K. Tóthová, poslankyňa: (2001-12-11):
J. Migaš, predseda NR SR: Vyhlasujem rozpravu o tomto bode programu za skončenú. Chce sa k rozprave vyjadriť ministerka ako navrhovateľka? Pani ministerka. Pani ministerka! B. Schmögnerová, ministerka financií SR: Áno? Prosím? J. Migaš, predseda NR SR: Ukončil som rozpravu. Pýtam sa, či sa chcete vyjadriť k rozpave. Nech sa páči. B. Schmögnerová, ministerka financií SR: Ak dovolíte, veľmi stručne. V prvom rade chcem opraviť to, čo som v úvodnom slove povedala ako komentár k spoločnej správe. Myslím si, že som to zle povedala k bodu 54, kde gestorský výbor navrhuje neschváliť a je to dátum účinnosti po ešte prekonzultovaní s odborníkmi, ktorí pripravovali tento návrh zákona na ministerstve financií. Beriem späť to, čo som povedala a poprosím vás, aby ste účinnosť zákona predsa len predĺžili o ten jeden štvrťrok do 1. 4. vzhľadom na to, že ako ma pred chvíľočkou informovali, sú potrebné pomerne značné zmeny v účtovníctve a tak ďalej, ktoré sa nedajú už tak za to krátke obdobie, ktoré k dispozícii máme, uskutočniť. Takže beriem späť to, čo som predtým povedala. Z pozmeňujúcich návrhov, ktoré tu zazneli, dovoľte mi, aby som sa vyjadrila k pozmeňujúcim návrhom pána poslanca Tatára. Prvý sa dotýkal účinnosti zákona, o tom som povedala teraz. Druhý návrh, druhý a tretí sa dotýkal spôsobu vymenovania členov rady, ale zároveň aj možnosti, aby členovia rady, ktorí boli do tejto rady delegovaní, respektíve vymenovaní podľa predchádzajúceho zákona, by si mohli ukončiť svoje obdobie. Je to veľmi neprimerané riešenie, vždy, keď sa novým spôsobom vytvára inštitúcia, tak sa musí vytvoriť aj priestor pre nový spôsob vymenovania členov a pre nové vymenovanie členov rady, čo v žiadnom prípade neznamená, že prevažná väčšina z nich možno nebude rovnako vymenovaná do rady, ako to bolo aj doposiaľ. Takže poprosím nepodporiť tento návrh dva, tri pána poslanca Tatára. Odzneli tu ďalej dva návrhy, ktoré sa týkajú, áno, je to pravda, iných dvoch zákonov, ale vzhľadom na to, že ide o návrh zákona o Úrade pre finančný trh a o zmenách niektorých iných zákonov, tento priestor tu vytvorený bol. Jeden návrh sa týka určitých upresnení, ktoré sa zaoberajú úverovými záväzkami a vôbec právnymi záväzkami, ktoré prechádzajú na Štátny fond životného prostredia a druhým sa napráva niečo, čo vzniklo v Národnej rade v úplne inom zákone, v zákone o odpadoch a je to skutočne veľmi dôležité z hľadiska chodu niektorých podnikov, čiže je to pre potreby slovenského hospodárstva dôležité. Takže chcem vás poprosiť, aby ste obidva tieto návrhy, jednak pani poslankyni Angelovičovej a pána poslanca Kötelesa, podporili. Ďakujem. J. Migaš, predseda NR SR: Chce sa vyjadriť k rozprave spravodajca? Áno, nech sa páči. V. Maňka, poslanec: Vážené kolegyne, vážení kolegovia, ja budem stručný. Chcel by som sa poďakovať všetkým, ktorí sa podieľali na prerokovaní tohto návrhu. My sme vo výbore pre financie rokovali, nechcem povedať, že nie hodiny, ale dni o tomto návrhu spoločne s pracovníkmi ministerstva financií, s pracovníkmi Úradu pre finančný trh a ďalšími. Tento kompromis, ktorý sme dostali do spoločnej správy, sa nerodil ľahko a ja by som sa chcel poďakovať všetkým, ktorí sa na ňom podieľali. Na začiatku sa javilo, že kompromis žiadny nenastane, nakoniec usilovnou prácou aj pracovníkov ministerstva financií, aj ďalších, ktorí oponovali niektoré body, sme dospeli k návrhu zo spoločnej správy. Ďakujem za spoluprácu. J. Migaš, predseda NR SR: Prerušujem rokovanie o tomto bode programu. Budeme hlasovať neskôr. Body 32 a 34 schváleného programu majú väzbu priamo na štátny rozpočet, čiže budeme o nich rokovať až po schválení zákona o štátnom rozpočte. Teraz pristúpime k prvému čítaniu o vládnom návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 38/1993 Z. z. o organizácii Ústavného súdu Slovenskej republiky, o konaní pred ním a o postavení jeho sudcov v znení neskorších predpisov. Vládny návrh zákona ste dostali ako tlač 1238. Návrh na pridelenie vládneho návrhu zákona na prerokovanie výborom Národnej rady máte v mojom rozhodnutí č. 1377. Z poverenia vlády návrh zákona uvedie minister spravodlivosti Ján Čarnogurský. Nech sa páči, pán minister. J. Čarnogurský, minister spravodlivosti SR: Vážený pán predseda, vážená Národná rada. Návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 38/1993 Z. z. o organizácii Ústavného súdu Slovenskej republiky, predkladá ministerstvo spravodlivosti podľa plánu legislatívnych úloh vlády Slovenskej republiky na tento rok. Predkladaná novelizácia zákona č. 38/1993 Z. z. o organizácii Ústavného súdu si vyžaduje prijatie ústavného zákona č. 90/2001 novely ústavy, ktorý rozšíril právomoci Ústavného súdu, zavádza nové druhy osobitných konaní, rozširuje počet sudcov Ústavného súdu. Cieľom novely je uviesť daný zákon do súladu s Ústavou Slovenskej republiky a odstrániť niektoré nedostatky, ktoré v praxi spôsobovali aplikačné problémy, ako aj upresnenie niektorých právnych pojmov a odstránenie terminologických nepresností. Ťažiskom novely je už spomínané dosiahnutie súladu daného zákona s Ústavou Slovenskej republiky, s čím súvisí: vypustenie ustanovení upravujúcich podnet fyzických a právnických osôb, ktorým namietali porušenie svojich práv, ktoré vzhľadom na novelizáciu ústavy stratili v nej oporu; ďalej uverejňovanie rozhodnutí týkajúcich sa výkladu ústavy a ústavných zákonov v Zbierke zákonov Slovenskej republiky; ďalej pozastavenie účinnosti právnych predpisov, ak môže dôjsť k ohrozeniu základných práv a slobôd alebo ak hrozí hospodárska škoda, alebo iný vážny, nenapraviteľný následok; ďalej úprava špecifickej preventívnej kontroly ústavnosti dohodnutých medzinárodných zmlúv a o ústavnosti predmetu referenda; konečne rozšírenie okruhu subjektov, ktoré budú môcť podať ústavnú sťažnosť na orgány verejnej moci, o orgány verejnej moci, aj rozšírenie okruhu skutočností, na základe ktorých môže oprávnený subjekt podať ústavnú sťažnosť, a to ak k porušeniu základných práv a slobôd došlo opatrením alebo iným zásahom. Na základe uvedeného odporúčam Národnej rade Slovenskej republiky postúpiť tento zákon do ďalšieho čítania. Ďakujem. J. Migaš, predseda NR SR: Dávam slovo spravodajcovi, ktorého určil navrhnutý gestorský ústavnoprávny výbor, predsedovi tohto výboru poslancovi Oroszovi. Nech sa páči. L. Orosz, poslanec: Ďakujem pekne za slovo, vážený pán predseda. Vážený pán minister, vážené dámy, vážení páni. Dovoľte mi ako spoločnému spravodajcovi výborov Národnej rady Slovenskej republiky v súlade s § 73 ods. 1 zákona Národnej rady Slovenskej republiky o rokovacom poriadku v znení neskorších predpisov vystúpiť na rokovaní Národnej rady pri prvom čítaní o vládnom návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 38/1993 Z. z. o organizácii Ústavného súdu Slovenskej republiky, o konaní pred ním a o postavení jeho sudcov v znení neskorších predpisov. Ide o tlač č. 1238. Na úvod mi dovoľte konštatovať, že prerokúvaný vládny návrh zákona spĺňa z formálnoprávnej stránky všetky náležitosti, ktoré sú uvedené v § 67 a § 68 zákona Národnej rady Slovenskej republiky o rokovacom poriadku v znení neskorších predpisov a spĺňa takisto náležitosti, ktoré sú určené v legislatívnych pravidlách. Z vecného hľadiska, myslím si, že nie je potrebné osobitne o tomto vládnom návrhu zákona hovoriť tak, ako vyplýva z dôvodovej správy, tak ako vyplýva z úvodného vystúpenia pána ministra. Základným cieľom prerokúvaného návrhu zákona je jeho zosúladenie s platným textom Ústavy Slovenskej republiky po zmenách, ktoré boli vykonané vo februári tohto roka. Vieme, že ústavná zmena z tohto roka podstatným spôsobom zmenila postavenie Ústavného súdu, zaviedla štyri nové právomoci pre Ústavný súdu Slovenskej republiky. Podstatne rozšírila ďalšie tri právomoci Ústavného súdu Slovenskej republiky. Veľmi významným spôsobom zmenila ústavnú úpravu právnych účinkov v rozhodnutí Ústavného súdu tak, aby mohol byť Ústavný súd efektívnym nástrojom kontroly a ochrany ústavnosti. Takisto treba spomenúť určité zmeny súvisiace s pôsobnosťou pléna, respektíve senátov Ústavného súdu Slovenskej republiky. Toto všetko je potrebné premietnuť do zákona č. 38/1993 Z. z. a iste aj podrobnejšie upraviť najmä z procesného hľadiska. Už z tohto hľadiska je možné konštatovať, že je to novela veľmi potrebná a dovolím si povedať, že s úlohami, ktoré mala pred sebou vládna legislatíva, sa vysporiadala veľmi solídne, i keď treba povedať, že trocha oneskorene. Určite by sme boli privítali, keby tento návrh zákona bol v parlamente už v druhom čítaní. To znamená, keby bol predložený už na minulú schôdzu Národnej rady Slovenskej republiky. Predložený návrh zákona reaguje popri reakcii na novelu Ústavy Slovenskej republiky aj na niektoré ďalšie otázky, ktoré nesúvisia bezprostredne s novelou a vyplývajú z doterajšej praxe Ústavného súdu. Je to otázka upresnenia zastupovania pred Ústavným súdom, je to otázka vylúčenia inštitútu vedľajšieho účastníka z konania pred Ústavným súdom. Sú to niektoré ďalšie otázky, napríklad upresnenie uplatnenia zásady res judikáta a ďalšie veci. Z obsahu zákona vyplýva, že je to veľmi významný návrh, dá sa predpokladať, že bude o ňom najmä odborná diskusia, ja osobne to aj očakávam. Je iná vec, že na niektoré časti návrhu môžu byť rozdielne názory. Ale to je už predmetom druhého čítania. Chcem ešte upozorniť na to, že v legislatívnom procese je aj ďalšia novela zákona č. 38/1993 Z. z.. Ide o poslanecký návrh zákona, ktorý novelizuje aj zákon o rokovacom poriadku Národnej rady a zákon o Kancelárii prezidenta Slovenskej republiky. On súvisí so schváleným zákonom o štátnej službe, zákonom o verejnej službe. Ide vlastne o úpravu platových pomerov zamestnancov Ústavného súdu Slovenskej republiky. V tejto súvislosti bude potrebné konštruktívne posúdiť, či by nebolo vhodné premietnuť obsah tej spomínanej novely do vládneho návrhu zákona, aby sme v priebehu jednej schôdze nenovelizovali dvakrát zákon č. 38/1993 Z. z. Vychádzajúc z toho, čo som uviedol, a vychádzajúc aj z oprávnení, ktoré mám ako spravodajca výboru, budem odporúčať, aby sa Národná rada Slovenskej republiky uzniesla v zmysle § 73 ods. 3 písm. c) zákona o rokovacom poriadku Národnej rady, že po rozprave odporučí, aby sa tento návrh prerokoval v druhom čítaní. Ďalej v zmysle § 74 ods. 1 zákona o rokovacom poriadku Národnej rady a v súlade s rozhodnutím predsedu Národnej rady z 12. novembra 2001 č. 1377 odporúčam, aby sa tento návrh zákona pridelil na prerokovanie Ústavnoprávnemu výboru Národnej rady Slovenskej republiky a Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre ľudské práva a národnosti. Ďalej v súlade so spomínaným návrhom predsedu Národnej rady Slovenskej republiky navrhujem, aby úlohu gestorského výboru plnil Ústavnoprávny výbor Národnej rady Slovenskej republiky a čo sa týka lehôt, odporúčam, aby výbory, ktorým bude návrh pridelený, ho prerokovali v lehote do 22. januára, t. j. táto lehota by platila pre výbor pre ľudské práva a národnosti a gestorský výbor aby ho prerokoval v lehote do 24. januára 2002. To je všetko z mojej strany, pán predseda, môžete otvoriť rozpravu. J. Migaš, predseda NR SR: Otváram všeobecnú rozpravu o tomto bode programu. Písomne sa neprihlásil nikto, pýtam sa, kto sa do rozpravy hlási ústne. Pán poslanec Brňák. Uzatváram možnosť prihlásiť do rozpravy ústne. Jediný prihlásený pán poslanec Brňák. Poprosil by som predsedov poslaneckých klubov, aby na 14.00 hodinu zabezpečili poslancov, budeme hlasovať o doteraz prerokovaných zákonoch. Čiže prosím predsedov poslaneckých klubov, aby na 14.00 hodinu zabezpečili poslancov, budeme hlasovať. A teraz vystúpi v rozprave pán poslanec Brňák, nech sa páči. P. Brňák, poslanec: Ďakujem pekne, pán predseda. Vážený pán predseda, vážený pán minister, vážená Národná rada Slovenskej republiky. V rámci tohto prvého čítania chcem uviesť k uvedenému materiálu tri základné poznámky. Prvá poznámka vlastne nadväzuje na to, čo už bolo povedané zo strany aj spoločného spravodajcu a týka sa to vlastne celej genézy nadväznosti tohto návrhu zákona o organizácii Ústavného súdu vo väzbe na novelu Ústavy Slovenskej republiky. A musím s poľutovaním a ako viackrát konštatovať, že aj tento návrh zákona, ktorý organickým spôsobom má vykonávať to, čo bolo schválené v novele Ústavy Slovenskej republiky, ktorá je účinná od leta tohto roku, že o tomto návrhu zákona sa rokuje až dnes na začiatku mesiaca december a tesne pred novým rokom. Čiže z hľadiska účinnosti je možné predpokladať, že tento návrh zákona bude účinný niekedy v primeranom čase, možno v mesiaci februári alebo koncom januára. V tomto smere je legislatívne neudržateľné, aby niektoré zásadné veci, ktoré boli riešené vo vzťahu k Ústavnému súdu Slovenskej republiky v zmysle novely ústavy, poslednej novely Ústavy Slovenskej republiky, boli procesne organicky riešené v tomto zákone s takým časovým oneskorením, ako o tom rokujeme dnes. Zopakujem to ešte raz, to čo som povedal vo väzbe na zákon o verejnom ochrancovi práv alebo o súdnej rade Slovenskej republiky. Tento návrh vykonávacieho zákona mal byť známy a parlamentom poznaný v čase rokovania o novele Ústavy Slovenskej republiky, pretože tak nás zaväzuje a tak určuje záväzný dokument pri tvorbe legislatívnych noriem, legislatívny poriadok. Bohužiaľ, tento návrh nebol poznaný, o tomto návrhu sa rokuje s časovým rozdielom možno sedem mesiacov od účinnosti samotnej novely Ústavy Slovenskej republiky a neviem túto chvíľu predvídať možné praktické problémy vyplývajúce z toho, že tento zákon nadobudne účinnosť v oveľa neskoršom čase, ako z hľadiska ústavy bola upravená účinnosť pre niektoré pôsobnosti Ústavného súdu a vlastne od textu, ktorým bola schválená novela Ústavy Slovenskej republiky. To je prvá a zásadná pripomienka, inak je potrebné uviesť, že táto novela zákona o organizácii Ústavného súdu je potrebná a skutočne, ako už bolo povedané, nadväzuje na niektoré nové úpravy obsiahnuté v novele Ústavy Slovenskej republiky, ktoré sa týkajú činnosti Ústavného súdu. V tomto smere teda niet ani z nášho pohľadu nejakých väčších výhrad voči tomuto návrhu, pretože on vlastne iba vykonáva a organicky nadväzuje na to, čo bolo schválené v právnom predpise vyššej právnej sily, to je v novele Ústavy Slovenskej republiky. Dve pripomienky ale budem mať aj k tomuto textu, zatiaľ vo všeobecnej podobe. Prvá pripomienka sa týka problému, ktorý vznikol aj v súvislosti s novelou Ústavy Slovenskej republiky. Myslím si, že mnohým z nás, teda poslancom Národnej rady Slovenskej republiky ušlo z pozornosti, a ušlo z pozornosti to aj mnohej odbornej verejnosti a mnohým novinárom, že došlo z hľadiska schvaľovanej novely Ústavy Slovenskej republiky k istému lapsusu týkajúcemu sa a možnosti podávania návrhov a návrhov na Ústavný súd prostredníctvom fyzických osôb týkajúcich sa ústavných sťažností. Tento problém bol čiastočne alebo niektorí poslanci opozície čiastočne poukázali na tento problém a treba povedať, že tak, ako už som uviedol, odborná verejnosť, na stránkach odborných právnických časopisov, ale tiež novinárska obec nedostatočne využila tento, nazvime ho jemne, lapsus, ktorý predkladatelia novely ústavy nespozorovali a ktorý v konečnom dôsledku znamenal, že od účinnosti zákona, t. j. od termínu l. 7. 2001 do 1. 1. 2002 nebolo možné iniciovať na Ústavnom súde istý druh konaní zo strany občanov v súvislosti s ich návrhmi ústavných sťažností. Existovali rozličné účelové výklady, spomeniem pána poslanca Kresáka alebo pána poslanca Orosza ako otcov novely Ústavy Slovenskej republiky, ktorí sa snažili zmierniť tento nedostatok ústavného textu v tom, že nie je to celkom tak a že žiadne nejaké problémy z toho plynúce nehrozia, ale skutočnosť je iná. Mimochodom práve tento návrh, o ktorom teraz budeme rokovať v rámci prvého a neskôr aj v rámci druhého čítania, jasne dokladuje a jasne potvrdzuje, že došlo v danom prípade k chybe, k veľmi vážnej chybe v súvislosti so schválením novely Ústavy Slovenskej republiky a chyba spočíva, prepáčte, vyrušujete ma, a chyba spočíva v tom, že bolo potrebné v záverečných ustanoveniach, myslím v bode 57 tohto vládneho návrhu zákona, riešiť účelovo situáciu, ako vnímať návrhy občanov, ktoré boli podané v tom legislatívnom časovom vákuu, medzi obdobím 1. 7. 2001 až 1. 1. 2002, pretože inak by museli byť tieto návrhy Ústavným súdom odmietané a v dôsledku toho mohlo dôjsť aj k porušeniu základných práv a slobôd občanov v tom smere, že sa mohli obracať priamo, povedzme, na Európsky súd pre ľudské práva a slobody z toho dôvodu, že Ústavný súd Slovenskej republiky v tomto období šiestich mesiacov nemá kompetenciu a nemá právomoc rozhodovať o ich ústavných sťažnostiach. K uvedenému problému došlo na základe toho, že vypadol v novele ústavy článok 130 odsek 3 Ústavy Slovenskej republiky, ktorý v minulosti umožňoval dávať zo strany občanov podnety vo veciach ich práv a slobôd na Ústavný súd. Tým, že toto vypadlo, a tým, že nový model ústavnej sťažnosti občana nadobudol účinnosť až 1. 1. 2002, vlastne došlo k tej situácii, že uvedený čas siedmich mesiacov alebo šiestich mesiacov je právne nevykrytý a mohlo by dôjsť aj k istým ujmám občanov. Práve uvedený záverečný alebo uvedený jeden zo záverečných paragrafov novely vládneho návrhu zákona o organizácii Ústavného súdu reaguje na túto skutočnosť a treba povedať, že skôr právne účelovým spôsobom sa snaží povedať to, že takéto návrhy, ktoré boli podané v tomto medziobdobí, že treba pokladať vo všeobecnosti za návrhy, akoby boli podané vlastne v súlade už s novými podmienkami a že sa nestrácajú lehoty a nestráca sa čas práve v spojitosti s podaním takýchto návrhov, o ktorých bude možné konať a rozhodovať po prvom, bude sa môcť konať a rozhodovať po 1. januári 2002. Čiže inými slovami zhrniem to, čo som povedal, aj uvedený vládny návrh zákona uvedeným paragrafom, záverečným paragrafom jasne dokumentuje a dokladá, že došlo k zrejmej chybe v súvislosti s novelou Ústavy Slovenskej republiky a že sa snaží táto chyba riešiť možno pritiahnutím za vlasy nie celkom právne čistým spôsobom, ale hľadá sa riešenie, ako dospieť k situácii, aby občan netrpel na svojich právach a na svojich slobodách a aby štát z toho nemal väčšie fiasko pred medzinárodným súdom pre ľudské práva a slobody, ako by v skutočnosti mal mať. To je prvá poznámka. Druhá poznámka sa týka tých pasáží a tých častí, ktoré stále sa pridržiavajú poslednej účelovej novely zákona o organizácii Ústavného súdu v tom smere, že Ústavný súd Slovenskej republiky vlastne ex offo začína konania v súvislosti so začatím konaní pred Európskym súdom pre ľudské práva alebo pred komisiou OSN. Myslím si, že všetkým tým, ktorí sú vo veci zainteresovaní, pán poslanec Orosz to určite vie, možno mnohí kolegovia nie, pretože ide o problém, ktorý už je trocha časovo odťažitý, tak ten problém spočíval vlastne riešením v širších súvislostiach a kauzy zrušovania amnestií zastupujúcim prezidentom pánom Mečiarom, keď myslím dvojnásobný pokus zo strany poslancov KDH na zrušenie týchto amnestií nebol parlamentom z vecných, odborných a právnych dôvodov akceptovaný, a preto sa hľadalo nejaké iné ústretové riešenie, ktoré by mohlo privodiť stav opätovného alebo opakovaného rokovania Ústavného súdu o veci, o ktorej už v podstate raz veľmi jasne a veľmi rigorózne rozhodol. Ten účelový pozmeňujúci návrh v poslednej novele zákona o organizácii Ústavného súdu spočíval v tom smere, že ak by sa niekto obrátil na Medzinárodný súd pre ľudské práva alebo na Komisiu OSN a žiadal by, aby tieto medzinárodné inštitúcie a organizácie posúdili podaný návrh týkajúci sa porušenia základných práv a slobôd, že v takom prípade by vlastne Ústavný súd mal ex offo z úradnej moci začať konanie vnútroštátne a aby sa teda predišlo konaniu a rozhodovaniu pred takýmto medzinárodným orgánom. Treba povedať, že novela Ústavy Slovenskej republiky, ktorá bola schválená, našťastie uvedenú filozofiu a uvedený procesný postup neakceptovala zo strany predchádzajúcej schválenej právnej úpravy a že v tomto smere vlastne neurčila ani zákonné alebo ústavné medze pre takýto postup. Treba povedať, že pri pracovnom rokovaní o tomto návrhu zákona o organizácii Ústavného súdu, o ktorom rokujeme dnes, existovali, myslím, obidva inštitúty, ktorý sa týkal začatia a konania ex offo aj vo väzbe na Európsky súd pre ľudské práva, aj vo väzbe na Komisiu pre OSN. V priebehu legislatívneho alebo pripomienkového konania možno v Legislatívnej rade vlády alebo vo vláde vypadla, myslím, tá časť, ktorá sa týkala konania alebo iniciovania ex offo konania na Ústavnom súde v súvislosti so začatím konania na Európskom súde pre ľudské práva a ostala tam len tá pasáž, ktorá sa týka vlastne konania v rámci Komisie Organizácie Spojených národov. Chcem povedať, že takéto snahy, takéto účelové snahy sú podľa môjho názoru v rozpore s teraz platným textom Ústavy Slovenskej republiky a že skutočne nemôžeme v rámci novely zákona o organizácii Ústavného súdu riešiť akoby nový druh konaní na Ústavnom súde bez toho, aby táto zásadná a principiálna zmienka nebola obsiahnutá priamo v ústavnom texte v Ústave Slovenskej republiky. Treba povedať, že ak prejde aj tento zvyšok účelovej úpravy, ktorý je navrhovaný v tomto návrhu, v tomto vládnom návrhu zákona o organizácii Ústavného súdu, a ktorý hovorí o tom, že Ústavný súd musí začať konanie v prípade, ak sa občan obráti na Komisiu OSN a ona takýto podnet prijme, že uvedené konanie na Ústavnom súde Slovenskej republiky nemá oporu v ústavnom texte vo väzbe začatého konania na Ústavnom súde Slovenskej republiky, pretože Ústavný súd, ústavný zákon alebo Ústava Slovenskej republiky nepozná jednak začatie konania ex offo z úradnej moci a nepozná jednak taký spôsob iniciovania konania bez toho, aby sa neobrátil na Ústavný súd navrhovateľ, tak ako predpokladajú jednotlivé články ústavného textu. V tomto smere myslím si, že veľmi jasné stanovisko už formuloval aj Ústavný súd Slovenskej republiky možno pred pol rokom alebo trištvrte rokom, keď odmietol zaoberať sa takýmto postúpeným podaním z toho dôvodu, práve z toho dôvodu, že pre Ústavný súd takáto povinnosť z hľadiska Ústavy Slovenskej republiky nenastáva. Takže chcem upozorniť aj predkladateľov, chcem upozorniť aj Národnú radu Slovenskej republiky, aj pána spoločného spravodajcu, aby sme sa držali v tomto smere litery ústavného textu, litery Ústavy Slovenskej republiky a aby sme takéto účelové vnášania nových druhov konaní na Ústavný súd, ktoré zväčša vznikli na základe akejsi politickej motivácie a politickej objednávky, aby odtiaľto boli vypustené, pretože samotný Ústavný súd ich odvrhol a nechce sa takýmito návrhmi alebo účelovými konštrukciami zaoberať, o čom už svedčí aj jedno z jeho rozhodnutí. To je pokiaľ ide o uvedený text novely zákona o Ústavnom súde asi všetko. Čiže ešte raz poviem, že aj v klube Hnutia za demokratické Slovensko chápeme tento návrh ako normálne pokračovanie z hľadiska vecného obsahu, ako normálne pokračovanie zavŕšenia tých zmien, ktoré boli v Ústave Slovenskej republiky zmenené, samozrejme, s tými výhradami, o ktorých som teraz hovoril. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)