Hatráková, Katarína, poslankyňa NR SR (2022-03-23):
Ja som teda mala možnosť si tú správu vypočuť niekoľkokrát ako členka tých spomínaných výborov. Oceňujem, že, že v tejto poslednej správe ste sa venovali aj dopadu pandémie na práva detí, lebo všetky krajiny sveta boli konfrontované s vplyvom pandémie na právo detí, na vzdelávanie, výchovu svojich rodičov, právo na zdravie a podobne. Preto som si prečítala vaše zistenia, kde ste správu rozčlenili na jednotlivé pandemické aspekty, ako napríklad prerušenie prezenčného školského vyučovania v základných školách, problémy spojené s dištančným vzdelávaním, problémy dodržiavania práv detí žijúcich v pohraničných oblastiach, najmä tiež bola kapitola o problémoch spojených so stretávaním sa rodičov detí, ktoré nežijú, teda rodičov, ktorí nežijú s dieťaťom v spoločnej domácnosti. Dovoľte mi teda vyjadriť aj ocenenie toho, že ste ako komisárka organizovali okrúhle stoly na témy zabezpečenia práva detí na zdravie, práva detí na zdravie s duševnými poruchami. Duševné poruchy detí sú závažná téma, ktorá je umocnená ich izoláciou počas pandémie. Veľmi znepokojujúco znejú vaše zistenia, že značnému počtu detí, ktorých zdravotný stav vyžaduje liečbu pedopsychiatrom neraz spojenú s nevyhnutnosťou hospitalizácie, sa nedostane náležitej liečby. Nie je zriedkavosťou, že na vyšetrenie dieťaťa u pedopsychiatra treba čakať aj dlhšie ako šesť mesiacov, to ste spomínali. Konštatujete tiež, že problematike sa budete, sa nevenuje dostatočná pozornosť zo strany kompetentných orgánov. Takže možno by bolo zaujímavé sa opýtať, že či sa vám teda podarilo nejakým spôsobom identifikovať príčiny tohto stavu, že ako je to možné, že sa na tieto vyšetrenia čaká tak dlho, či to spôsobuje nedostatok lekárov alebo nedostatočné zazmluvnenie zo strany poisťovní. Vieme, že pedopsychiatrov je veľmi málo, ale že, že čím to je. Vo svojej správe na strane 14 opakujete, alebo teda apelujete na ministra zdravotníctva, ministra školstva, aby sa venovali riešeniu problému zabezpečenia práva na zdravotnú starostlivosť detí s duševnými poruchami. Obraciate sa na nás, ako na poslancov, aby sme podporili opatrenia na elimináciu duševného zdravia detí, ktoré ste ako komisárka formulovali. Ja len verím, že tento apel vypočujeme. V súvislosti s právom dieťaťa na poskytnutie zdravotnej starostlivosti ma tiež zaujalo vaše zistenie, že medzi práva dieťa podľa čl. 24 dohovoru patrí aj právo dieťaťa na využívanie liečebných a rehabilitačných zariadení. Treba povedať, že na Slovensku neexistuje štátna detská psychiatrická liečebňa. Jediná neštátna detská psychiatrická liečebňa je v Hrani, má 90 lôžok pre územie celej Slovenskej republiky. Súčasný počet lôžok je však silne poddimenzovaný, nestačí umožniť liečbu pacientom, ktorí potrebujú doliečenie, dlhodobú liečbu. Pedopsychiatri zdôrazňujú potrebu zriadenia minimálne pätnástich lôžok na liečbu závislosti. Myslím, že aj súkromný charakter detskej psychiatrickej liečebne limituje možnosti umiestnenia detí podľa potreby pedopsychiatrov. Navyše rodičia zo západného, stredného Slovenska majú sťažené dochádzanie za deťmi, pričom rodinná terapia by mala byť ťažisková a takýmto spôsobom, samozrejme, nemôže byť realizovaná. Spomínate tiež trend, že na celom území Slovenska nie sú lôžka pre deti a adolescentov so závislosťami, látkovými alebo nelátkovými. A tiež nie je vyčlenené ani len jedno lôžko pre deti so sexuálnymi problémami. My sme tu o látkových závislostiach nedávno hovorili v súvislosti s novelou Trestného zákona z dielne mojich kolegov, kedy dochádza k zníženiu trestov za držbu vybraných drog. Kolegovia správne presadzovali myšlienku, že netrestajme, ale liečme. S tým sa dá, samozrejme, súhlasiť, len by sme najskôr museli mať kapacitu na tú liečbu. Vy vo svojej správe práve poukazujete na ťažkosti, ktoré nás čakajú, a budú sa prehlbovať. Samozrejme, že som si podrobne prečítala z vašej správy tie pasáže, ktoré sa týkajú činnosti kolíznych opatrovníkov a orgánov sociálnoprávnej ochrany detí. Oni sa do veľkej miery prekrývajú s mojimi zisteniami už zo spomínaného poslaneckého prieskumu, ktorý sa teda teraz realizuje. Uvádzate tam príklady, ktoré, žiaľ, nie sú ojedinelé, kedy je dieťa akoby, kedy je s dieťaťom narábané, je umiestňované mesiac v jednom centre, v druhom centre, presunuté do iného zariadenia. Myslím, že v tomto zmysle tiež bude treba zvažovať nejaké legislatívne iniciatívy. Je pre mňa nesmierne smutné, že na to upozorňujete vy opakovane, upozorňuje na to pani verejná ochrankyňa práv opakovane, upozorňujem na to do veľkej miery ja opakovane. Bezvýsledne. A neviem pre to nájsť úplne dôvod. Možno je to aj preto, že deti naozaj nie sú v centre záujmu tohto zákonodarného zboru. Naše, vaše zistenia a skúsenosti by som rada využila v pripravovanej novele civilného mimosporového poriadku a zákona o rodine. Táto je momentálne v MPK a predložilo ho ministerstvo spravodlivosti. Mojím zámerom je zaviesť inštitút spoločnej starostlivosti rodičov, ktorý by mohol znížiť spory v oblasti sporov rodičov o výkone, pri výkone rodičovských práv k maloletému dieťaťu. Takže v závere mi teda, prosím, len dovoľte poďakovať sa za pomenovanie neuralgických miest v oblasti problematiky ochrany práv detí. Mám nádej, že ich vypočujeme a v rámci svojich kompetencií budeme riešiť. Ďakujem pekne.