D. Lipšic, podpredseda vlády a minister spravodlivosti SR: (2005-01-20):
Ako prvý vystúpil pán poslanec Miklušičák, ktorý navrhol ešte doplniť jednotlivé ustanovenia kvôli schváleným pozmeňujúcim návrhom v ústavnoprávnom výbore, najmä čo sa týka verejnej obhajoby, ale aj napríklad rozdelenia trestného činu, založenia, zosnovania zločineckej skupiny a potom založenia, zosnovania teroristickej skupiny. Pán poslanec Kolesár a následne aj pán poslanec Polka vystúpili s návrhom, aby sa zmenila jurisdikcia vojenskej justície a aby do nej nespadali príslušníci ozbrojených zborov. S týmto návrhom osobne nesúhlasím a skúsim zhrnúť môj nesúhlas do dvoch základných bodov. Cieľom zahrnutia príslušníkov ozbrojených zborov pod vojenskú justíciu je: 1. aby sa prelomili personálne väzby, ktoré z titulu výkonu svojej funkcie majú policajti s ďalšími orgánmi činnými v trestnom konaní, a 2. cieľom je aj zrýchliť samotné trestné konanie v prípadoch, keď sú trestne stíhaní policajti, čo, samozrejme, môže mať tiež výrazný preventívny účinok. Rýchlosť konania je preto lepšia vo vojenskej justícii, pretože vojenská justícia je veľmi dobre personálne, ale aj odborne dimenzovaná, či vojenská prokuratúra, alebo aj vojenské súdy. Boli tu spomenuté viaceré názory Rady Európy, mnohé odporúčania, mnohé možno listy. Chcem veľmi jasne povedať, že Rada Európy namieta v tej situácii a v tom prípade, ak vojenská justícia koná podľa osobitných trestných kódexov, teda keď existujú vojenské trestné kódexy. Ale naša vojenská justícia koná podľa všeobecných trestných kódexov, podľa všeobecného Trestného zákona aj Trestného poriadku. Takisto je pravdou, že v mnohých iných krajinách, ako je Španielsko, Taliansko, Francúzsko, sú policajti podriadení jurisdikcii vojenskej justície. A nezáleží na tom, že je to gendarmerie vo Francúzsku alebo karabinieri v Taliansku. Pán poslanec Polka hovorí, že sú vojensky organizovaní, ale plnia rovnaké funkcie, aké plnia policajti v našom právnom poriadku. Čiže myslím si, že je to dobrý návrh. A chcem povedať jednu vec. Od budúceho roku bude mať Slovensko profesionálnu armádu. Tento pozmeňujúci návrh nie je riešením, pretože ak by vojenská justícia nemala v jurisdikcii aj ozbrojené zbory, hovorím to veľmi otvorene, potom je potrebné vojenskú justíciu zrušiť. Nemá význam zachovať jej dnešnú jurisdikciu pri profesionálnej armáde, lebo to nemá absolútne žiadnu logiku. Pán poslanec Vavrík vystúpil s pripomienkami k informačno-technickým prostriedkom. Zdá sa mi, že by – ale k tomu sa zrejme budem musieť vyjadriť až po preštudovaní jeho návrhu – týmto postupom nasadzovanie ITP bolo takmer nemožné. Pretože by každý, na kom bude ITP nasadené, potom mal oprávnenie sa dozvedieť, že sa tak stalo, aj keď išlo o celkom zákonné konanie, a to si myslím, že by spôsobovalo vážny problém. Pán poslanec Abelovský mal tri vážne pripomienky a veľa malých pozmeňujúcich návrhov, čo vyčítal kolegom pri Trestnom zákone, ale, samozrejme, je to jeho legitímne právo. Čo sa týka väzby, návrh vlády skracuje lehotu trvania väzby aj maximálnu lehotu a kategorizuje ju podľa závažnosti spáchaného deliktu. Navyše zavádza pravidlo, podľa ktorého len polovica z celkovej doby väzby sa môže využiť v prípravnom konaní. To znamená, motív je, samozrejme, skrátiť celé trestné konanie. Chcem však povedať, že podľa Európskeho súdu pre ľudské práva sa dĺžka trvania väzby počíta len do doby vyhlásenia prvostupňového rozhodnutia. Totiž následne je obmedzenie osobnej slobody založené na prvostupňovom rozsudku, teda na čl. 5 ods. 1 písm. a) dohovoru. Takisto chcem povedať, že judikatúra Európskeho súdu nie je s týmto nijako v rozpore, čo sa týka čl. 5 ods. 3. V prípade Wemhoff proti Spolkovej republike Nemecko nebolo porušené toto právo ani pri väzbe trvajúcej tri roky a päť mesiacov. V prípade W. verzus Švajčiarsko ani v prípade väzby trvajúcej štyri roky a päť dní. Pán poslanec Abelovský spomínal, že sa v mnohých prípadoch väzobného stíhania nevykonávajú úkony, najmä v prípravnom konaní. Musím však tiež konštatovať, že už viackrát – a je to už takmer štandardné konanie našich súdov –, pokiaľ sú nečinné orgány prípravného konania vo väzobnej veci, dochádza k prepusteniu z väzby, čo sa mi zdá byť celkom správna prax. Pán poslanec následne pri agentovi spomenul aj príbehy, konkrétne dvoch sudcov Najvyššieho súdu. Tu žiadne príbehy, kedy by niekto bol vo väzbe päť rokov a potom bol oslobodený, nespomenul. Obávam sa, že možno aj preto, že tu taký príbeh na Slovensku nemáme. To sa môže, samozrejme, stať. Všetci si uvedomujeme, že väzba nie je trest, ale ani pozmeňujúci návrh, ktorý predložil, nie je asi dobrým riešením. Pretože nielen trestné činy proti životu a zdraviu, teda tie najzávažnejšie, sú tými, ktoré sú skutkovo a právne najzložitejšie. Často je skutkovo a právne oveľa zložitejšia ekonomická kauza, ktorá vyžaduje tým pádom aj väčšiu dĺžku samotného trestného konania. Preto obmedzovať maximálnu dĺžku väzby len na trestné činy proti životu a zdraviu sa mi nezdá byť systémové a nezdá sa mi to byť ani celkom logické. Ale opakujem, oproti platnému stavu ministerstvo spravodlivosti navrhuje skrátiť dĺžku trvania väzby a presne ju vymedziť na prípravné a súdne konanie. K Špeciálnemu súdu. Takisto si myslím, že nejde o systémové riešenie, aby krajský súd bol súdom odvolacím, keď krajský súd je pre jeden kraj, ale potom by bol odvolacím v jednej agende na celé územie Slovenska. To sa mi zdá byť ako nesystémové riešenie. V iných krajinách, kde sú špeciálne súdy, Španielsko, Taliansko, rozhoduje o odvolaniach voči jeho rozhodnutiam Najvyšší súd. Na prvom stupni začínajú u nás mnohé iné prípady v správnom súdnictve, napríklad. Pozmeňujúci návrh pána poslanca navrhuje potom aj novelizovať mnohé ďalšie zákony a myslím si, že tým ide nad rámec návrhu samotného Trestného poriadku, preto si dovoľujem s týmto pozmeňujúcim návrhom aj takto formálne vyjadriť nesúhlas. Pán poslanec ako tretiu vec, a asi kľúčovú, namietol a diskutoval o agentovi. Spomenul aj dva príbehy. Prvý príbeh sa mal týkať člena rekodifikačnej komisie, sudcu Najvyššieho súdu. Ale nejde o člena rekodifikačnej komisie a ide o sudcu Najvyššieho súdu. Podľa mojich informácií bola vykonaná prehliadka priestorov so súhlasom prokurátora Úradu špeciálnej prokuratúry, išlo o úkon lege artis a neviem, prečo by sme sa ním mali na rokovaní o trestnej rekodifikácii zaoberať. Druhý prípad sa zatiaľ ukazuje, že nešlo o prípad odpočúvania, ale to je vecou tiež Kriminalisticko-expertízneho ústavu a tiež si myslím, že to nie je meritórne k veci trestnej rekodifikácie. Ale tým začal problém agenta. Zároveň pán poslanec spomenul posledné a naozaj veľmi závažné prípady vrážd v prostredí organizovaného zločinu, ktorého obeťami boli aj nevinné deti. Priznám sa len, že mi nie je zrejmé, aký je kauzálny nexus medzi postavením agenta a týmito hroznými prípadmi vrážd nevinných obetí. Ale vyjadrím sa stručne k otázke agenta, lebo naozaj sa mi javí, že ide o otázku, ktorá je kľúčová. Priebeh korupčných deliktov je špecifický, pretože v nich existuje dôkazná núdza. Preto aj spôsoby odhaľovania korupcie musia byť špecifické a musia sa odlišovať od konvenčných spôsobov používaných pri iných druhoch kriminality. Inak povedané, na utajovanú trestnú činnosť je potrebné nasadiť utajované prostriedky. Ide o špecifické formy páchania trestnej činnosti, ktorých odhaľovanie je mimoriadne sťažené, čo má za následok nevyváženosť medzi záujmom na postihu týchto konaní a ochranou ľudských práv. Napriek tomu, že pán poslanec hovoril a agentovi provokatérovi, agent v zásade u nás nemôže konať iniciatívne, nemôže navádzať na trestnú činnosť. Výnimku tvorí len prípad korupcie verejných činiteľov, ak, teraz citujem Trestný poriadok, „možno dôvodne predpokladať, že páchateľ by spáchal taký trestný čin aj vtedy, ak by príkaz na použitie agenta nebol vydaný“. To znamená, je tu akési delené dôkazné bremeno. Štát musí preukázať, že páchateľ mal sklony k spáchaniu korupčného deliktu, a preto použil iniciačnú metódu, a obvinený, že trestný čin bol vyvolaný zo strany štátu. Pôjde teda o podnet voči osobe, ktorá má sklony k páchaniu korupčnej trestnej činnosti. Rovnováha medzi záujmom na postihu korupčnej činnosti verejných činiteľov a ochranou ich práv je posunutá v tomto prípade viac na stranu legitímneho záujmu spoločnosti, na bezúhonnosti osôb, ktoré vykonávajú verejnú moc. Pán poslanec spomínal judikatúru štrasburského súdu. Ja veľmi dobre poznám a mám aj tu pri sebe rozhodnutie vo veci De Castro proti Portugalsku, ktoré však konštatovalo, že k porušeniu dohovoru prišlo kvôli tomu, že agent bol použitý bez súhlasu súdu a neexistovali operatívne poznatky o trestnej činnosti podozrivých osôb. To sú body 37 a 38 rozhodnutia vo veci De Castro. Ale v rozhodnutí vo veci Lüdi proti Švajčiarsku, ktoré už pán poslanec nespomenul, Európsky súd prišiel k záveru, že nebolo porušené právo na spravodlivý proces práve kvôli súhlasu súdu s použitím agenta. A náš Trestný poriadok, platný aj navrhovaný, práve umožňuje použitie agenta len so súhlasom súdu, čo je aj najväčšia zábrana voči možnému zneužitiu. Zacitujem v tomto prípade z publikácie pána JUDr. Repíka, nášho bývalého sudcu v Štrasburgu, ktorý vo svojej knihe uvádza, že boli sformulované na medzinárodnom kongrese trestného práva štyri zásady na použitie agenta: - Prvou je zásada zákonnosti, t. j. prostriedok musí byť upravený zákonom a používaný pri rešpektovaní ľudských práv. – To je splnené. - Zásada subsidiarity, ako druhá zásada, teda prostriedok môže byť použitý len vtedy, ak nie je možné účel dosiahnuť inak. – Aj to je splnené. - Zásada proporcionality, teda prostriedok je možné použiť len u obzvlášť závažných trestných činov. – Aj to je splnené. - Zásada judiciarity, teda prostriedok je možné použiť len s povolením sudcu a pod jeho kontrolou. – A to je splnené tiež. Som presvedčený, vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, že vysoká miera korupcie oslabuje dôveru v štátne inštitúcie vrátane justičných a policajných orgánov a podkopáva hodnoty, na ktorých je založená demokracia. Všetci občania si zaslúžia právny systém, ktorý dáva šancu všetkým namiesto toho, aby ochraňoval úzke záujmy len niekoľkých. Pán poslanec spomenul ako najzávažnejšiu námietku ústavnosti, ale riešenie vo veci agenta máme v našom Trestnom poriadku už rok aj niekoľko mesiacov. Zatiaľ ani skupina poslancov neiniciovala konanie pred Ústavným súdom. Ak je tam vážna námietka z ústavnosti, ja sa opýtam, z akého dôvodu nebolo takéto konanie iniciované? Myslím si, že to by bolo najpoctivejšie riešenie celého problému. Ako predposledný vystúpil pán poslanec Husár v rámci rozpravy so snahou a apelom, aby trestné konanie bolo najrýchlejšie a najefektívnejšie. Spomenul aj prípad právnej úpravy v Spojených štátoch amerických. Nespomenul už, že v Spojených štátoch amerických väzobne stíhané osoby, aj keď sú oslobodené, nárok na odškodnenie nemajú. Ale, samozrejme, v každom jednom prípade a v každom jednom systéme je to odlišné. A ministerstvo spravodlivosti si uvedomuje potrebu zrýchlenia trestného konania. Koniec koncov základný cieľ navrhovanej právnej úpravy je zrýchliť a zefektívniť trestné konanie. Ale pán poslanec v závere apeloval na ľudskosť a v určitom zmysle slova to vo svojom závere využijem aj ja. Neviem, či ma kvôli tomu nevyčiarkne Slovenská komora advokátov zo svojho zoznamu, ale risknem to. Často hovoríme o právach obvinených a obvinení majú svojich advokátov, je to ich ústavné právo. Ale málokedy hovoríme o právach poškodených, o právach obetí – a mnohé z nich už nie sú medzi nami. A títo nemajú svojich advokátov alebo ich nie je veľmi počuť. Ich advokátmi, advokátmi spoločnosti musíme byť my všetci, aj vo vláde, ale rozhodne aj vy poslanci v tejto snemovni. Ja verím, že pri schvaľovaní nového Trestného poriadku na to nezabudnete. Ďakujem. (Potlesk.)