D. Lipšic, poslanec: (2007-12-06):
Návrh zavádza, už to spomenul aj pán podpredseda vlády, aj pán spravodajca, novú definíciu sexuálneho obťažovania. Ja ju prečítam, totiž zdá sa mi trošku vágna. „Sexuálne obťažovanie je verbálne, neverbálne alebo fyzické správanie sexuálnej povahy, ktorého úmyslom alebo následkom je, alebo môže byť narušenie dôstojnosti osoby a ktoré vytvára zastrašujúce, ponižujúce, zneucťujúce, nepriateľské alebo urážlivé prostredie.“ Čiže môže to byť v zásade pomerne veľká škála vecí. Verbálne, neverbálne alebo fyzické správanie, ktoré dokonca nemusí byť úmyselné, len jeho následok môže byť určitý, môže a dokonca len potenciálne spôsobiť nejaký následok, napríklad v podobe urážlivého prostredia. To sa priznám, že je definícia, ktorá, ak raz začne, nikde neskončí. Čiže je to definícia vágna podľa mojej mienky. Rovnako je otázne, prečo sa v pracovnoprávnych vzťahoch navrhuje rozšíriť platnosť zákona nad rámec ustanovený smernicami, konkrétne v navrhovanom § 6 ods. 2 sa vsúva slovo „najmä“. Ďalší otáznik sa týka nového návrhu § 8 ods. 1. Inými slovami, v čom sa tento paragraf, pán vicepremiér, mení? Mení sa v tom, že sa nahrádza, mení sa celé ustanovenie, namiesto v súčasnosti platného ustanovenia, kde je napísané, „cieľ je oprávnený“, tu je, „cieľ je legitímny“. To je celá zmena ustanovenia. Ale oprávnený je legitímny, čiže neviem, či dôvodom zmeny je z čisto slovenského slova „oprávnený“ uviesť tam slovo „legitímny“, nedáva to zmysel, inými slovami zmena § 8 ods. 1, lebo žiadna reálna zmena sa tam nevykonáva. Tak isto sa navrhuje vypustiť druhá veta § 8 ods. 2 a podľa dôvodovej správy preto, že táto veta je zmätočná a nadbytočná. Ja skúsim dnešné znenie § 8 ods. 2 druhej vety prečítať: „Registrované cirkvi, náboženské spoločnosti a iné právnické osoby, ktorých činnosť súvisí s náboženstvom alebo s vierou, môžu vyžadovať, aby osoby, ktoré sú u nich zamestnané alebo pre nich vykonávajú určité činnosti, konali v súlade s ich náboženstvom alebo vierou a v súlade so zásadami a princípmi ich náboženstva alebo viery.“ Čiže pripúšťa sa v tomto prípade diskriminácia na základe viery, pretože by asi nebolo ani ústavné, podľa mojej mienky, nútiť cirkev, aby zamestnávala zamestnancov iného vierovyznania, toto by nemalo zmysel. Podľa dôvodovej správy táto veta je nadbytočná. Podľa mojej mienky nie je nadbytočná, podľa mojej mienky má svoj význam a dokonca snaha, aby prax bola odlišná, môže viesť k protiústavnosti v tom zmysle slova, že cirkvi a náboženské spoločnosti sú u nás autonómne. Ale najväčší problém tejto novely, návrhu novely je návrh znovu zaviesť pozitívnu diskrimináciu a to vidím ako vážny problém, najmä po rozhodnutí Ústavného súdu. Už nám Ústavný súd povedal, že to ústavné nie je a inak je to pomerne podľa mojej mienky jasná vec, pretože budem čítať aj z ústavy a v tomto je ústava krištáľovo čistá, krištáľovo čistá. Návrh § 8a, pán vicepremiér, znie: „Diskrimináciou nie je prijatie dočasných vyrovnávacích opatrení orgánmi štátnej správy smerujúcich k odstráneniu znevýhodnení vyplývajúcich z dôvodov rasového alebo etnického pôvodu, príslušnosti k národnostnej menšine alebo etnickej skupine, pohlavia, veku alebo zdravotného postihnutia, ktorých cieľom je zabezpečiť odstránenie diskriminácie v praxi.“ Napriek tomu, že návrh tohto ustanovenia je presnejšie formulovaný ako Ústavným súdom zrušené ustanovenie § 8 ods. 8 zákona, naďalej zostáva podľa mojej mienky v priamom rozpore s ústavou. Navrhované ustanovenie § 8 ods. 1 písm. c) uvádza iba demonštratívne nástroje pozitívnej diskriminácie, čím nevylučuje z ich rozsahu aj prostriedky, ktoré by boli evidentne protiústavné, napríklad zavádzanie kvót pre prijatie na školu alebo do zamestnania pre menšiny. Zmysel vyrovnávacích opatrení, ústavne konformný je len pri zdravotne postihnutých. Pretože každý jednotlivý muž alebo žena je znevýhodnený, každý jednotlivec, ktorý je zdravotne postihnutý, je znevýhodnený. Povaha handicapu každého jednotlivca z tejto skupiny má priamu súvislosť s jeho možným preferenčným zaobchádzaním. Navyše, priamo naša ústava v čl. 38 ods. 1 znie: „Ženy, mladiství a osoby zdravotne postihnuté majú právo na zvýšenú ochranu zdravia pri práci a osobitné pracovné podmienky.“ Ale čl. 12 ods. 2 ústavy je jednoznačný a ten znie: „Základné práva a slobody sa zaručujú bez ohľadu na pohlavie, rasu, farbu pleti, vieru a náboženstvo, politicky činné zmýšľanie, národný sociálny pôvod, príslušnosť k národnosti alebo k etnickej skupine, alebo iné postavenie. Nikoho nemožno z týchto dôvodov poškodzovať, zvýhodňovať, alebo znevýhodňovať.“ Zvýhodňovať alebo znevýhodňovať. Naša ústava priamo v texte zakazuje aj negatívnu, aj takzvanú pozitívnu diskrimináciu. Podľa dôvodovej správy k dočasným vyrovnávacím opatreniam je možné, citujem: „Priradiť zavádzanie rómskych asistentov učiteľa nultých ročníkov, ale aj opatrenia, ktoré zohľadňujú etnicitu pri prijímaní do zamestnania alebo škôl.“ Toľko dôvodová správa. Často sa pri prevrátenej diskriminácii argumentuje tým, že náš právny poriadok už aplikuje niektoré inštitúty aj v súčasnosti, napríklad rómskeho asistenta učiteľa. Tento argument ale poukazuje na neznalosť týchto právnych inštitútov. Náš právny poriadok pozná inštitút asistenta učiteľa, ktorý je ustanovený v § 50b školského zákona, z ktorého budem citovať: „Asistent učiteľa je pedagogický zamestnanec, ktorý vykonáva výchovno-vzdelávací proces v školách a v predškolských zariadeniach a podieľa sa na utváraní podmienok nevyhnutných na prekonávanie najmä jazykových, zdravotných a sociálnych bariér dieťaťa pri zabezpečovaní výchovno-vzdelávacieho procesu.“ Teda nejde o rómskeho asistenta učiteľa, ale o pedagogického zamestnanca, ktorý poskytuje pomoc všetkým deťom bez ohľadu na ich rasu či etnicitu, ak je to vzhľadom na ich objektívne znevýhodnenie potrebné. Rovnako § 6 ods. 2 školského zákona, ktorý zavádza nultý ročník, citujem: „Nultý ročník je určený pre deti, ktoré k 1. septembru dosiahli vek 6 rokov, nedosahujú školskú zrelosť, pochádzajú zo sociálne znevýhodneného prostredia a vzhľadom na sociálne a jazykové prostredie nie je u nich predpoklad zvládnutia učiva prvého ročníka základnej školy za jeden školský rok.“ Teda opäť ide o inštitút, ktorý má pomáhať všetkým deťom bez ohľadu na ich rasu, či etnicitu, ktoré z objektívnych príčin v zákone ustanovených nie sú pravdepodobne schopné zvládnuť učivo 1. ročníka za jeden rok. Dôvodová správa síce argumentuje, že citujem: „Je dôležité, aby etnicita bola len jedným z faktorov“. Ale táto zmena nie je nijako rozhodujúca. Neexistuje totiž principiálny rozdiel medzi kvótami a pridaním osobitných bodov za rasový alebo etnický pôvod, čo má za následok prijatie vopred určeného počtu menšinových uchádzačov. Milé kolegyne, vážení kolegovia, som presvedčený, že každá diskriminácia je zlom, negatívna aj pozitívna. Pozitívna diskriminácia nemôže byť dobrá len preto, že osoby, ktoré sú postihnuté, nepatria k rasovej alebo etnickej menšine, ale patria k väčšine. Ak je v právnom predpise zakotvené odlišné zaobchádzanie s odlišnými jedincami, musí existovať legitímny dôvod pre takúto diferenciáciu. Odlišnosť spočívajúca v rasovom alebo etnickom pôvode, však nie je legitímnym dôvodom na preferenčné zaobchádzanie. Je totiž dôvodom, ktorý ústava výslovne zakazuje. Navyše, tzv. prevrátená diskriminácia posilňuje bežné stereotypy, že určité skupiny nie sú schopné dosiahnuť úspech bez osobitnej ochrany založenej na charakteristike, ktorá nemá žiadnu súvislosť s osobnou hodnotou každej ľudskej bytosti. Prevrátená diskriminácia tak nevyhnutne vysiela signál o podradenosti určitej skupiny, ktorá by sa za rovnakých šancí nevedela presadiť. Návrh novely zákona v tejto podobe umožňuje zavedenie kvót pre rasové a národnostné menšiny, napríklad pri prijímaní do zamestnania alebo na vysoké školy. Jeden pokus s národnostnými kvótami sme tu už pritom mali – novelu zákona o voľbách do orgánov samosprávy obcí, schválenú v roku 1998. Systém národnostných kvót však vzápätí zrušil Ústavný súd v rozhodnutí pod spisovou značkou PL.ÚS 19/98, kde v zdôvodnení svojho rozhodnutia prišiel k záveru, citujem, že „ústava neobsahuje ustanovenie, výkladom ktorého by bolo možné odôvodniť postup umožňujúci obmedziť alebo modifikovať základné práva občana za účelom zlepšenia postavenia príslušníkov národnostných menšín alebo etnických skupín.“ Milé kolegyne, vážení kolegovia, kvóty ponižujú ľudskú dôstojnosť a jedinečnosť všetkých, na ktorých sa vzťahuje. Sú nespravodlivé v princípe aj v praxi. Rozdeľujú spoločnosť a vytvárajú kasty. Priznávanie výhod a privilégií na základe farby pleti alebo etnického pôvodu so sebou prináša pocit nespravodlivosti a krivdy. Jednotlivci, ktorým môže byť kvótami odňaté právo rovnakej šance na prístup k zamestnaniu alebo k vzdelaniu, len ťažko pochopia, že je to cena, ktorú musia zaplatiť len preto, že patria k národnostnej alebo rasovej väčšine. Je nespravodlivé požadovať od nevinných ľudí znášať bremeno nápravy domnelých krívd, ktoré, aj keď boli reálne, títo ľudia rozhodne nespôsobili. Problém nápravy diskriminácie, ktorá nastala v minulosti, je zanedbateľný v porovnaní s problémom eliminácie zdroja tohto následku, našej náchylnosti klasifikovať a posudzovať ľudí na základe farby pleti alebo etnického pôvodu. Riešenie prvého problému minulej diskriminácie, ktoré spočíva v zhoršení druhého problému, nie je žiadnym riešením. Prijatie zvýhodnení pre rasové a etnické menšiny v sebe navyše zahŕňa potrebu vytvorenia mechanizmu pre zisťovanie rasy a etnicity. Ministerstvo spravodlivosti nemôže robiť kriminálne štatistiky, v ktorých by vykazovalo rasový pôvod páchateľov trestných činov. Teraz sa bude rasový pôvod preukazovať. Ak aj budeme súhlasiť, že v minulosti prichádzalo k diskriminácii, neboli diskriminovaní Rómovia alebo Maďari alebo Rusíni, ale boli to jednotliví muži a ženy podľa našej ústavy, slobodní a rovní v dôstojnosti a právach, ktorí boli objektom diskriminácie a riešením je, že už sa to nikdy nemôže stať. Preferenčné zaobchádzanie má za cieľ vyrovnať skóre. Jednotlivci, ktorí boli diskrimináciou poškodení, majú právo na nápravu, ale neexistuje nič ako veriteľská, či dlžnícka rasa alebo etnická skupina. Cieľ, ktorý chce navrhovateľ dosiahnuť zavedením diskriminácie a preferenčného zaobchádzania, je odstránenie znevýhodnenia marginalizovaných skupín, resp. osôb žijúcich v sociálnej exklúzii. Návrh novely zákona však použil na identifikáciu týchto osôb nelegitímne, ústavou priamo zakázané kritérium, ktoré samo osebe nemá priamu súvislosť so znevýhodnením týchto osôb. Ak chce vláda pomôcť marginalizovaným komunitám, mala by ako kritérium na pomoc týmto osobám ustanoviť zlú sociálnu situáciu, ale nie rasový či etnický pôvod. A tak sa môžeme na záver opýtať, čo nám zostáva, ak chceme skutočne prekonať rasové a etnické predsudky. Čo nám zostáva, ak nechceme, aby sa nám čoraz viac vzďaľoval ideál, aby bol každý posudzovaný ako jednotlivec, a nie ako člen skupiny, ku ktorej je pričlenený niekoho predstavou vo verejnej politike? Podľa mojej mienky nám zostáva iba jediné. V súlade s textom našej ústavy prestať používať rasové etnikum ako rozlišovacie kritérium. Ďakujem veľmi pekne.