M. Hort, podpredseda NR SR: (2008-05-13):
Ja by som len chcel pripomenúť, že nadstavba, akou je šport a ktorá patrí do kompetencií ministra školstva je určite oblasť, na ktorú čaká táto spoločnosť už dlhé roky. Svojho času aj za našej vlády boli pokusy prísť s takýmto návrhom zákona. Jeden pochádzal z dielne ministerstva školstva z roku 2006, druhý bol ten takzvaný projekt Viktoria, ktorý predstavila vtedy skupina, ktorá bola zriadená priamo u vtedajšieho predsedu vlády Mikuláša Dzurindu. Tento prienik mal vtedy ambíciu posunúť túto nadstavbu dopredu. Nemal ambíciu vyriešiť všetko, čo v športe čaká na riešenie, čo v športe je choré, čo v športe treba zreformovať predtým, ako sa dá do športu dať viac peňazí aj zo zdrojov, ktorým hovoríme štátny rozpočet. Ja len v krátkosti, aby som pripomenul všetkým prítomným, lebo bol som vtedy ako navrhovateľ alebo zástupca skupiny navrhovateľov konfrontovaný v tejto sále niekedy až s invektívami na kvalitu alebo slabú kvalitu, alebo slabú vypovedateľnosť vtedajšieho návrhu. Tak len spomeniem štyri základné ciele, ktoré ten náš návrh vtedy chcel riešiť. Pritiahnuť čo najviac mladých ľudí k športovaniu, dosiahnuť čo najviac významných medzinárodných úspechov, robiť osvetu, to znamená podporovať šport ako žiaduci druh zábavy, a tiež urobiť poriadok vo financovaní športu z centrálnych zdrojov. Nie poriadok celkovo, ale poriadok vo financovaní z daní nás daňových poplatníkov. A snažil sa vtedy upraviť tieto kľúčové oblasti. Pôsobnosť a úlohy orgánov verejnej správy v oblasti športu, financovanie športu z verejných zdrojov, právne vzťahy vznikajúce v súvislosti so športom a právne postavenie profesionálneho športovca, právne postavenie športového klubu, športového zväzu a organizovanie športových súťaží športovej reprezentácie, spôsob riešenia sporov cez rozhodcovský súd a tiež informačný systém v športe, ktorého cieľom mala byť väčšia transparentnosť. Keby sa toto bolo zrealizovalo, tak potom je možné naozaj uvažovať o tom, že po implementácii takéhoto systému je možné navýšiť aj financie na šport. Hovorím to tu preto, lebo nezávidím žiadnemu ministrovi školstva, ktorý má v ingerencii aj šport, ktorý chce túto oblasť zreformovať a ktorý chce do tejto oblasti priviesť poriadok. Z vlastnej skúsenosti poznám, že sú ľudia v športe, ktorí tam idú preto, aby sa nabalili. Sú známe prípady vytunelovania takých monštier, ako je Slovan Bratislava, vážneho vytunelovania peňazí, a sú prípady aj stále ešte veľkej skupiny obetavých ľudí, ktorí milujú šport, ktorí vedia, čo šport pre zdravý vývoj mládeže a národa znamená a ešte do športu nielen nosia peniaze, ale aj strácajú v ňom svoje zdravie. Ja by som na úvod teraz k tomu, čo som sa mal možnosť s tým zoznámiť v návrhu zákona predsa len odrazil od toho, čomu sa hovorí programové vyhlásenie vlády Roberta Fica z augusta 2006 v časti 5.3. Budem teraz citovať. „Vláda vypracuje nový zákon o podpore športu, ktorý v plnej miere prevezme komunitárnu úpravu športu v rámci Európskej únie s dôrazom na boj proti dopingu, zabránenie násilia na štadiónoch s cieľom podporiť štátne reprezentácie regionálneho, mládežníckeho a akademického športu. Súčasne zákon o športe bude klásť dôraz na vytvorenie transparentného informačného systému ohľadom nakladania s finančnými prostriedkami v rôznych oblastiach športu vrátane určenia jednotnej metodiky pre prerozdeľovanie finančných prostriedkov, vytvorenia viaczdrojového financovania športu, ako aj vytvorenia efektívneho systému pre rozhodovanie športových sporov v súlade s trendom Európskej únie.“ Toľko z programového vyhlásenie vlády. Keď si pozrieme teraz návrh, ktorý mimochodom, keď sme my predkladali ten náš pôvodný, bol prisľubovaný, že bude hotový v septembri v roku 2007. Všetci si to spomínate, hovorilo sa o pracovných skupinách, o jasnom zadaní, o jasnej vízii. Nakoniec sme ho dostali na stôl dnes, to znamená v máji 2008, ale pretože si chcem niečo nechať na druhé čítanie, nebudem teraz hovoriť, čo ten zákon rieši, ale v súlade s programovým vyhlásením vlády poviem, čo ten zákon nerieši a čo si myslím, že je jeho chybou. Zákon podrobnejšie nezakotvuje financovanie športu z verejných zdrojov, čo má byť jedno z kľúčových tém zákona o športe. Budem o chvíľu hovoriť o rozpočtoch, ktoré boli za našej vlády a o rozpočte, ktorý je teraz. Pokiaľ ide o financie do športu, súhlasím s tým, že treba najskôr robiť reformy aj v tejto oblasti, ak to nemáme dávať do čiernej diery, no ale potom sa pýtam. Financovanie z verejných zdrojov je základ toho, aby sme sa pohli z miesta, a to tento zákon nerieši. Nedefinuje postavenie profesionálneho športovca. Nedostatočne definuje kompetencie športového arbitrážneho tribunálu. Vieme, o čom hovoríme. Viem o tom, že niektorí moji kolegovia a kolegyne ešte, ktorí sa prihlásia, budú hovoriť o nízkych alebo slabých konkrétnostiach, o niektorých legislatívnych nedostatkoch. No a nenavrhuje zrušiť zákon č. 288/1997 Z. z. o telesnej kultúre. Toto považujeme za paradox. Nebudem sa detailne o tom rozprávať, aká dvojtvárnosť tu vlastne vznikne. Ja neviem, či na furt, alebo na prechodné obdobie, ale je to chyba. No a spomeniem samostatne bezpečnosť na športoviskách a povinnosti usporiadateľov športových podujatí, vzťahy medzi športovcami a klubmi a tak ďalej. Dlho by sme tu mohli rozprávať, prečo prestali ľudia chodiť, trebárs, na slovenský futbal. Nie je to len kvôli úrovni, lebo však niekde sem-tam nejaké talenty sa objavia a niektorý zápas sa dá aj veľmi solídne pozerať, ale to, čo sa deje na športoviskách, akým spôsobom v mnohých prípadoch tam slušnému divákovi ide o život, pokiaľ nesedí vo VIP zóne, tak to je niečo, s čím treba naozaj už niečo začať robiť, pretože nielenže nemáme už pomaly ambíciu v týchto vážnych kolektívnych športoch niečo dosiahnuť, ale už nám tam aj prestanú chodiť ľudia, ktorí by mali šport brať aj ako rekreáciu a zábavu. Pozastavím sa ešte na krátko pri tom financovaní. Poskytovanie dotácií na šport zo štátneho rozpočtu upravuje jediný, a to je § 11. Podľa ods. 4 účel, rozsah a podmienky použitia dotácií a sankcií za porušenie zmluvných podmienok sa uvedú v zmluve medzi ministerstvom a prijímateľom dotácií. Zákon neurčuje zásady poskytovania dotácií zo štátneho rozpočtu na šport. Naozaj neurčuje, tak ako by sa to očakávalo a žiadalo. Nepredpokladá rozdelenie dotácií zo štátneho rozpočtu na šport vo forme súťaže. Prečo sa bojíme do tejto formy financovania ísť? Veď to je najspravodlivejšia forma a najmenej peňazí nám takýmto spôsobom odíde tam, kde nemajú. Neurčuje priority na prideľovanie dotácií zo štátneho rozpočtu vrátane určenia kategórie prioritných športov. Neurčuje kritériá pri prideľovaní dotácií v jednotlivých oblastiach. A nezakotvuje už spomínanú informačnú povinnosť pri financovaní športu. Ja sa chcem spýtať, tie očakávania vo vzťahu k vládnemu návrhu zákona boli naozaj veľké. A nech sa teraz nikto na mňa nehnevá ani z tých,  ktorých, s niektorými sa poznám aj z ministerstva školstva, ktorí majú na starosti šport. A poznám aj mnohých obetavú prácu, ale tu ide o legislatívny návrh, ktorý mal ambíciu začať niečo vážne v oblasti reformy športu na Slovensku robiť. Všetci, ktorým nám ide o šport, vieme, ako to očakávajú všetci tí, ktorí sa chcú v športe angažovať a ktorí chcú športu pomáhať. A myslím tým aj mnohých sponzorov, ktorí stále ešte majú blízky vzťah k športu a bez ktorých fungovania by sme si mnohé športy na Slovensku už nevedeli predstaviť. Ale ja sa pýtam, či takýmto návrhom zákona sme splnili tieto očakávania a ambície, ktoré boli sľubované, a dávam si veľký pozor na to, aby som tu nehovoril nič osobného na rozdiel od tých, ktorí na mňa reagovali v tom predchádzajúcom rokovaní o návrhu zákona, ktorý sme predkladali my ako opozícia. Pýtam sa, či ich nádeje, alebo to, s čím pod čiernu zem zahrabali ten náš návrh, či tie nádeje sú v tomto návrhu zákona splnené. Ja počítam, že nie. Týmto spôsobom určite nezabezpečíme mimoriadne výsledky na olympijských hrách, majstrovstvách sveta, majstrovstvách Európy či v reprezentovaní klubových tímov v najvyšších európskych súťažiach. Z tohto zákona sa dajú vyčítať priority reprezentácie? To je otázka. Ja už ani neviem, koľko je olympijských športov, ale pýtam sa, prečo tu nie je priorita aspoň navrhnutá, naznačená, o ktorej by sme tu mohli diskutovať, čo bude priorita číslo jeden, čo bude priorita číslo dva. Veď jeden päťmiliónový národ napriek rastu HDP, ktorý máme teraz, si predsa nemôže robiť ambíciu, že vo všetkých športoch budeme rovnakým spôsobom pristupovať ku všetkým športom. Ide aj o tradície, ide aj o danosti a tak ďalej, o tom by sa tu dalo diskutovať. Chýbajú mi tam priority. Takýmto spôsobom sa nepohneme z miesta. Pýtam sa, či sa týmto zákonom naozaj skvalitní mládežnícky šport, výber talentov a tak ďalej. Nemám na to kladnú odpoveď. A obávam sa, že to je iba pokračovanie trendu, ktorý už tu bol spomínaný, ktorý nám reprezentuje vedenie Slovenského zväzu ľadového hokeja. Spýtam sa, prečo k tomu návrhu zákona nebola naozaj žiadna pripomienka od splnomocnenca vlády pre šport. Ja si spomínam a dosť som sa svojho času angažoval do reformy verejnej správy a mali sme vtedy splnomocnenca, ktorý išiel s kožou na trh na trošku iných úrovniach počnúc ZMOS-om a končiac posledným starostom na Slovensku a mne tu trošku chýba vízia Úradu vlády, ktorý má túto funkciu, akým spôsobom je jeho predstava, kam by sa mal šport aj na základe dúfam jeho osobných skúseností uberať. No a na záver som si nechal jeden výkričník. Viete, hovorí sa o športe ako o nadstavbe. Keď si pozriem, koľko sme dávali do športu my, myslím, keď sa schvaľoval rozpočet našej vlády, tak bol tam aj skok smerom dole v roku 2005, ale vieme, o čom to bolo vtedy, keď v tejto krajine sa začali robiť reformy a reálne mzdy klesali a koľko stáli peniaze v štátnej banke, o tom by bolo zbytočné tu dlho rozprávať, ale predsa len sa chcem spýtať. To vážne, pán minister, ja viem, že vaše postavenie, alebo pán podpredseda vlády je trošku iné ako postavenie nominantov za stranu SMER, ale to vážne pri desaťpercentnom raste HDP. Teraz som sa dočítal najnovšie, že, a je to priznané aj ministerstvom financií, že prebytok rozpočtu za prvý až štvrtý mesiac, a to je prebytok na základe zvýšenia daňových príjmov, ktoré neboli plánované, je 7,8 miliardy, za štyri mesiace 7,8 miliardy vám to, čo sme my naštartovali prinieslo do rozpočtu navyše oproti tomu, s čím ste rátali. Kedy sa chce do športu dať viacej peňazí a keď nie vtedy, keď je ekonomika takto rozbehnutá a keď bez toho, že by ste museli pohnúť obrvou, tak vám takéto financie tečú? Kedy chceme podporiť to, čomu sa hovorí nadstavba, ak nie  v tejto   etape? Pritom rok 2004 1 027 miliónov, rok 2006 1 020 miliónov, rok 2007 1 020 miliónov, rok 2008 1 011 miliónov, 2009 1 010 miliónov a 2010 1 010 miliónov. Prosím vás, toto stojí za hlboké zamyslenie, pretože toto je jasný dôkaz o tom, aká je filozofia a vízia vlády, vašej vlády vo vzťahu k športu, vo vzťahu k mládeži, vo vzťahu k reprezentácii Slovenska. Ak si myslíte, že toto všetko je schopné zafinancovať iba sféra podnikateľská, tak ja vravím, že nie. Tá má tiež rozdelené priority vo vzťahu k zdravotníctvu, vo vzťahu k školstvu. Ten šport je stále ešte u mnohých na poslednom mieste. Ale ak sa dnes hlboko nezamyslíme nad tým, že nielen spravíme dobrú legislatívu, ale budete si vedieť vo vláde aj určiť priority a nie preto, že to nie je minister za SMER, ale je to z inej koaličnej strany, ktorý nemá až taký výtlak, čo sa týka poslancov a sily, no tak potom sme na tom veľmi zle. Dávam to všetkým do pozornosti, lebo hovorím ešte raz, desaťpercentný rast HDP, za štyri mesiace 7,8 miliardy navyše daňových príjmov a do športu nič? To naozaj potom sa nedivme, že dopadneme aj v iných športoch tak ako v hokeji. Držím vám palce, pán minister, aby ste si to vedeli lepšie presadiť. Ďakujem pekne.