J. Tkáčová, poslankyňa: (2009-12-10):
Ja sa ospravedlňujem, kolegovia, ale musím na úvod najprv protestovať proti spôsobu, ako sa tu organizuje program, ktorý sme na začiatku schválili, a body sú prehadzované, ako len komu napadne. Takže som nestihla si tie obrázky, ktoré vám chcem ukázať, pripraviť. Ale už sú tam, takže môžeme začať. K problematike ťažby uránu som, vážení kolegovia, kolegyne, vystupovala v pléne Národnej rady už viackrát a som si povedala, že viac ako tisícky slov budú účinnejšie obrázky a sú to obrázky z oblastí, kde sa urán ťaží, a sú to obrázky, ktoré ukazujú, ako je krajina po ťažbe zdevastovaná. Nechám ich bežať počas môjho vystúpenia a toto moje vystúpenie je snahou zhrnúť všetky fakty o Petícii Stop uránu na Slovensku, ktorú organizovali mimovládne organizácie Greenpeace, Priatelia Zeme, Sosna a ďalšie. Čiže základné fakty sú: Túto petičnú akciu podporilo viac ako 113-tisíc občanov Slovenska a petícia vďaka záujmu občanov stále pokračuje. Ďalej pribúdajú podpisy na petičné hárky. Môžeme konštatovať, že táto petícia, táto petičná akcia je najväčšou environmentálne orientovanou petičnou akciou v histórii Slovenska. Najväčšou environmentálnou petičnou akciou. Túto petíciu podporili aj zástupcovia, volení zástupcovia občanov, a to zástupcovia organizovaní v ZMOS-e a organizovaní v Únii miest, ktorí vo svojich uzneseniach nielen odmietajú ťažbu uránu vo svojich územných celkoch, územných samosprávnych celkoch, ale ktorí odmietajú aj prieskumné práce. Tie argumenty, že však dobrý gazda potrebuje vedieť, čo má v humne, neobstoja, pretože my už veľmi dobre vieme, kde zásoby uránu na Slovensku máme. Čiže vbíjame sa do otvorených dverí. A vznikajú tu aj také dôvodné otázky, ako sa zahraničné firmy tak rýchlo dozvedeli o prieskumných prácach, o výsledkoch prieskumných a geologických prác, ktoré boli vykonané ešte v časoch československých, teda v dobe Československej socialistickej republiky. Keď som hovorila, že Petíciu Stop uránu podporuje aj samospráva, dovoľte mi zacitovať zo stanoviska ZMOS-u, ktoré vyjadruje obavy občanov z možnej a hroziacej ťažby uránu. Tie miesta sú hlavne koncentrované, tých 15 nálezísk je koncentrovaných na východnom Slovensku, v Košickom a Prešovskom kraji a potom v Trenčianskom kraji. Takže zo stanoviska ZMOS-u. Citujem: „Riziká ťažby uránovej rudy, ktoré by museli znášať občania Slovenska, naše regióny, životné prostredie a veľmi pravdepodobne aj verejné financie, výrazne prevyšujú prínosy, ktoré by prípadná ťažba uránu mohla znamenať pre štát.“ Povedal výkonný podpredseda ZMOS-u Milan Muška. Podľa jeho slov „združenie je tiež presvedčené, že sa neoplatí riskovať zdravie ľudí, kvalitné zdroje pitnej vody, poľnohospodársku pôdu či bohatstvo slovenskej prírody“. V tomto kontexte musíme skutočne hovoriť o ekonomických benefitoch, ktoré z prípadnej ťažby uránu by mali zahraničné ťažiarske spoločnosti, a o ekonomických nákladoch, ktoré by zo sanácie prírody po ukončení ťažby mali občania Slovenskej republiky. V Čechách zatiaľ stála sanácia občanov Českej republiky 65 mld. korún. Naša legislatíva je, žiaľ, formovaná tak, alebo je v takom právnom stave, že prípadný ťažiar platí poplatky za dobývacie právo, ktoré sú šialene nízke, a zároveň je povinný tvoriť rezervu na sanáciu, ale len vo výške 50 % predpokladaných nákladov. A čo potom, keď počas sanácie daná právnická osoba, daný podnikateľský subjekt zanikne? Kto potom? No, samozrejme, my. My všetci. Keď hovoríme o sanácii životného prostredia po ťažbe uránu, musíme povedať aj to, že tie dôsledky, environmentálne dôsledky na vodu, na krajinu, na ovzdušie, na zdravie obyvateľstva sa neprejavia len niekoľko rokov, tie sa budú prejavovať niekoľko generácií. A samotná sanácia bude zdrojom profitu, zdrojom príjmu zase nejakých súkromných firiem, ktoré túto sanáciu budú na náklady občanov Slovenskej republiky vykonávať. Toto sú ekonomické dôvody, pre ktoré – zatiaľ – by sme ťažbu uránu mali odmietnuť. Takisto Únia miest podporuje petíciu proti ťažbe uránu a požaduje, aby v prípade, keď plány hospodárskeho a sociálneho rozvoja a územné plány miest, obcí a regiónov nepredpokladajú banskú činnosť, nesmú na ňu banské úrady vydať súhlas. Stanovisko obce, prípadne vyššieho územného celku by malo byť pre banský úrad podľa únie záväzné. „Záujem súkromnej ťažobnej spoločnosti nemôže mať prednosť pred záujmom občanov,“ konštatoval pán Minarovič. Predpokladám, že to je sekretár únie, Marián Minarovič. Takže toľko k stanovisku samosprávy. Ja chcem dať do pozornosti fakt, že napríklad pri výstavbe atómovej elektrárne musia občania dotknutej obce dať na ňu súhlas, a predsa sa na Slovensku aj v Čechách podarilo postaviť atómové elektrárne alebo naplánovať stavbu ďalších. Takže nebojme sa toho, aby sa občania, ktorých sa takáto veľká stavba a možno aj riziková stavba týka, aby sa občania týchto území k výstavbe vyjadrovali. Toto, samozrejme, je premietnuté aj do troch legislatívnych návrhov, ktoré sme na utorňajšom rokovaní výboru schválili, a ja pevne dúfam, že všetci kolegovia z výboru, ktorí hlasovali, aby výbor podal tieto tri legislatívne návrhy, že nielen poslanci z výboru, ale aj ich kolegovia zo všetkých poslaneckých klubov tieto návrhy podporia. Ja si myslím osobne, že sme tým povinní, týmto občanom, ktorí sa s petíciou na nás obrátili. K ďalšiemu sumáru. K priebehu petičnej akcie patrí aj podpora predstaviteľov samosprávnych krajov, a to Košického a Trenčianskeho. Pán Zdenko Trebuľa takto verejne urobil až po tom, ako som ho na tlačovej konferencii k tomu vyzvala, a potom zrazu bola ochota aj prijať predstaviteľov petičného výboru, pre ktorých dovtedy nebol voľný termín. A napriek tomu sa teším, že sa to podarilo a pán Trebuľa verejne deklaroval, že samosprávny kraj, Košický samosprávny kraj vo svojom územnom pláne počíta s týmto územím pre rozvoj cestovného a turistického ruchu. Budeme veľmi, veľmi pozorne dohliadať, aby tieto záväzky pán novozvolený predseda samosprávneho kraja aj dodržal. Samozrejme, budeme iniciovať, aby nové zastupiteľstvo Košického samosprávneho kraja prijalo patričné uznesenie k ťažbe uránu. Podporu vyjadrilo v petícii aj zastupiteľstvo trenčianskeho vyššieho územného celku, ktoré už v roku 2008 prijalo uznesenie, v ktorom požiadalo o zastavenie všetkých prieskumných prác a plánov ťažiť urán v lokalite Kálnica – Selec. O samospráve som hovorila, o komunálnej samospráve. V čase odovzdania tejto petície do Národnej rady jej podporu vyjadrilo 41 dotknutých obcí a miest, ktoré prijali uznesenia, v ktorých vyjadrili svoj nesúhlas s prieskumom uránových rúd a ich prípadnou ťažbou na svojom území. Hlavným argumentom, opakujúcim sa vo všetkých uzneseniach, je rozpor plánovanej ťažby s platnými územnými plánmi, ako aj s rozvojovými koncepciami. Musím povedať, že máme veľmi zlú skúsenosť s rešpektovaním územného plánu, a to v prípade Pezinku, kde – to mi kolega Čech potvrdí – napriek tomu, že územný plán výstavbu druhej skládky nepredpokladal, stav je taký, že momentálne táto druhá skládka nielenže je postavená, ale je do nej navážaný komunálny odpad napriek tomu, že Najvyšší súd vydal predbežné opatrenie, ktorým toto navážanie zastavil, pretože Ústavný súd toto predbežné opatrenie zastavil. Rozhodnutia Ústavného súdu sa rešpektujú a možno by niekto mal povedať, by povedal, že sa ani nekomentujú, ale dovoľte mi aj svoj názor. Dosť s počudovaním sledujem, že napriek požiadavke občanov Pezinka, aby boli informovaní o dôvodoch, o obsahu, prečo došlo k pozastaveniu predbežného opatrenia Najvyššieho súdu, k týmto informáciám sa nemôžu dostať. Na dnešnej hodine otázok sa aj pani ministerky spravodlivosti, pani Viery Petríkovej, pýtam, či takýto postup Ústavného súdu je dôveryhodný, pretože na stránke, na oficiálnej stránke Ústavného súdu podľa mojich informácií v iných prípadoch sa zverejňujú aj priebežné rozhodnutia, ktoré smerujú ku konečnému rozhodnutiu v danej kauze. Ale poďme ďalej. Kto ešte podporil Petíciu Stop uránu? Mnoho slovenských, popredných slovenských i zahraničných odborníkov z oblasti geológie, ochrany zdravia a životného prostredia. Známy slovenský ekológ, aby som uviedla aspoň dvoch, pán Dr. Mikuláš Huba, CSc., a jeden z najuznávanejších odborníkov Dr. Jozef Vozár, DrSc., vedúci geologický pracovník Geologického ústavu Slovenskej akadémie vied, z ktorého stanoviska som citovala už včera, keď som predkladala zákon, ktorý by ustanovil 12-ročné moratórium na ťažbu uránu na Slovensku. A dovolím si predsa zopakovať, pretože opakovanie je matka múdrosti, z jeho stanoviska, citujem: „Ťažba uránu do tak zaľudnenej oblasti, ako je stredná Európa, rozhodne nepatrí. Prieskum, ale hlavne ťažba uránových rúd rozhodne majú vplyv na životné prostredie a sú rizikové vo všeobecnosti. O to viac v tak zaľudnenej a kultivovanej časti, ako je stredná Európa, a teda aj Slovensko. Ťažba takej suroviny v strednej Európe znamená riziko znečistenia pôd a vôd, tak podzemných, ako aj povrchových, a, samozrejme, v konečnom dôsledku aj znečistenie ovzdušia.“ Toľko zo stanoviska pána Dr. Vozára. Ďalej k tým organizáciám, ktoré podporili Petíciu Stop uránu na Slovensku. Je to spoločné vyhlásenie 23 slovenských ochranárskych organizácií, ktoré bolo zverejnené 1. októbra 2009. No a nakoniec, ale nie ako najnevýznamnejší, je to podpora množstva osobností kultúrneho a spoločenského života, ktorých zoznam, aby som nikoho z nich nevyberala, môžeme nájsť na internetovej stránke www.stopuranu.sk. Dámy a páni, výbor predložil do Národnej rady návrh uznesenia, v ktorom Národná rada berie na vedomie túto petíciu a zároveň sa zaväzuje prijať legislatívu, ktorá by viedla k zlepšeniu legislatívnych podmienok z pohľadu občanov Slovenska k ťažbe uránu. Nie je to podľa môjho názoru téma politická. Skutočne tie otázky, problémy ochrany zdravia, základných práv a slobôd sú otázkami o našej morálke, o našich prioritách. A dávam do vašej pozornosti aj Chartu základných práv a slobôd, ktorá sa 1. decembra 2009 stala právne záväznou tým, že do platnosti vstúpila Lisabonská zmluva, ktorú tento parlament ratifikoval ešte začiatkom roku 2008. V tejto charte je inovatívny prístup k základným právam a slobodám. Všetky práva a slobody majú rovnakú váhu a vytvárajú sa aj nové práva, hovorí sa o právach štvrtej generácie. A jedným z takých práv je aj právo na zlepšovanie životného prostredia prostredníctvom trvalo udržateľného rozvoja. Dokumenty, strategické dokumenty Slovenskej republiky hovoria v tejto súvislosti o tom, že pri využívaní nerastného bohatstva v oblasti energetiky, napríklad, sme povinní myslieť aj na budúce generácie. Preto vás, kolegovia a kolegyne, žiadam, ja vás prosím, aby sme tejto petícii v Národnej rade dali zelenú a aby sme vypočuli hlas občanov našej vlasti. Ďakujem vám za pozornosť.