P. Hrušovský, predseda NR SR: (2003-11-11):
K. Ondriaš, poslanec: Human Development Index. HDI OSN vydáva, je to index životnej úrovne. Ďalej by som ukázal zaujímavý jav, podiel súkromného sektora na hrubom domácom produkte v percentách. Ja som ho vlastne už ukazoval, kde od roku 1990 vidíme, že ten podiel sa zvýšil, že tu sa začalo privatizovať. Keď si pozriem, ako rástli ceny indexov akcií na Newyorskej burze, keď sme začali privatizovať, tak vidíme, že ceny akcií na Newyorskej burze vzrástli asi päťkrát. Proste my sme privatizovali a Američania na akciách zbohatli, neuveriteľne zbohatli. Toto je výsledok privatizácie z celého východného bloku. Keby som mal čas, tak vám poviem, koľko je to miliárd. Privatizácia zahraničných podnikov má ďalší paradox, čím viac privatizujeme, tým máme viac obyvateľov v hmotnej núdzi. Tu je na obrázku ukázané, že v súčasnosti máme okolo 630 000 obyvateľov  v hmotnej núdzi, týchto obyvateľov bolo veľmi málo v roku 1985, takisto, čím viac dochádza ku nám zahraničných investícií, tak tým viac máme obyvateľov v hmotnej núdzi. Ja si myslím, že tieto fakty jednoznačne dokazujú, že privatizácia podnikov na Slovensku a privatizácia strategických podnikov bola tragédiou Slovenska. To hovoria fakty, to hovoria čísla. Samozrejme, ja viem, páni koaliční poslanci, že vy to chcete dnes doraziť a vrátenie sa späť v produkciách v poľnohospodárstve, stavebníctve bude skoro ireverzibilné, keď budeme mať všetko privatizované. Ja by som pre zaujímavosť povedal len straty, ktoré sú spôsobené privatizáciou v štyroch sektoroch, ktorými sú poľnohospodárstvo, stavebníctvo, priemysel a splatený dlh a úroky. Nebudem hovoriť, koľko strácame privatizáciou bánk, poisťovní, koľko strácame tým, že v roku 2000 podľa štatistík Európskej únie plat slovenského robotníka v zahraničnej továrni na Slovensku namiesto 83 000 Sk je len 12 000 a že každý slovenský robotník odovzdáva do zahraničia 72 000 korún mesačne. Keby sme mali tieto peniaze, tak postavíme Národné divadlo v 1 133 obciach na Slovensku. Za peniaze, ktoré sme stratili, by sme mohli postaviť 4 500 km autostrády, t. j. 11 autostrád z Bratislavy do Košíc. Za tie peniaze by bolo možné postaviť metro v 45 mestách na Slovensku, každé v dĺžke 50 km pri nákladoch 2 mld. korún na kilometer. Tu ma tiež napadlo, načo by sme mali metro v dĺžke 50 km napr. v Zlatých Moravciach, keď dĺžka mesta je len 5 km. Len z tých peňazí, ktoré sme stratili, by bolo možné financovať zdravotníctvo po dobu 203 rokov do roku 2206. Pretože som zo Slovenskej akadémie vied, vždy ma zaujíma, koľko rokov by bolo možné financovať Slovenskú akadémiu vied. Bolo by možné financovať Slovenskú akadémiu vied až do roku 5361, páni poslanci, toho sa ani nedožijeme. Dnes sa stále tu omieľa, že kde sú peniaze na zdravotníctvo a prečo z poľnohospodárstva nezoberieme nejaké milióny a nedáme ich tam a tak ďalej a prečo minister financií nedá peniaze niekomu. Nemôže ich dať niekomu, proste máme 14 rokov úpadku hospodárstva, produkcia sa tu neprodukuje. To je hlavný dôvod, prečo nie sú peniaze. Ja viem, páni poslanci z koalície, vy sa nad tým usmievate, ale je to tragédia. No a prečo vlastne všetko toto uvádzam? Všetky tieto údaje jednoznačne dokumentujú, že privatizácia na Slovensku spôsobila obrovské škody a že fráza, že štát je zlý vlastník podnikov, je klamstvo. Každý, kto toto tvrdí, klame, lebo je množstvo dôkazov, ktoré hovoria, že sa klame. Na Slovensku súkromník je zlý vlastník. To dokazujú výsledky za posledných 13 rokov. Ja považujem privatizáciu a doprivatizáciu za ďalší zločin kapitalistických vlád na občanoch. Bol by som rád, keby si poslanci Národnej rady Slovenskej republiky uvedomili, že bez zákonov Slovenskej republiky prijatých v Národnej rade Slovenskej republiky po prevrate v roku 1989 by k ekonomickej, politickej a duchovnej závislosti Slovenska a ku strate ekonomickej suverenity došlo veľmi ťažko. Komunistická strana Slovenska je presvedčená, že v doprivatizácii strategických podnikov hrajú významnú úlohu osobné záujmy a záujmy zahraničia, a nie záujmy Slovenska. Štát sa zbaví lukratívnych majetkových podielov, z ktorých zisky budú nenávratne putovať do zahraničia bez toho, aby rozvíjali domácu ekonomiku. Čo by sa stalo, keby raz väčšina poslancov Národnej rady Slovenskej republiky neobhajovala záujmy zahraničných investorov, neobhajovala záujmy slovenskej finančnej oligarchie a slovenskej šľachty a rôznych bánd kriminálnikov, ale začala by obhajovať aj záujmy bežných občanov Slovenska? Ja si myslím, že by sa stal zázrak. A myslím si, že bol by to pokrok, keby sa zázrak konečne raz udial až na Slovensku. Preto nepodporme predkladaný návrh zákona o doprivatizácii strategických podnikov, nepodporme nahradenie nášho štátneho vlastníctva kolonizačným vlastníctvom, nepodporme ďalšiu stratu ekonomickej suverenity Slovenska, nepodporme návrh vlády, ktorá, tak sa mi vidí, okrem zvyšovania cien a rozpredávania nášho majetku nič iné nevie. Ďakujem za pozornosť. Česť práci a mor ho. (Potlesk.)