Patakyová, Mária, verejná ochrankyňa práv (2020-05-13):
Vážená pani prezidentka, vážený pán predseda Národnej rady, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci Národnej rady Slovenskej republiky, nestihla som zaregistrovať, či máme prítomných aj členov, členky vlády Slovenskej republiky, ak je tomu tak, tak to oslovenie patrí, patrí aj im. Je povinnosťou verejného ochrancu práv podávať správu o svojej činnosti Národnej rade Slovenskej republiky, pretože verejný ochranca práv je osobitným kontrolným orgánom Národnej rady Slovenskej republiky a správy, ktoré podáva, a poznatky o dodržiavaní základných práv a slobôd fyzickej, fyzických osôb a právnických osôb majú napomôcť tomu, aby sa odstraňovali nedostatky v správe štátu a vo výkone verejnej moci. Verejný ochranca práv bol do právneho poriadku Slovenskej republiky zavedený ústavným zákonom v roku 2001 a budeme teda na budúci rok oslavovať dvadsať rokov jeho existencie. Je to atypická ústavná inštitúcia. Prečo? Pretože na rozdiel od iných ústavných inštitúcií inštitúcia verejného ochrancu práv nie je založená na štátnej moci stojacej v pozadí tejto inštitúcie, ale práve na neformálnosti ako tzv. soft power, a preto úspešnosť plnenia poslania tohto, tejto inštitúcie závisí od rešpektu a úcty ostatných zložiek moci. Vzájomný rešpekt pri plnení povinností štátnych orgánov je podmienkou pre fungovanie právneho poriadku tak, aby plnil jeden zo svojich hlavných účelov, a to ochranu práv a právom chránených záujmov obyvateľov štátu. Právny štát ako funkčný princíp udržuje dôvera ľudí, resp. viera ľudí v určitú spravodlivosť v ňom obsiahnutú. My sme na Slovensku v mimoriadne ťažkých časoch, pretože v čase prechodu moci po parlamentných voľbách sme sa dostali do pandemickej situácie a potrebujeme zvládať, zvládať túto situáciu takým spôsobom, aby sme stále pri výkone verejnej moci mali dôveru ľudí v tie opatrenia, ktoré, ktoré sa prijímajú a ktoré sú spôsobilé ochraňovať všetky tie hodnoty, ktoré sú aj vyjadrené základnými právami a slobodami. Poslaním verejného ochrancu práv je aktívna participácia pri napĺňaní právneho štátu ako tohto funkčného princípu. Preskúmavaním individuálnych podnetov zisťuje tie porušenia právneho poriadku alebo princípov demokratického právneho štátu v konaní, v rozhodovaní alebo v nečinnosti orgánov verejnej správy, ktoré ohrozujú základné práva a slobody. Ak sa závery preskúmania podnetov alebo prieskumov z vlastnej iniciatívy dotýkajú väčšieho počtu osôb alebo majú systémový charakter, verejný ochranca práv navrhuje zmenu príslušnej legislatívy, resp. obracia sa so svojimi návrhmi na Ústavný súd Slovenskej republiky. Tieto uvedené prvky sa premietli do činnosti verejného ochrancu práv aj v roku 2019. V akom rozsahu a akým spôsobom, o tom je práve tá predložená správa. Správa je z dôvodov lepšej čitateľnosti a prehľadnosti opätovne členená do šiestich oblastí základných práv a slobôd. Jednotlivé kapitoly zahŕňajú viacero vzájomne súvisiacich základných práv a slobôd, pritom každá z nich obsahuje príklady z podnetov a zistení VOP, informácie o mimoriadnych správach podaných Národnej rade, súčty ... (pozn. red.: rýchlo vyslovené) vypracovaných analýz a ďalšie aktivity. Za kapitolami zameranými na základné práva a slobody potom nasledujú informácie o ťažiskovom pôsob..., o ťažiskovej informácii o pôsobení Kancelárie verejného ochrancu práv. Tento rok je samostatnou prílohou správy aj odporúčanie verejného ochrancu práv pre Národnú radu Slovenskej republiky, a to za obdobie rokov 2016 – 2019, ktorá obsahuje 22 najzásadnejších odporúčaní z činnosti verejného ochranu práv pre novo kreovanú Národnú radu Slovenskej republiky. Dovoľte mi veľmi stručne vás zaťažiť číslami, ktoré teda ale sú uvedené v správe. V roku 2019 pracovala kancelária s vyše 2 800 podaniami, z ktorých ako podnety vyhodnotila 2 100 podnetov, a s ktorými pracovala potom spôsobom, že zistila 130 porušení základných práv a slobôd v 104 podnetoch. Ostatné podania, ktoré nespracovala ako podnety, boli podania v rámci detského ombudsmana, resp. ktoré boli, boli vyhodnotené ako usmernenia pre občanov, aby sa obrátili na iné inštitúcie, na iné zložky a iné orgány verejnej správy v rámci, v rámci štátu. Minulý rok bolo vyhotovených alebo správ, alebo sa začali vyhovovať správy a prieskumy v rámci vlastnej iniciatívy, bolo ich 10, priebežne ich v správe nachádzate zmieňované, ja ich len zosumarizujem, bola to správa o adopciách, bezbariérovosti s osobitným dôrazom na plnenie medzinárodných záväzkov štátu prostredníctvom štátom riadených subjektov, cudzinecká polícia, disciplinárne konanie, konanie, moratórium, obchodný register, odmeňovanie väzňov, ochrana osobných údajov, zariadenie pre seniorov, sčasti systém kontrolný a sčasti systém dodržiavania ľudských práv. Poznatky z činnosti verejného ochrancu práv a odporúčania pre Národnú radu, ktoré vyplývajú zo správy a niektoré z nich sú reflektované aj v tej osobitnej prílohe. V prvej skupine z tých šiestich, ktoré, ktoré sú v správe vytvorené, je vzhľadom na závažnosť uvedené právo na život, osobnú slobodu a ľudskú dôstojnosť. Táto časť správy sa venuje oblasti dodržiavania základných práv tých osôb, ktoré sa ocitli v moci štátu. Štát je v každom prípade obmedzenia osobnej slobody zodpovedný za to, že s danou osobou bude zaobchádzané ľudsky pri zachovaní čo najväčšieho rozsahu práva a slobôd, ktoré nebránia účelu nevyhnutného obmedzenia osobnej slobody. Vo viacerých oblastiach, v ktorých verejný ochranca práv dlhodobo presadzuje systematické opatrenia, nastal v roku 2019 pokrok, aj keď v niektorých prípadoch sú tieto riešenia iba v štádiu prípravy legislatívneho procesu a niektoré už realizované legislatívne zmeny nezodpovedajú v plnom rozsahu štandardom, ktoré by mali byť dosiahnuté v súlade s medzinárodnými záväzkami Slovenskej republiky. A osobitne som v rámci tejto skupiny základných práv a slobôd vybrala problematiku vyhradených priestorov, na ktoré sa, á, upozornila ešte v predchádzajúcom období predchádzajúca verejná ochrankyňa práv pani doktorka Dubovcová v roku 2016. Prípravou mimoriadnej správy okrem iného odporučila zmeniť zákon o Policajnom zbore tak, aby policajt mohol obmedziť osobnú slobodu v policajnej budove iba v cele policajného zaistenia, ktorá bola vytvorená na tento účel. Zároveň navrhovala zakázať pripútavanie zadržaných osôb k stene alebo k iným pevne ukotveným predmetom, napríklad radiátorom. Napriek odporúčaniam verejného ochrancu práv k prijatiu požadovaných opatrení doposiaľ nedošlo. Porušenie základných práv osôb, ktoré boli umiestnené do tzv. vyhradených priestorov, som od začiatku svojho pôsobenia vo funkcii verejného ochrancu práv následne niekoľkokrát konštatovala aj ja. V záujme konštruktívneho riešenia tohto problému som sa v roku 2019 stretla s pani ministerkou vnútra a výsledkom stretnutia bolo vytvorenie pracovnej skupiny na Prezídiu Policajného zboru s účasťou zástupcov Kancelárie verejného ochrancu práv. V súčasnosti je v prípravnom štádiu legislatívny návrh zmien, ktorého cieľom je vytvoriť zákonný rámec pre postup policajtov pri obmedzovaní osobnej slobody tak, aby bol zásah vždy zákonný, aby bol minimalizovaný priestor pre svojvôľu a porušovanie základných práv a slobôd. Dovoľte mi uviesť ako ďalší podnet v rámci tejto skupiny prípad bezpečnostného rizika ako dôvodu pre zamietnutie žiadosti cudzinca o udelenie dlhodobého pobytu. Prečo som vybrala tento podnet, súvisí s tou skutočnosťou, že v tomto podnete reagujem na existujúce rozhodnutia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky a nález Ústavného súdu Slovenskej republiky, ktorý nebol premietnutý do činnosti orgánov cudzineckej polície. Pri riešení podnetov súvisiacich s rozhodovaním a s postupom cudzineckej polície som sa zaoberala prípadom zamietnutej žiadosti o dlhodobý pobyt ukrajinskému štátnemu príslušníkovi z dôvodu, že bol označený za bezpečnostné riziko pre štát. Dôvodom na zamietnutie žiadosti bolo v zmysle rozhodnutia orgánov cudzineckej polície v Banskej Bystrici dôvodné podozrenie, že podávateľ ako príslušník tretej krajiny ohrozuje bezpečnosť štátu. Ako rozhodujúci faktor, na základe ktorého oddelenie cudzineckej polície dospelo k tomuto záveru, bolo stanovisko Slovenskej informačnej služby k osobe podávateľa, ktoré podlieha stupňu utajenia Dôverné. Nesprístupnenie akéhokoľvek konkrétneho dôvodu, na základe ktorého bol podávateľ vyhodnotený ako hrozba pre štátnu bezpečnosť, oddelenie cudzineckej polície odôvodnilo utajeným charakterom danej informácie poskytnuto, poskytnutej Slovenskou informačnou službou. Analýzou skutkového stavu platnej právnej úpravy a judikatúry Najvyššieho súdu Slovenskej republiky i Ústavného súdu Slovenskej republiky som dospela k záveru, že rozhodnutia, ktorými bola zamietnutá žiadosť pre existenciu bezpečnostného rizika bez uvedenia bližších skutočností, ktoré odôvodňujú a vysvetľujú toto bezpečnostné riziko, sú v rozpore s čl. 46 našej ústavy a sú súčasnou právnou úpravou zákona o pobyte cudzincov. Pre účastníka konania je nevyhnutné poznať dôvody, pre ktoré správny orgán viedli, ktoré správny orgán viedli ku konštatovaniu zamietavého rozhodnutia, aby mohol účinne obhajovať svoje práva a záujmy, najmä vyjadriť sa k podkladom rozhodnutia a uplatniť svoje návrhy. Riaditeľstvo hraničnej a cudzineckej polície som požiadala o prijatie opatrení, a to o iniciovanie preskúmania predmetných rozhodnutí mimo odvolacieho konania v intenciách mojich záverov. Tiež som požiadala o vydanie usmernenia pre orgány cudzineckej polície Policajného zboru, ako postupovať v obdobných konaniach, aby bolo rozhodovanie v týchto veciach súladné s judikatúru Najvyššieho súdu i Ústavného súdu Slovenskej republiky. Riaditeľstvo hraničnej a cudzineckej polície prijalo navrhované opatrenia, pristúpalo, pristúpilo k preskúmaniu predmetných rozhodnutí a spracovalo návrh na doplnenie usmernení vydaných v danej veci tak, aby bol jeho súčasťou aj nález Ústavného súdu Slovenskej republiky. V druhej skupine máte zosústredené podnety, ktoré sa týkajú práva na súkromný a rodinný život, práva detí a rodičov. V tejto časti správy sa venujem problematike, ktorá sa dotýka činnosti orgánov verejnej správy najmä v pôsobnosti ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny. Podnety v oblasti rozhodovania a postupov úradov práce, ako aj Sociálnej poisťovne patria každoročne medzi najpočetnejšie činnosti Kancelárie verejného ochrancu práv. V roku 2019 som okrem podnetov riešila aj viaceré systémové otázky. Riešila som otázky vnútroštátneho osvojenia, odškodnenia detí, odškodnenia obetí nezávi..., nezákonných sterilizácií, venovala som sa aj prieskumom v zariadeniach sociálnych služieb. Otvorila som aj otázku reprodukčných práv žien a prevzala som záštitu nad sériou diskusií za okrúhlym stolom k problematike detských obetí násilia v trestnom konaní. Som presvedčená, že je potrebné presadzovať a dosiahnuť vyššiu mieru ochrany základných práv zraniteľných skupín obyvateľstva, maloletých detí, seniorov, žien a menšín zo strany orgánov verejnej správy. Tieto sú však často personálne, materiálne poddimenzované, v niektorých prípadoch nie sú zákonom ustanovené jasné kompetencie a pravidlá. Zo skúseností pri riešení opatrení v konkrétnych prípadoch usudzujem, že situácia sa v tejto oblasti zatiaľ zlepšujeme veľmi pomaly. Ako príklad som si zvolila systémové riešenie exekúcií voči deťom za nedoplatky na poplatku za komunálny odpad. Národnej rade som v tejto otázke referovala v správe za rok 2018 o činnosti v roku 2017 a informovala som o mojich zisteniach, ktoré sa týkali vymáhania nedoplatkov na poplatku za odvoz komunálneho odpadu od maloletých detí v meste Žilina. V tejto veci som sa ešte začiatkom roka 2018 obrátila na Ústavný súd Slovenskej republiky, aby preskúmal súlad zákona o miestnych daniach a miestnom poplatku a komunálne odpady a drobné stavebné odpady s ústavou a s medzinárodnými zmluvami. Ústavný súd Slovenskej republiky tento návrh síce odmietol, no stotožnil sa s tvrdením, že dieťa musí byť chránené pred situáciou, v ktorej by nieslo zodpovednosť za dlh, ktorý objektívne nemôže splniť. Zákon je preto nevyhnutné vykladať tak, že nedoplatky je potrebné vymáhať od zákonných zástupcov dieťaťa. Ani niekoľko mesiacov po zverejnení uznesenia Ústavného súdu sa však v praxi, sa, sa prax v meste Žilina nezmenila a exekučné konania voči deťom sa viedli aj naďalej. Mesto som upozornila, že týmto postupom nerešpektuje najlepšie záujmy dieťaťa a vyzvala som ho na opatrenia smerujúce k náprave tohto stavu. Považovala som za potrebné problém doriešiť aj na systémovej úrovni a v apríli 2019 som sa obrátila na Ministerstvo financií Slovenskej republiky s odporúčaním, aby prijalo metodické usmernenie k zákonu, ktoré by reflektovalo uznesenie Ústavného súdu. Ministerstvo financií vyjadrilo záujem o problematiku rie..., problematiku riešiť, a to legislatívnou zmenou, ktorá bola súčasťou novely zákona o odpadoch. Nová zákonná úprava už bola schválená Národnou radou Slovenskej republiky a po nadobudnutí účinnosti 1. júla 2020 zabezpečí zvýšenie právnej istoty. Jednoznačne totiž vymedzuje prechod povinnosti platiť poplatok za komunálny odpad z maloletej osoby na jej zákonného zástupcu. Zároveň rieši problém s už vzniknutými exekúciami voči maloletým tak, že zákonným zástupcom stanovuje lehotu na vyrovnanie dlhu za maloletú osobu do 31. marca 2021. Po márnom uplynutí tejto lehoty sa dlh zo zákona stane ich vlastným. To znamená, v tejto činnosti tu vidieť tú časovú os od roku 2017 po úplné doriešenie tejto problematiky, marec 2021, to je to obdobie, ktoré v tomto prípade je potrebné k tomu, aby sa najlepší záujem dieťaťa v týchto vzťahoch skutočne premietol. V tretej skupine, právo na sociálne zabezpečenie a na sociálnu pomoc, tu by som Národnú radu Slovenskej republiky chcela upozorniť na problém tzv. česko-slovenských dôchodcov. Ja som na tento problém poukazovala už aj v minuloročnej správe. A to opätovne. Ide o ľudí, ktorým dobu dôchodkového poistenia, resp. zabezpečenia získanú počas spoločného česko-slovenského štátu hodnotí na účely dôchodku Česká republika. Rozhodujúce pre určenie príslušného nástupníckeho štátu je najmä sídlo, kde mal ich, na území ktorého štátu mal ich zamestnávateľ toto sídlo v čase rozdelenia spoločného štátu. Mnohí slovenskí občania preto poberajú dva dôchodky, český a slovenský, aj keď napríklad po celý život pracovali na území Slovenskej republiky, avšak pre zamestnávateľa so sídlom na území Českej republiky. Oba poberané tzv. čiastkové dôchodky nie vždy dosahujú takú výšku, akú by mal dôchodok, ak by sa celá doba dôchodkového poistenia hodnotila výlučne podľa slovenských právnych predpisov. Situácia česko-slovenských dôchodcov bola čiastočne zmiernená v roku 2016 zavedením inštitútu tzv. vyrovnávacieho príplatku, ktorým sa dorovnával rozdiel na dôchodok vzniknutých v dôsledku rozdelenia spoločného štátu. Na vyrovnávací príplatok však nevznikol nárok všetkým česko-slovenských dôchodcom. Významnú úlohu tu zohrávala judikatúra súdov, ktorá v mnohých prípadoch priznala širšiu mieru nápravy vzniknutého stavu, než akú ponúkal inštitút vyrovnávacieho príplatku. Minister práce ma v tejto súvislosti ešte v tomto 2018 informoval, že jeho rezort pripravuje novú právnu úpravu, ktorá bude reflektovať súčasnú situáciu v aplikačnej praxi súdov. Nová právna úprav bola v roku 2019 prijatá, avšak opätovne sa nevzťahuje na celú skupinu dotknutých dôchodcov. Schválený návrh zákona reflektuje ustálenú judikatúru súdov, ruší inštitút vyrovnávacieho príplatku a zavádza osobitný výpočet, dorovnanie nielen starobných a predčasných starobných dôchodkov, ale aj invalidných dôchodkov, avšak iba u tej časti česko-slovenských dôchodcov, ktorým bol za česko-slovenské obdobie dôchodkového poistenia priznaný dôchodok starobný, invalidný aj podľa právnych predpisov Českej republiky. Zákon teda naďalej nerieši situáciu osôb, ktorým na Slovensku vznikol nárok na dôchodkovú dávku, avšak za česko-slovenské obdobie dôchodkového poistenia, ktoré sa považuje za české obdobie dôchodkového poistenia, im nárok na dôchodkovú dávku podľa českých právnych predpisov nevznikol, lebo v Českej republike sú v mnohých prípadoch podmienky pre vznik nároku na dôchodok, najmä pokiaľ ide o rozsah získaného obdobia a dôchodkového poistenia, oveľa prísnejšie ako v Slovenskej republike. Zaznamenala som viacero prípadov ľudí pochá..., nachádzajúcich sa v takejto situácii, ktorí poberajú iba slovenský dôchodok vo veľmi nízkej sume nedosahujúcej výšku ani životného minima. Túto situáciu vnímam ako neúnosnú a z hľadiska zachovania základných práv za neprijateľnú. Je zrejmé, že do doby dôchodkového zabezpečenia získaného za existencie spoločného štátu, že tieto doby neboli a nie sú dobami poistenia získanými v cudzine. Za takéto sa považujú iba na účely určenia, ktorý nástupnícky štát bude za túto dobu priznávať dôchodok. Je preto neakceptovateľné, aby sa tieto osoby dostávali do tak zásadne odlišného postavenia ako osoby, ktorým česko-slovenskú dobu poistenia hodnotí Slovenská republika. K novej právnej úprave v čase jej schvaľovania som preto podala zásadné pripomienky, obrátila som sa na ministra práce, na Výbor Národnej rady pre sociálne veci, následne som požiadala pána prezidenta Slovenskej republiky, aby predmetnú novelu zákona nepodpísal. Napokon však bola prijatá bez zohľadnenia mojich pripomienok, a preto vám, pani poslankyne, páni poslanci, dávam túto pozornosť, túto skutočnosť do pozornosti. V štvrtej skupine prípadov, ktoré, o ktorých referujem v správe, týka sa vlastníckeho práva, práva podnikať a uskutočňovať inú zárobkovú činnosť. Tu by som dala do pozornosti dlhoročnú nečinnosť Slovenského pozemkového fondu. Na Kanceláriu verejného ochrancu práv sa v roku 2019 obrátila podávateľka, ktorá namietala, že regionálny odbor Slovenského pozemkového fondu nevybavil jej žiadosť o vyplatenie pohľadávky vo výške 1 584 euro z titulu správy peňažných prostriedkov z roku 2013, na ktorú mala nárok na základe rozsudku okresného súdu o zrušení podielového spoluvlastníctva a následného osvedčenia o dedičstve. Po preskúmaní podnetu som zistila, že dôvodom bola skutočnosť, že na Slovenskom pozemkovom fonde sa uskutočnili zásadné organizačné a personálne zmeny, v rámci ktorých bol zrušený aj regionálny odbor. Konštatovala som, že Slovenský pozemkový fond svojím postupom porušil právo podávateľky vlastniť majetok, chránený článkom 20 ods. 1 našej ústavy. Náprava v tejto veci bola vykonaná už v priebehu vybavovania podnetu a pohľadávka bola vyplatená na osobitný účet, osobný účet podávateľky podnetu. V časti V – Sloboda prejavu, právo na informácie, petičné právo, volebné veci, zhromažďovanie a združovanie, som vybrala podnet, ktorý sa týka sprístupňovania informácií a o rozhodovacej činnosti súdov. Podávateľ sa na mňa obrátil s obdobným podnetom, aký som riešila už v roku 2017. Žiadal preskúmať postup Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky pri sprístupňovaní informácie materiálu, ktorého obsahom je stav konaní týkajúcich sa Slovenskej republiky pred súdmi Európskej únie. Ministerstvo spravodlivosti časť požadovaných informácií sprístupnilo, avšak informácie o tzv. živých, prebiehajúcich konaniach vrátane spisových značiek sprístupniť odmietlo s odvolaním sa na § 11 ods. 1 písm. d) zákona o slobode informácií, pretože tieto sa podľa posúdenia ministerstva spravodlivosti týkajú rozhodovacej činnosti súdov. Po preskúmaní podnetu príslušnej právnej úpravy a zodpovedajúcej judikatúry som dospela k záveru o porušení základného práva podávateľa na informácie. V zhode s ustálenou judikatúrou som konštatovala, že informácie evidenčného charakteru, ktoré boli obsahom požadovanej informácie, nepredstavujú skutkový základ pre obmedzenie prístupu k informáciám, ako to konštatovalo Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky. Požadované informácie majú aj podľa súdnych rozhodnutí v analogickej veci podávateľa v zásade evidenčný charakter. Na informácie evidenčného charakteru sa podľa aktuálnej slovenskej aj európskej judikatúry obmedzenie prístupu k informáciám podľa zákona o slobode informácií nevzťahuje. Následne som oznámila ministrovi spravodlivosti výsledky vybavenia podnetu, konštatovala som porušenie základného práva podávateľa na informácie a vyzvala som na prijatie opatrení na odstránenie protiprávneho stavu a na sprístupnenie požadovaných informácií podávateľovi. Ani na základe viacnásobnej písomnej komunikácie s ministrom spravodlivosti sa mi však k uvedenej otázke doposiaľ nepodarilo prístup ministerstva spravodlivosti zmeniť. Z hľadiska skupiny práv na súdnu a inú ochranu som vybrala prípad z prieťahov v súdnom konaní, ktoré sú dlhodobo v činnosti verejného ochrancu práv najčastejšie konštatovaným porušením základných práv a slobôd, je to evidentné aj z tej prehľadovej tabuľky, ktorú máte uvedenú v správe za rok 2019. Nebolo tomu inak ani v roku 2019. Porušenie základného práva na prerokovanie veci bez zbytočných prieťahov, garantované čl. 48 ods. 2 ústavy, som zistila v konaniach dotýkajúcich sa úpravy zvýšenia, resp. zníženia výživného. Pri posudzovaní plynulosti súdneho konania je potrebné posudzovať tri kritériá: skutkovú a právnu zložitosť veci, správanie sa účastníkov konania a samostatný postup, samotný postup súdu. Aj keď v niektorých prípadoch spôsobilo predĺženie konania aj správanie sa samotných účastníkov, súdne orgány sa opakovane dopúšťajú niektorých pochybení. Vyskytujú sa dlhšie časové obdobia medzi jednotlivými termínmi pojednávaní, čo je častý jav v podmienkach slovenskej justície, odôvodňovanie nadmernou zaťaženosťou súdov. V jednom konkrétnom preskúmanom prípade však nebol zdĺhavý len postup zákonného sudcu, ale nečinní boli aj ďalší zamestnanci súdu, súdny tajomník a súdni asistenti, ktorí sú zodpovední za realizáciu pokynov zákonného sudcu. Z povahy takejto práce, napríklad odoslanie výzvy, predvolania na pojednávania a podobne, je dôvodné očakávať, že bude splnená bez zbytočného odkladu. V tomto konaní zamestnanci okresného súdu svoje povinnosti dôsledne nesplnili. Najprv splnili pokyn sudcu až po uplynutí dvoch mesiacov, keď sudca dal vo februári pokyn na doručenie dokumentu účastníkom s výzvou na vyjadrenie sa, zamestnanci súdu tento pokyn nezrealizovali. V auguste po kontrole spisu dal sudca opätovný pokyn, napriek tomu si pracovníci spisovej kancelárie povinnosti reálne splnili až v novembri, teda po deviatich mesiacoch. Dôsledkom uvedeného postupu bolo, že k prvému pojednávaniu vo veci došlo až po 1,5 roku od začatia konania. Takáto nečinnosť je alarmujúca najmä v takom konaní, v ktorom je daná požiadavka osobitnej rýchlosti konania. Bez ohľadu na to, či išlo o pochybenie z dôvodu nadmernej zaťaženosti súdu, neefektívnej organizácie práce alebo z dôvodu individuálneho zlyhania, súd je povinný postupovať v konaní plynulo. Predsedu súdu som preto požiadala o poučenie všetkých zamestnancov súdu o potrebe včasného a riadneho plnenia si povinností. Záverom, pretože je potrebné zobrať do tej výročnej správy za rok 2019 aj tých 22 odporúčaní, z ktorých niektoré som tu už zmienila, a vnímam to tak, že je potrebné vytvoriť priestor na diskusiu v rámci pléna Národnej rady, by som chcela zdôrazniť, že aj v roku 2019 som bola v činnosti verejného ochrancu práv vedená snahou o výkon funkcie nezávisle, nestranne, apoliticky a odborne. Mojou ambíciou bolo zosilniť hlas tých fyzických osôb a právnických osôb, ktorých problémy spadali do mojej pôsobnosti, a to tak, aby rezonovali v činnosti orgánov verejnej správy. Zastávala som princíp, že verejná moc musí byť vykonávaná v dobrej viere, spravodlivo, múdro a s ohľadom na jej skutočný účel. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)