, hej. To znamená, svet ide nejakým smerom. Možno keby sme pred štyrmi rokmi dali 23, tak to tak nebolí, ako to bude bolieť, alebo cena za to, akú za to zaplatíme, že to teraz zdvihneme, bude rádovo vyššia. Lebo normálne sa to v tom svete naozaj bude chápať ako absolútny protismer a ten dojem môže byť až taký hugo-chavézovský, hej, na ktorý upozorňujem, že je tu niekde krajina v strednej Európe, ktorá, ale to hyperbolizujem, to som si mohol aj odpustiť. Ale niekedy je dobré povedať viac, ako by človek mal, a potom možno si, niekde na pol ceste je to plus-mínus pravda. Čiže na to chcem upozorniť, že naozaj, aby sme to nepreháňali s tými rozpačitými, pomlčka, zlými signálmi, ktoré do sveta, do sveta vydávame. Viete, tam je aj treba spomenúť, že to vaše obcovanie s odborármi. Vy tak akože s nimi tak komunikujete, ale pravdou je, že ako sa vám odvďačili, hej, že vlastne oni sa vám odvďačili tak, že tu štrajkuje už každý a kto neštrajkuje, bude, hej. Čiže to je ako paradox, hej, že vlastne namiesto toho sociálneho zmieru ste si, nabudili ste odborárov a tí, plní sily a chuti po výsledkoch, proste idú ako šróby, hej. Čiže to je znova, by som povedal, z nejakého operačného, taktického hľadiska dosť zlé, hej. Čiže ja nehovorím, že ste ich mali paralyzovať, hej, ale takto ich nabudiť, že to môže byť naozaj na úrovni toho, čo sa tu hovorí, že smrteľného kokteilu, lebo je to zlá kombinácia. Nabudené odbory a zdecimovaná stredná vrstva alebo podnikateľský sektor, hej. To znamená, to tú krajinu môže čisto teoreticky, ale určite aj prakticky odrovnať. Takže nemáte len zodpovednosť za odborových predákov, aby teda referovali na schôdzach, že akí sú úspešní. Čiže máte zodpovednosť, ale to podľa mňa aj viete. Za dôchodcov, za všetkých možných, hej. Takže to len pripomínam, hej, aby sme to neprecenili a neurobili to, čo ja identifikujem, v takých kolektívoch sa to zvykne, že sa volá, že otráviť studne, hej, že máte tak, akože je taký kolektív a potom sa tam nájde jeden, čo všetkému rozumie, do všetkého mudruje, všetko vie, všade bol, všetko videl, všetko by vedel robiť lepšie, a ten, kto to robí teraz, to robí zle. A otrávi tú studňu, otrávi tú atmosféru a otrávi ten produkt alebo celé to, čo sa, čo sa vytvára. Čiže ja ešte to moje doplnenie vašich vládnych zákonov, ktoré som urobil pri ministrovi Kaliňákovi, kde vlastne by sme ich mohli v zásade rozdeliť na vládne, vládne a pomlčka sa vždycky pridá, hej, že lobistické, operačno-taktické, potrebné a opravné. Tak teba doplniť ten váš a ten váš je v tomto prípade otravujúci studňu, hej. Lebo v zásade on spôsobí to, že tu to nastavenie spoločnosti otrávi aj dovnútra, aj navonok, ale nechcem byť zlým prorokom bez efektu. Bez sľubovaného efektu, respektíve cena za možno čiastočný malý efekt z toho bude strašne vysoká. Čiže tento doplnok by som k tomu tam predsa len dal. Takže ten apel je v tom, že nerobte to, čo robíte teraz, že, že tlačíte, teda podporujete odborárov a decimujete strednú vrstvu. Decimujete strednú vrstvu. Viete, keď si to niekto rozmení na drobné, že to čo je vlastne ten zdravotný odvod, že to je tak brutálny útok na strednú vrstvu. Tak tá stredná vrstva vás nebude mať, nieže rada, ale tak si povie, z hĺbky srdca si povie, však to je absolútne nespravodlivé, to je nefér, hej. A to sú poväčšine aj ľudia, s ktorými sa denne stretávate. Čiže ja by som to moc nepokúšal. Keď to oni začali, že vy to dokončíte. Čiže to je naozaj na zvážení, že či týmto smerom. Takže tú strednú vrstvu, naozaj by som sa na ňu spoľahol, lebo ona vie pomôcť a zabrať, keď treba a bude treba. V tejto krajine určite. Takže ja už končím teda, aby som nezdržiaval, tak som zachytil, pán minister, taký balónik ste pustili, že by ste prípadne, potom by sa to korigovalo z tých 23 na 21. Čo je v zásade taký znova z ďalších signálov na zjemnenie, zjemnenie toho, čo sa deje. Ale ja by som možno skúsil reverzne alebo opačne, že tak ako vyzvem pána Richtera, keď tu bude, že s tým jeho nešťastným Zákonníkom práce, ktorý v zásade bude dosť ako až na úrovni morovej rany pre túto krajinu, znova len z pohľadu toho signálu. Ja nechcem analyzovať, že či tam fakt možno plus-mínus aj niekomu pomôže alebo čo, ale ten signál navonok, ten efekt otrávenia studne alebo otrávenia toho prostredia bude úplne jasný, hej. Tak budem teda chcieť, keď to tu príde, mu predložiť taký návrh, úplne naivne, že či by náhodou s tým nepočkal, že keby bolo celkom zle, hej, Že vy by ste teoreticky mohli aj vy, vy by ste mohli tie vaše zákony použiť na strašenie, hej. Že vlastne by ste to otočili a by ste vlastne strašili tým, že toto urobíte, hej. Čiže pán Richter by mohol strašiť tým, že pokiaľ rast klesne pod tri percentá, hej, tak dá nový Zákonník práce. A vy by ste tiež mohli postrašiť podnikateľov a povedať, že pokiaľ výber daní neklesne, alebo aj opačne, že pokiaľ výber daní nestúpne, tak zvýšia sa dane. Viete, a teoreticky je tam možno predpoklad, že tí ľudia si povedia, fíha, tak má to pre nás taký efekt a skúsime zabrať, lebo naozaj hentým, tí to urobia, hej, a dajú to. Čiže by som šiel skôr touto metódou, že toho postupného, čiže skôr by som to postavil do tej polohy toho strašenia ako urobenia. A tým by som skončil. Nechcem tu nejako, a dovolím si tvrdiť, že tie efekty z toho budú, budú rádovo lepšie, dokonca možno by sa dali aj merať po nejakom čase, že by sme sa k tomu vrátili. Aj by som si na to vsadil, čo nerobím, že by to tak bolo lepšie. Ale je to o tom, že teda akým spôsobom sa vy rozhodnete. Čiže to je všetko. Ďakujem pekne.