Sulík, Richard, poslanec NR SR (2012-08-09):
Dobrý deň prajem, dámy a páni. V mojom prvom prejave v rozprave k tomuto bodu som sa venoval len skrátenému konaniu a procesu, a nie vecnej stránke. A teraz by som sa chcel venovať len vecnej stránke. Pokúsim sa ozrejmiť niektoré súvislosti a vysvetliť, prečo si myslím, že ste, kolegovia zo strany SMER, v pojme napáchať pomerne veľké škody. Rád by som zašiel do histórie. Najprv by som povedal pár slov k tomu, ako sa dôchodky rátali v minulosti. Mám pripravenú takú prezentáciu. A kolega Martin Poliačik rozdal zopár výtlačkov, keby mal niekto ešte nejaký záujem, tak Martin mu dá ďalšie výtlačky. Od roku 1988, ešte z čias socializmu sme mali zákon o dôchodkoch, zabezpečení v dôchodkovom veku. Bol to zákon č. 100/1988 Zb. A vtedy sa tie dôchodky rátali nasledovne. Mzda do výšky 2 500 korún slovenských, resp. vtedy československých bola zohľadnená vo výške 100 %. A zohľadňovala sa mzda od 2 500 do 6 000 korún už iba 33 % mzda od 6 000 do 10 000 už len 10 %. A na mzdu, ktorá bola vyššia ako 10 000 korún, sa za socializmu neprihliadalo. Takto sa vyrátala redukovaná suma. (Premietanie obrázka z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) A keď si teda pozriete ten pravý stĺpec, tak si všimnete, že do 2 500 bola redukovaná suma 2 500, keďže sa zohľadňovalo 100 %. Z tej ďalšej časti mohlo už byť len 33 % čiže 1 167 korún, potom už len 400. A toto dokopy dáva presne 4 067 korún ako maximálnu redukovanú mzdu, ktorá za socializmu slúžila ako základ pre výpočet dôchodku. Táto suma, týchto maximálne 4 067 korún, sa vynásobila percentom. Bolo to za prvých 25 odpracovaných rokov 50 % a za každý ďalší odpracovaný rok 1 %. Predstavme si, že niekto pracoval celý svoj život, čiže 45 rokov, no tak za prvých 25 rokov mal 50 %, za druhých 20 rokov mal ďalších 20 %, to je 70 % zo sumy 4 067 korún, to znamená, že v roku 1989, keď bola revolúcia, bol maximálny dôchodok v tej III. pracovnej skupine, I., II., to boli tie náročné ako baníci a podobne, v tej III., tam bola tá najväčšia časť zamestnancov, pre toho, kto pracoval celý svoj život, mohol byť 2 847 korún. Na tejto tabuľke vidno podľa toho, kto koľko zarábal, aký mohol byť odpracovaný dôchodok, tam sú tie tri počty odpracovaných rokov, po 25, po 35 a po 45 rokoch. No a čo na tom vidno? Ten, kto mal hrubú mzdu 2 000 korún celý svoj život, tak po 45 rokoch dostal dôchodok 1 400, ten, kto mal hrubú mzdu 10 000 korún, dostal dvojnásobok, 2 800. Už tu vidno tú mimoriadne silnú mieru redukcie a mimoriadne vysokú mieru solidarity, človek s nízkym príjmom mal nejaký dôchodok a človek s príjmom, ktorý bol päťkrát vyšší, mal dôchodok iba dvojnásobný. Toto je veľmi dôležitá súvzťažnosť pre pochopenie dôchodkového systému, ktorý tu fungoval do roku 2003. Do roku 2003 sme teda mali dôchodkové zabezpečenie s vysokou mierou solidárnosti. Od roku 2004, 1. januára 2004 bola robená reforma 1. piliera. Táto reforma, v podstate úplne mimo pozornosti verejnosti spravená, bola spravená veľmi zle. A dodnes sa trápime s následkami tejto reformy. Druhý pilier bol zavedený až o rok neskôr, až januári 2005, ale 1. pilier bol zreformovaný o rok skôr, v januári 2004. Po tejto reforme bola vysoká miera solidárnosti nahradená vysokou mierou zásluhovosti. Čo je solidárnosť a čo je zásluhovosť. Zásluhovosť je vzťah, kde koľko zaplatím, toľko dostanem, napríklad keď si šetrím na stavebné sporenie, platím sumu „x“ každý mesiac, tak po šiestich rokoch dostanem sumu „y“, a keď platím sumu 2 „x“, tak po šiestich rokoch dostanem sumu 2 „y“. Toto je stopercentná miera zásluhovosti. Naproti tomu solidárnosť je napríklad pri financovaní základného školstva, každý platí percento daní zo svojich príjmov neobmedzene, ale každý dostane ten istý verejný statok, a to základné vzdelanie pre svoje deti. Tam je stopercentná miera solidárnosti. No a táto podstatná zmena, ktorá došla v januári 2004, bola tá, že v 1. pilieri bola solidárnosť nahradená zásluhovosťou. Samozrejme, nie je možné vniesť zásluhovosť zo dňa na deň, to jednoducho nejde, tak úplne prvý pokus, ktorý bol aj v zákone napísaný, bol, že zásluhovosť sa mala vnášať behom troch rokov do roku 2007. A v roku 2007 mala byť stopercentná. Toto generovalo obrovskú mieru nespravodlivosti práve pre tých ľudí, ktorí pred koncom roku požiadali o dôchodok. Niekto s nižším príjmom si oň požiadal až po januári a tak ďalej. Pochopili to aj tvorcovia tohto zákona, a preto v roku 2005, v tom čase bola Iveta Radičová ministerkou sociálnych vecí, bolo toto vnášanie tej zásluhovosti natiahnuté až do roku 2014. Tá zásluhovosť v 1. pilieri, to je to, čo tam robí tie veľké problémy, to je to zlé. A mňa teda veľmi mrzí, že prvá vláda Roberta Fica nedokázala zastaviť vnášanie tejto zásluhovosti, to zvyšovanie miery zásluhovosti v rokoch 2006 až 2010. A spravil to až Jozef Mihál, keď bol ministrom sociálnych vecí. Podarilo sa tak zastaviť zásluhovosť na úrovni 84 %. Od roku 2005 máme aj 2. pilier, ktorý je stopercentne zásluhový. To znamená, kto si koľko zaplatí, presne toľko dostane. Tam je daná stopercentná a reálna zásluhovosť. No a keď sa teraz bavíme o tom, že máme mať dvojpilierový dôchodkový systém, tak to, čo dáva logiku, je mať jeden pilier stopercentne zásluhový, to je ten druhý pilier, a mať jeden pilier stopercentne solidárny. A to mal byť ten 1. pilier. A boli na to vytvorené veľmi dobré predpoklady preto, lebo do konca roku 2003 bola už veľmi vysoká miera solidárnosti. Stačilo to dotiahnuť do konca a dnes sme mohli mať dva dôchodkové piliere, 1. pilier so stopercentnou solidárnosťou a 2. pilier so stopercentnou zásluhovosťou. Toto sa, bohužiaľ, nestalo. Takže ako sa vyrátajú dôchodky od roku 2004, teda po reforme 1. piliera. Za každý rok sa vyráta takzvaný osobný mzdový bod. Osobný mzdový bod je pomer celkovej ročnej mzdy toho budúceho dôchodcu k celkovej mzde v hospodárstve. Takže keď v roku 2004 bola, povedzme, priemerná mzda v hospodárstve 10 000 korún a niekto má mzdu 5 000 korún, no tak osobný mzdový bod je 0,5, keď má niekto príjem 20 000 korún a ten priemer bol, ako som už povedal, 10 000 korún, tak osobný mzdový bod je 2. No a zo všetkých rokov od roku 1994, to v čase, keď sa zavádzala táto reforma, bolo tým pádom desať rokov, tak týchto 10 osobných mzdových bodov, tých OMB, sa spriemeruje, to je ten bod 2, ktorý vidíte, sa spriemeruje do takzvaného POMB. No a tento POMB je priemerný osobný mzdový bod a to je podstatná veličina pre výpočet dôchodku preto, lebo to vidíte v bode 3. Dôchodok sa vypočíta tak, že sa zoberie POMB, to je priemerný osobný mzdový bod, to je vlastne to, koľko som zarábal v porovnaní s priemernou mzdou Slovenska, slovenskou priemernou mzdou, POMB krát počet odpracovaných rokov (dvadsaťpäť, tridsaťpäť, štyridsaťpäť) krát ADH. ADH je aktuálna dôchodková hodnota. Je to číslo, ktoré v podstate vzniklo, múdro povedané, arbitrárne a, po slovensky povedané, ktoré si niekto niekedy vycucal z prsta. ADH v roku 2004 bola 183 korún aj 58 halierov. Mohla byť rovnako aj 200 korún, aj 160 korún, skrátka, na ministerstve sociálnych vecí si povedali, že toto bude tá suma, ktorá je správna. V roku 2012, čiže v tomto roku, je aktuálna dôchodková hodnota 9,82 eura, čiže 295 korún. A zhodnotenie za týchto posledných desať rokov je 6,1 % ročne. Tu treba povedať, toto nie je zhodnotenie, ktoré je porovnateľné so zhodnotením na burze, že investujem a reálne aj dostanem mojich 6,1 % výnosu. Toto je zhodnotenie, ktoré je arbitrárne stanovené, že sa povedalo, dôchodky sa budú valorizovať takzvanou švajčiarskou metódou, k tomu ešte prídem. A, samozrejme, to zhodnotenie je moc vysoké preto, lebo 1. pilier sám osebe generuje čoraz väčší a väčší deficit, aj bez 2. piliera. No takto sa vyrátavajú naše dôchodky od roku 2004, priemerný osobný mzdový bod krát počet odpracovaných rokov krát aktuálna dôchodková hodnota, to dá dôchodok . Z tohto vzorca úplne jasne vyplýva, že keď niekto má dvojnásobný priemerný osobný mzdový bod, tak logicky dostane dvojnásobný dôchodok. Čiže je tu stopercentná zásluhovosť. Ako som ale predtým vravel, nebolo možné v roku 2004 ju vniesť do systému z roka na rok, a preto sa spravila taká prechodná tabuľka. Pôvodne to malo byť na tri roky. Potom sa to natiahlo na rok 2014. A potom to Jozef Mihál minulý rok zastavil. To som už vravel. Ale pozrime sa na tú pôvodnú tabuľku. Tu vidíte, v roku 2004, teda prvý rok po reforme, kto mal priemerný osobný mzdový bod 1, tomu sa zarátala jednička vo všetkých rokoch. (Prinesenie nápoja navrhovateľovi.) Prepáčte, môžem vás aj ja poprosiť o pohár vody? Ďakujem. Ale kto mal priemerný osobný mzdový bod napríklad 0,5, aby mu ten dôchodok z roka na rok brutálne neklesol, tak sa povedalo, v roku 2004 nebudeme rátať 0,5, i keď by sme to urobiť mali, lebo ten človek mal iba polovičku z tej slovenskej priemernej mzdy svoj príjem, zarátame mu 0,8, v ďalšom roku mu zarátame 0,7, v roku 2006 mu zarátame už iba 0,6 a v roku 2007 mu zarátame 0,5, to, čo by sme mu zarátať mali v prípade stopercentnej zásluhovosti. Na druhej strane je vidieť, kto mal priemerný osobný mzdový bod, ten POMB, povedzme, 3, v tom prvom roku sa mu nerátalo 3, ale iba 1,95, 2,30, 2,65, až 3 malo byť v roku 2007. Toto sú moc brutálne skoky, a preto to bolo predĺžené. Ale tu vidíte, aké toto robilo veľké nespravodlivosti a prečo sa vlastne oplatilo tým ľuďom rýchlo sa hlásiť do dôchodkového systému, hlavne tým, ktorí málo zarábali. Keď niekto mal, povedzme, dva roky, tri roky do dôchodku v roku 2004 a mal túto informáciu, tak by sa zarátal ten dôchodok hodnotou 0,8, o tri roky neskôr už iba hodnotou 0,5. Tak, samozrejme, tu sme vytvorili systém, my sme vlastne umelo vytvorili desaťtisíce a desaťtisíce predčasných dôchodcov, lebo veď boli by hlúpi, keby ostali ďalej pracovať a z roka na rok by sa im prispôsoboval dôchodok k ich nízkej mzde. Opäť, raz tu možno vidieť, prečo je tá zásluhovosť taká zlá vec. Vrátim sa ešte pár slovami k tej zásluhovosti alebo solidárnosti, to je jedno, ale k samotnému 1. pilieru. Prvý pilier je postavený na takzvanej medzigeneračnej solidarite. To znamená, dnešní pracujúci platia do Sociálnej poisťovne a tá tie peniaze okamžite vypláca dnešným dôchodcom, jednu generáciu dozadu, dnešní dôchodcovia boli vtedy pracujúci. Platili do Sociálnej poisťovne a tá vyplácala vtedajším dôchodcom, ktorí dnes už možno nežijú. A táto medzigeneračná solidarita je drahá. A je tým drahšia vtedy, keď sa rodí málo detí alebo keď sa v minulosti rodilo veľa detí, preto, lebo máte veľký počet dôchodcov a malý počet pracujúcich. Toto je dôvod, k tomu ešte neskôr prídem, prečo priebežné systémy v celej Európe, ktorá starne, majú problémy. No ale medzigeneračnú solidaritu je ľahšie financovať, keď je priebežný pilier solidárny. A financovať medzigeneračnú solidaritu v priebežnom pilieri, ktorý je zásluhový, to je cesta do pekla. O tomto hovorím a píšem sedem alebo osem rokov. Pomaly sa nám to začína vypomstievať, že sa s tým nič nerobilo. Takže bol som pri tej tabuľke a uvediem vám jeden príklad, prečo ten systém bol zavedený príliš rýchlo, tie zásahy boli zbrklé a necitlivé v tom roku 2004. (Premietanie obrázka z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) Keď bola sekretárka s priemernou mzdou a išla do dôchodku v januári 2004, jej dôchodok bol vtedy 7 343 korún. Šéf tejto sekretárky keď išiel o mesiac skôr do dôchodku, čiže v decembri 2003, a zarábal trikrát viac ako tá sekretárka, tak dostal dôchodok 6 876, čiže 6 876 oproti 7 343. Sekretárka s tretinovým platom oproti šéfovi dostala vyšší dôchodok. Toto sú tie hrubé necitlivosti a nespravodlivosti, ktoré boli chaotickým a zbrklým spôsobom vnesené do 1. piliera pri reforme v januári 2004. Ďalší problém, ktorý 1. pilier má, je ten, že pri tomto systéme bohatí dostanú veľa, to je tá zásluhovosť, kto veľa zarábal dostane vysoký dôchodok, ale je tam aj tá druhá strana mince, chudobní dostanú málo. No ale nie je to tak úplne, lebo chudobní dostanú málo a skončia v sociálnej sieti. Toto je ďalší bod, ďalší moment, ktorý 1. pilier veľmi predražuje. Človek, ktorý má vysoký plat, dostane vysoký dôchodok, tam vás to stojí peniaze, človek, ktorý má nízky plat, veľmi nízky, nedostane veľmi nízky dôchodok, lebo mu zo sociálneho systému tým pádom musíme doplácať. Predtým bol ten systém solidárny, to rozpätie bolo ďaleko menšie. Čiže tí, čo mali nízky plat, dostali stále ešte taký dôchodok, aby nespadli do sociálneho systému, zato zase tí, čo mali vysoký plat, nedostávali až také vysoké dôchodky. Ďalšie problémy, ktoré priniesla reforma 1. piliera, sú takéto. Od 1. januára 2004 ak bola reforma spravená, sa rátal osobný mzdový bod od roku 1994. Potom ale soudruzi došli na to, že někde udělali chybu. Tak 18 mesiacov neskôr, iba 18 mesiacov neskôr, 18 mesiacov v dôchodkovom systéme, to je nič. Dôchodkový systém je nutné dizajnovať a nastavovať z pohľadu 20, 30 rokov, nie z pohľadu 18 mesiacov. (Premietanie obrázka z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) Takže o 18 mesiacov neskôr sa povedalo, nebudeme to rátať od roku 1994, ale od roku 1984. Ďalšie nespravodlivosti, alebo po modernom, skrivodlivosti tak vznikli. Po tomto, som už spomínal, bola zavedená veľmi rýchla valorizácia, ktorá za posledných desať rokov robí 6,1 %, takzvaná švajčiarska metóda, 50 % podľa inflácie, 50 % podľa rastu cien mzdy. Slovensko zažilo veľmi silné roky 2005, 2006, 2007 aj 2008 s veľmi vysokými nárastmi priemernej mzdy. A to, samozrejme, sa odzrkadlilo na tom, že dnes tie deficity sú len z 1. piliera, a to s 2. pilierom nemá ešte nič dočinenia, vyššie, ako boli robené prognózy. K 1. augustu 2006, čiže o dva a pol roka neskôr, sa zistilo, že nie je možné ľudí, ktorí mali už dávnejšie plat vyše 10 000 korún, ktorí požiadali o dôchodok pred rokom 2003, nechať v tom starom systéme. Tak sa povedalo, ideme ich teda prerátať. To sú tí, na mzdu ktorých sa v starom systéme neprihliadalo. Len v novom to už nebolo možné, lebo keď niekto v starom systéme zarábal veľmi veľa, dostal solidárny dôchodok, ale podľa nového systému i keď už v minulosti požiadal o dôchodok, tam sa práve stávalo to, že starodôchodcovia mali oveľa nižšie dôchodky ako novodôchodcovia a tak ďalej. A toto ešte viac zvýšilo v 1. pilieri deficit. A zvýšilo to aj celkový chaos, ktorý dnes v 1. pilieri vládne. Výsledok týchto zmien, tejto vyslovene nešťastnej, najnešťastnejšej reformy druhej Dzurindovej vlády je nasledovný. Máme päť skupín dôchodcov. Máme takých dôchodcov, ktorým bol dôchodok priznaný do konca roku 2003. Potom máme takých dôchodcov, ktorým bol dôchodok priznaný do konca roku 2003, ale mali ten priemerný plat vyšší ako 10 000 korún, a preto im ten dôchodok bol prerátaný. Po tretie, máme takých dôchodcov, ktorým bol dôchodok priznaný medzi januárom 2004 a koncom júna 2005, čiže tam sa prihliadalo iba na to obdobie od roku 1994. Potom štvrtá skupina, to sú takí, kde im bol dôchodok priznaný po júli 2005, čiže im sa prihliadalo na mzdy už do roku 1984. No a piata skupina, to sú predčasní dôchodcovia. Tento mix, táto kombinácia rôznych dôchodkov robí tú hroznú neprehľadnosť v systéme a ten chaos. (Premietanie obrázka z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) No ale stále som sa ešte nedotkol najväčšieho problému 1. piliera. Najväčší problém 1. piliera, toho priebežného, je ten, že chudoba je sociálna choroba. To je výrok, asi sto rokov starý, jedného nemeckého lekára Rudolfa Virchowa, ktorý tiež vraví to, že chudobní umierajú skôr. No čo to znamená, že chudobní umierajú skôr? Tak v konkrétnych číslach to znamená, keď ich rozdelíte na päť skupín podľa príjmu tých budúcich dôchodcov alebo pracujúcich, že z tej najchudobnejšej skupiny sa dôchodkového veku nedožije 22 %. To znamená, 22 % veľmi nízko alebo najnižšie zarábajúcich ľudí celý svoj život platí do 1. piliera, ale si z toho dôchodku nič neužije. Pri bohatých je to iba 10 %. Z tých, ktorí sa ho dožijú, si tí chudobní užijú v priemere svoj dôchodok 10 rokov, bohatí si užijú dôchodok 18 rokov. (Premietanie obrázka z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) Čiže my dnes máme na Slovensku systém, v ktorom chudobní doplácajú na bohatých. Teraz vám ukážem dva grafy, to je práve to, čo som hovoril. (Premietanie grafu z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) Tu je obyvateľstvo rozdelené na päť skupín podľa príjmov od najnižšieho po najvyšší príjem. Tieto čísla sú nemecké, ale existujú už aj slovenské, ktoré potvrdzujú toto isté. Tak vidíte, len 78 % ľudí s najnižším príjmom sa dožije dôchodkového veku, že si aspoň 1 mesiac ten dôchodok užijú, keď už celý život do toho systému platili, ale až 90 % najbohatších ľudí sa dožije dôchodkového veku. (Premietanie grafu z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) A toto je veľmi podobný graf, ktorý vraví, že si v priemere ten dôchodok užijú z tých najchudobnejších ľudí 10 rokov, z tých najbohatších 18 rokov. Dokopy keď to sčítate, tak je tam asi faktor dva. To by som vôbec nepodceňoval, tieto rozdiely. (Premietanie obrázka z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) No a preto môžem zhrnúť, zásluhovosť v 1. pilieri, a teda dnes nastavený 1. pilier je nespravodlivý, preto, lebo chudobní doplácajú na bohatých, je chaotický, preto, lebo máme päť typov dôchodcov, je deficitný, už v roku 2006 vyrátalo ministerstvo sociálnych vecí odhad, že v roku 2011, čiže minulý rok, mal byť deficit 40 mld. eur, nakoniec bol trochu vyšší, a tá zásluhovosť je neudržateľná kvôli demografickému vývoju. (Premietanie obrázka z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) Demografický vývoj je toto tu. (Premietanie obrázka z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) To, čo tu vidíte, je takzvaný strom života. No ja to vždy zabudnem, naľavo sú asi ženy. (Reakcia z pléna.) Ďakujem pekne, prepáčte túto moju nevzdelanosť. A napravo sú muži. No a úplne dole je vek nula, úplne hore je to približne 100 rokov. A tak sa to vyvíja. Čiže môžete si pozrieť, okolo roku 2030 budeme mať aké množstvo starých ľudí. Tak nechám to teraz dobehnúť. A teraz sa to začne ešte raz. (Premietanie obrázka z notebooku na obrazovkách v rokovacej sále.) Pred 60 rokmi približne sme mali zdravý strom života až na to, čo druhá svetová vojna vysekla. Ale bol zdravý, bola to pyramída. Potom došiel baby boom po vojne, potom došiel v sedemdesiatych rokoch ďalší, ešte väčší baby boom, v roku 1979 roku sa narodilo vôbec najviac Slovákov v histórii, a to 98 000 a potom už nedošlo nič. A ani už nič nepríde. Tieto čísla som vyrátal na základe podkladov od pána Ing. Vaňa, ktorý v tejto oblasti je považovaný za najväčšieho odborníka. Toto je problém náš, jednoducho nerodia sa deti. Keď sa dnes nerodia deti, to znamená, o 30 rokov alebo o 25 rokov nebudeme mať matky, ktoré by nejaké deti mohli rodiť, zato sa nám deti rodili pred 30 rokmi. (Reakcia z pléna.) Veď povedzte to hlasnejšie, ja pol minútky počkám. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)