V. Veteška, podpredseda NR SR: (2006-02-07):
M. Murgaš, poslanec: Dámy a páni, dnes sa táto snemovňa zaoberá prerokúvaním návrhu skupiny poslancov na vyslovenie nedôvery jednému z najkontroverznejších, a dovolím si poznamenať, aj najmenej profesionálne zdatných ministrov vo vláde Mikuláša Dzurindu – ministrovi zdravotníctva Rudolfovi Zajacovi. Pán Zajac vystúpil prvýkrát v tomto parlamente 6. novembra 2002, keď v mene vlády Slovenskej republiky predložil návrh na skrátené legislatívne konanie o návrhu zákona, ktorým sa menil a dopĺňal zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 273/1994 Z. z. o zdravotnom poistení, financovaní zdravotného poistenia, o zriadení Všeobecnej zdravotnej poisťovne a o zriaďovaní rezortných, odvetvových a občianskych zdravotných poisťovní. Už z jeho prvého vystúpenia a reakcií na diskusiu poslancov sa dalo vytušiť, že parlament bude mať do činenia s ministrom, ktorý je nielen obratný demagóg a schopný manipulátor, ale aj s človekom, ktorého charakteristickým znakom je arogancia a hrubosť. Minister Zajac sa v tejto snemovni „preslávil“ metódou využívanou aj niektorými inými ministrami Dzurindovej vlády. Táto metóda spočíva v arogancii, zosmiešňovaní politických oponentov a ich očierňovaní, a to vždy vtedy, keď pán Zajac nebol schopný viesť s poslancami vecný a odborný dialóg, čo sa mu stávalo často. (Potlesk.) Súčasťou jeho taktiky vo vzťahu k poslancom Národnej rady bolo neustále generovanie sľubov, ktoré sa v rozhodujúcej miere nikdy nesplnili. Túto taktiku začal používať veľmi skoro a používa ju dodnes. Ale aby som bol konkrétny. Vo svojom vystúpení v súvislosti s novelou zákona o zdravotnej starostlivosti dňa 14. januára 2003 nás presviedčal o tom, že, citujem: „Účelom predloženého návrhu zákona je zahájenie procesu postupného vytvárania stabilných podmienok pre fungovanie činnosti v zdravotníctve, a to v prvom rade najmä zastavenia dlhu a zabezpečenie vyrovnanej bilancie v systéme zdravotného poistenia.“ Koniec citátu. Vážené kolegyne, kolegovia, máme február 2006, o stabilných podmienkach v zdravotníctve môžu pacienti a lekári iba snívať, pretože stabilita bola pod vládou pána ministra Zajaca nahradená chaosom. O zastavení zadlžovania zdravotníctva radšej pomlčím. Ale pán minister Zajac pokračoval ďalej. Jeho apetít promismena sa týmto nevyčerpal. Ešte v ten istý deň nám vo svojom záverečnom slove sľúbil, že, opäť citujem: „Táto novela je posledná z noviel, kde sa dotýkame občana len preto, že vo frekvencii jeho zneužívania bude frekvencia jeho poplatkov.“ Dôverčivý pacient a aj dôverčiví poslanci Národnej rady vtedy ešte nepredpokladali, že sľuby, ktoré nebudú dodržané, patria do základného politického arzenálu pána ministra Zajaca. Jeho neskoršie kroky potvrdili, že ani tento sľub nechcel dodržať a ani ho nedodržal. Výdavky domácností v Slovenskej republike jasne dokumentujú prudký medziročný rast výdavkov na zdravotnícke služby v stálych cenách, predovšetkým z titulu zvyšovania poplatkov. Príkladov jeho politickej demagógie je v jeho vystupovaniach a konaní naozaj neúrekom. Ale aby som bol opäť konkrétny, zostanem pri jeho vystúpení 14. januára 2003 v Národnej rade Slovenskej republiky. Pán Zajac bol vtedy ešte hrdým ministrom politickej strany ANO a patrične sa k nej aj hlásil. Citujem: „Strana, ktorá ma nominovala na funkciu, Aliancia nového občana našla tú politickú odvahu sa postaviť nielen do parlamentu, to nie je až také ťažké, ale aj pred občanov Slovenskej republiky a povedať im, ak len ten systém sa definitívne zrúti a tento systém, ktorý sa nám definitívne zrúti, bude ďaleko drahšie a ďaleko bolestivejšie reparovať.“ Nuž, pán minister už nekope za ANO a asi nie je na ňu ani príliš hrdý. Ale zato sa zubami-nechtami drží vo vláde bez toho, že by podľa pravidiel parlamentnej demokracie reprezentoval parlamentnú politickú stranu. Koho teda reprezentujete, pán minister Zajac? V citovanom vystúpení sa však pán minister na chvíľku postavil k svojím schopnostiam aj pravdivo, a to vtedy, keď o sebe povedal, citujem: „Ja som iba obyčajný komerčný urológ.“ (Potlesk.) Už vtedy by bolo pre slovenské zdravotníctvo šťastím, keby bol odišiel z pozície ministra zdravotníctva a vrátil sa k práci „obyčajného komerčného urológa“, aj keď priznám sa, neviem, čo to je komerčný urológ. Poslancov a verejnosť zavádzal minister zdravotníctva aj pri predkladaní ďalších návrhov zákonov. Na rokovaní Národnej rady Slovenskej republiky dňa 27. februára 2003 tvrdil, že, citujem: „Zavedením jednotlivých platieb sa poskytovanie služieb súvisiacich s poskytovaním zdravotnej starostlivosti a úhrady za použitie dopravnej služby súvisiace s poskytovaním zdravotnej starostlivosti bude mať očakávaný negatívny dopad na občana v priemere 49 korún mesačne, v prípade doterajšej frekvencie vyšetrovania a návštev.“ Nebola a nie je to pravda, ako potvrdzujú štatistiky, pretože reálny negatívny dosah na občana pri zachovaní frekvencie v stálych cenách už je niekoľkonásobne, ako proponoval pán minister Zajac. A môžeme sa len dohadovať, či nepravdivé údaje uvádzal zámerne alebo z dôvodu jeho neprofesionality. Pán minister sa vo svojich vystúpeniach často oháňal slovom „efektivita“ bez toho, aby sa pokúsil pochopiť podstatu efektívnosti v zdravotníctve, ktorá má zasadne iné kritériá ako v iných odvetviach služieb. Napríklad 20. mája 2004 vo svojej reakcii na vystúpenia poslancov k návrhu zákona o rozsahu zdravotnej starostlivosti povedal, citujem: „Teda treba povedať, že nič iné týmito zákonmi nedosahujeme, len chceme zvýšiť efektivitu systému, chceme to dosiahnuť, aby sme z tých korún, ktoré sme tam schopní dať, zvyšovali efektivitu systému, nič viac.“ Nuž, je to naozaj formulácia hodná komerčného urológa, ale nie rozhľadeného ministra zdravotníctva. Dámy a páni, nechcem ďalej tráviť čas na ďalšie dokazovanie omylov a chýb ministra Zajaca. Keďže však vystupujem za poslanecký klub politickej strany Smer – Sociálna demokracia, dovoľte mi, aby som uviedol kardinálne výhrady k práci ministra, ktoré sú zároveň aj dôvodmi, prečo sa tento poslanecký klub zasadzuje za to, aby mu bola vyslovená Národnou radou Slovenskej republiky nedôvera. 1. Ministerstvo zdravotníctva pod vedením ministra Zajaca nebolo schopné vytvoriť konzistentnú zdravotnú politiku, realizáciou ktorej by sa zlepšila rovnosť a spravodlivosť pri poskytovaní zdravotníckych služieb na základe povinného zdravotného poistenia a kvalita zdravotníckych služieb. Naopak, došlo k zníženiu rovnosti, k prehĺbeniu nespravodlivosti a poklesu dostupnosti u niektorých skupín obyvateľstva k zdravotníckym službám. 2. Ministerstvo zdravotníctva pod vedením ministra Zajaca nedokázalo vytvoriť mechanizmy na efektívnu spoločenskú alokáciu zdrojov zo zdravotného poistenia a štátneho rozpočtu. 3. Ministerstvo zdravotníctva, na čele ktorého stojí minister Zajac, nevedelo alebo nechcelo vytvoriť systém na kontrolu a hodnotenie kvality poskytovaných zdravotníckych služieb, hoci takéto systémy už niekoľko rokov úspešne fungujú v ekonomicky vyspelých krajinách. V dôsledku tejto ministerskej impotencie sa postavenie pacienta vo vzťahu k poskytovateľovi nezlepšilo, skôr sa zhoršilo. 4. Ministerstvo zdravotníctva so svojím ministrom nevedelo vytvoriť a implementovať do poistného systému nástroje motivujúce poskytovateľov na presadzovanie moderných, ekonomicky efektívnejších a humánnejších terapeutických metód a postupov. 5. Ministerstvo zdravotníctva a jeho minister často praktizovali prístupy poznačené netransparentnosťou, stranícko-politickým klientelizmom a konali kroky, ktoré boli v súlade so záujmami lobistických a finančných skupín, nie však so spoločenskými záujmami a záujmami pacientov. 6. Ministerstvo zdravotníctva pod vedením ministra Zajaca začalo uskutočňovať manéver zameraný na likvidáciu pluralitného vlastníctva v poskytovateľskom a poistnom sektore a vytvorenie poskytovateľskej a poistnej štruktúry, kde majoritu majú súkromné podnikateľské subjekty. Tieto sa krok za krokom vytváraných poistných a poskytovateľských reťazcov snažia získať monopolné postavenie na trhu zdravotníckych služieb a trhu zdravotného poistenia... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)