Shahzad, Silvia, poslankyňa NR SR (2016-10-25):
Vážený pán predsedajúci, vážení kolegovia, dovoľte mi tiež povedať pár slov k tomuto rokovaciemu poriadku, aj keď ešte stále, ako som už niekedy spomenula, ja som, stále sa považujem za začiatočníka a nemám vžité pravidlá rokovacieho poriadku a neustále ma prekvapuje, čo všetko rokovací poriadok umožňuje. Dovolím si tiež povedať nejaké vyjadrenia k navrhovaným zmenám. Predovšetkým je to k § 32 ods. 3, ktorý sa navrhuje, o zákaze používania mobilných telefónov alebo iných technických zariadení umožňujúcich komunikáciu alebo záznam, informácií na telefonovanie, vyhotovovanie fotografií, zvukových záznamov, audiovizuálnych záznamov alebo audiovizuálnych prenosov. Chcela by som povedať, že nerozumiem tomu, prečo máme vnímať mobilné zariadenia ako rušivý element. Veď ide predsa o pomôcku, ktorá nám pomáha udržiavať kontakt s moderným svetom, a je to prostriedok, vďaka ktorému dokážeme pohotovo reagovať v krátkom čase. Elektronické zariadenia sú všade prítomné a nijako sa im nevyhneme. Tváriť sa, že neexistujú a obmedzovať ich používanie len na niektoré funkcie, je skôr znakom neschopnosti podľa mňa. Mňa by osobne zaujímalo, akým spôsobom sa bude vyhodnocovať porušovanie? Kto bude striehnuť na to, či mobilný telefón, ktorý všade, alebo teda všetci máme niekde na blízku, či ho v danej chvíli nepoužijeme na nejaké záznamy, či si s ním nerobíme fotografie, či si nezaznamenávame prenos, alebo teda či nerobíme nejaký prenos, pretože môže byť položený na stole a nikto o tom nemusí vedieť. Môže byť položený na stole alebo môžeme mať v ruke ten, s ktorým vôbec nič nerobíme, nič nenahrávame, a iný telefón môže slúžiť na úplne iný účel. Mám pocit, že v tejto sále budeme zrazu všetci podozriví. A ja mám pocit, že pri mnohých zákonoch sa postupuje presne takto. Najprv je všetko podozrivé, a teda prenasledujeme všetko, čo môže znamenať nejaký, čo môže viesť k niečomu, čo sa nepáči niekomu, teda z mnohých vyjadrení vyplýva, že teda čo sa nepáči pánovi Dankovi, a málo sa dbá na to, aby sme využívali všetky tieto vymoženosti, ktoré máme, a teda aj všeobecne zákony na to, aby slúžili v prospech ľudí. A aj tento zákon v tejto podobe zase len prenasleduje a neslúži na prospech nikoho. Zvýšením používania mobilných a iných zariadení by mal byť úplne iný cieľ, napr. by mal viesť k väčšej ochrane životného prostredia, a to tým, že naozaj úplne všetky dokumenty budeme mať v elektronickej podobe, že budeme mať aplikácie, ktoré nám slúžia na čítanie takýchto dokumentov, budú veľmi rýchlo dostupné, a napriek tomu, že v mnohých prípadoch sa už tak deje, nemáme to kompletné. Ďalším bodom je § 32 ods. 4, že do rokovacej sály je zakázané vnášať jedlo. Neviem, na základe akej analýzy vznikol tento nezmysel, ale ja si nepamätám, že by si niekto z poslancov do tejto sály, za tú krátku dobu, ktorú tu som, že by si sem priniesol napr. menučko. Ja myslím, že všetci sme tu natoľko rozumní, že vieme, máme nejaké pravidlá slušnosti, alebo teda sme natoľko schopní rozlíšiť, čo sem patrí a čo nie, že naozaj takéto veci sa tu vôbec nedejú, a tým pádom zase sa rieši niečo, čo vôbec nie je ani trochu dôležité. Pre mňa je ďalej nepochopiteľné, že napr. do § 43 sa vkladá ďalšie písmeno, a to, že schôdzu môže prerušiť, teda, že predseda, medzi právomoci predsedu patrí aj prerušenie schôdze. Neviem, prečo má mať práve predseda toto privilégium a prečo je medzi právomocami, keď tento problém rieši v podstate už § 32 ods. 2, kde toto právo má predsedajúci ako taký. Neviem, prečo toto musí byť zduplikované ešte aj u predsedu. Ako už moji kolegovia, teda predovšetkým kolega Viskupič veľmi podrobne popísal, tento návrh zákona nerieši nijakým spôsobom poslanecký prieskum. Na sociálnom výbore sme to už zažili, že jednoducho, keď pani Nicholsonová predložila návrh na poslanecký prieskum, tento nám vďaka nefunkčnosti neprešiel, lebo samozrejme nám to koalícia neodhlasovala. Rokovací poriadok, to by mali byť pravidlá majority, ktorá rešpektuje minoritu. No, neviem, o akom rešpekte je tento rokovací poriadok. Zaráža ma mnohokrát, akým spôsobom tu prebieha hlasovanie. Jednoducho sa tu odhlasuje, že nebude hlasovanie doobeda, raz doobeda, raz poobede, raz celý deň, raz, vždy je na to nejaký dôvod, protokolárne povinnosti. O ničom podobnom rokovací poriadok nehovorí a je to naozaj pre mňa veľmi prekvapujúce. Takéto právomoci by, by rozhodne nikto mať nemal. Ešte o jednej veci by som sa chcela zmieniť, a to sú samozrejme zase tie nešťastné bariéry. Rokovací poriadok hovorí o tom, že do rozpravy sa vystupuje, alebo teda v rozprave sa vystupuje jedine z tohoto miesta, teda spoza rečníckeho pultu. Ja som si povedala, že ja to takto budem dodržiavať, napriek tomu, že samozrejme bolo mi ponúknuté, že môžem vystupovať aj z miesta, ale ja to odmietam. Rokovací poriadok by mal rátať aj s ľuďmi so zdravotným postihnutím. Môže sa stať komukoľvek z vás, že z nejakého dôvodu nebude môcť buď prísť, vystúpiť alebo niečo podobné, nerieši, teda rokovací poriadok nerieši, napr. nerieši tie vstupy do tejto sály. Nepovoľuje vstup asistentom. Mne to spôsobuje naozaj veľké problémy, pretože neviem tak rýchlo zareagovať ako vy, že vybehnem, či do salónika, či von z miestnosti, či čokoľvek, pretože nemám po ruke asistenta. Ja som sa s tým zmierila, je to v poriadku. Ja to tie štyri roky vydržím, ale bola by som veľmi rada, keby sa do rokovacieho poriadku takáto možnosť osôb, ktoré majú vstup do rokovacej sály, ktorá je nevyhnutná na pomoc ľuďom alebo osobám so zdravotným postihnutím z akéhokoľvek dôvodu, či je to zrakové postihnutie, či je to nepočujúci, či je to telesné postihnutie, aby tam táto možnosť bola a nikto o tom nediskutoval, a nieže sa takéto veci zavrhnú na poslaneckom grémiu. Príde mi to absolútne nedôstojné. A ešte by som chcela spomenúť jeden fakt, ktorý sa mi stal minulý týždeň. Súčasťou rokovacieho poriadku nie je napr. používanie tlačového centra. Aj keď možno je to trošku od veci, ale aj výbory rieši niekto, aj výbory rieši rokovací poriadok a možno, neviem, neviem si predstaviť, ako by sa tváril pán Danko, keby nebol v záberoch. Pán Danko je veľmi citlivý na svoju osobu, zato mne sa veľmi často stáva, že neustále mi tu niekto znemožňuje vykonávať svoju prácu a súčasťou mojej práce sú aj brífingy. Do dnešného dňa nie je tlačové centrum bezbariérové a podľa neoficiálnych informácií, debarierizácia, ktorá bola navrhnutá, je zrušená. Do dnešného dňa nemám o tom informáciu. Raz, aby som, aby som mala dôstojné podmienky na to, pri nejakej, pri jednej tlačovej konferencii som si so sebou priniesla vlastné rampy, teda nie vlastné, mala som ich požičané. Na poslednej, poslednom tlačovom brífingu sa ma pýtali, že kde mám rampy. No nemám ich. Nie je to moja povinnosť, aby som si ich so sebou nosila. Ja ich nenosím miesto kabelky a myslím si, že by bolo dôstojné, aby aspoň malý krok táto Národná rada urobila. Tá tlačová miestnosť neslúži len mne. Tlačová miestnosť slúži aj ľuďom, ktorí tam môžu byť ako hostia, a netvárme sa, že všetko sa tu robí len kvôli mne. Ja tu nebudem naveky, zato vy na mojom mieste môžete byť rovnako. A tak by som bola rada, keby sa riešili v tejto Národnej rade aj oveľa podstatnejšie veci, ako je rokovací poriadok. Ďakujem pekne. (Potlesk.)