J. Pataky, poslanec: (2007-05-16):
Čo sa týka novelizácie Zákonníka práce, v navrhovanej právnej úprave sa nepredpokladá prehĺbenie zmluvnej slobody, pokiaľ ide o dohodnutie pracovných podmienok. Novela Zákonníka práce by mala zabezpečiť vyvážené právne postavenie medzi účastníkmi pracovnoprávneho vzťahu. V aplikačnej praxi sa nepreukázali znevýhodnenia buď zamestnávateľa, alebo zamestnanca v pracovnoprávnom vzťahu. Novela Zákonníka práce síce predpokladá prehĺbenie sociálneho dialógu medzi zamestnávateľom a zamestnancami a ich zástupcami. Za tým účelom sa navrhuje precizovať právne postavenie zástupcov zamestnancov, ale jednoznačne už z návrhu vyplýva znevýhodňovanie zamestnávateľov. Čo sa týka dopadov realizácie navrhovanej novely a navrhovanej právnej úpravy by mali byť konkretizované v doložke finančnej, ekonomickej či environmentálnej, vplyvu na zamestnanosť a podnikateľské prostredie, avšak tieto sú neúplné, nekonkrétne a nemajú žiadnu vypovedaciu hodnotu. Konkrétne ustanovenia týkajúce sa vzniku, zmeny a zániku pracovného pomeru sú v súčasnosti upravené dostatočne a podľa mňa aj konkrétne. Podľa mňa absolútne neprijateľné sú ustanovenia o najímaní živnostníkov, nakoľko tieto ustanovenia sú v neprospech zamestnancov, ktorí majú uzavreté pracovné pomery či už na dobu určitú, alebo na dobu neurčitú. Citlivou otázkou v tejto novele pracovného času sa žiada precizovať, či ide o kalendárne, resp. pracovné dni a jasnejšie formulovať spojenie pre každé obdobie siedmich dní. Ide o sedem po sebe nasledujúcich dní, resp. sedem kalendárnych dní, resp. sedem odpracovaných dní a hlavne definovať pojem priemerný pracovný čas. Čo sa týka pri riešení otázky bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci v navrhovanom ustanovení § 149, citujem, „požadovať od zamestnávateľa odstránenie nedostatkov v prevádzke na strojoch a zariadeniach, pri pracovných postupoch a v prípade bezprostredného a vážneho ohrozenia života alebo zdravia zamestnancov zakázať záväzným pokynom ďalšiu prácu“. Tu chcem podotknúť, nie je určené, akú právnu silu bude mať takýto pokyn a v tomto kontexte nemá takto formulované znenie podľa nášho názoru oporu v legislatíve. Postavenie a vplyv zástupcov zamestnancov na riadení podniku, ktoré sa navrhovanou novelou zvyšuje, podľa mňa nie je správne, pretože títo nenesú podnikateľské riziko ani nevkladajú kapitál do podnikania. Pridelenie kompetencie odborovému orgánu zastaviť prevádzku znamená neopodstatnené zvýšenie vplyvu odborov na riadení podniku. V otázke bezpečnosti práce je braný na zodpovednosť zamestnávateľ, a nie odbory. Odbory môžu využiť iné nástroje na ochranu zamestnancov. Napríklad sa obrátiť s podnetom na inšpektorát práce. Ustanovenie navyše rozširuje právomoc vykonávať kontrolu nad všeobecnými formulami odborový orgán. Teda i ten, ktorý priamo nepôsobí u zamestnávateľa. A nakoniec v tejto časti absolútne neprijateľné sú v rámci vyhodnotenia pripomienkového konania vyjadrenia rezortu práce ako dohoda ohľadom uvedeného ustanovenia ponechaná na dohodu sociálnych partnerov a výber alternatívy ponechaný na dohodu takisto sociálnych partnerov. Toľko vo všeobecnej rovine. Čo sa týka novely Zákonníka práce zo zdravotníckeho sektora, tu chcem podotknúť, že novela prináša viac výhod pre zamestnancov na úkor zamestnávateľov a podľa môjho názoru až 85 % navrhovaných zmien. Veľmi podľa mňa sú obmedzujúce ustanovenia v § 85. Čo sa týka pracovného času maximálne 40 hodín týždenne. K tomu by som nemal súhlasné stanovisko s dôvodovou správou, ktorú navrhovateľ predložil. Takisto by som sa k tomu vyjadril, že návrh novely Zákonníka práce však v tomto prípade nebral takisto do úvahy stanovisko výboru regiónov na tému návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa mení smernica č. 2003/88ES, týkajúca sa určitých aspektov organizácie pracovného času a priamo znemožňuje zamestnancom zachovať v rámci zmluvnej voľnosti a liberalizácie trhu práce podpísať dohodu o nedodržaní maximálneho priemeru 48 hodín za týždeň. Navyše v zmysle čl. 17 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/88ES o niektorých aspektoch organizácie pracovného času majú členské štáty možnosť odchýliť sa od uplatňovania čl. 6 o maximálnom týždennom pracovnom čase v prípade lekárov, odbornej príprave, a to počas prechodného obdobia piatich rokov od 1. augusta 2004. To znamená, že takisto sa nestotožňujem s dôvodovou správou predkladanou navrhovateľom. Čo sa týka § 90, zákaz rozvrhnúť pracovný čas tak, aby boli po sebe dve nočné zmeny. K tomu sa už vyjadril náš predseda výboru pán Novotný a takisto pán Halecký. K tomu sa nebudem opakovať. Čo sa týka § 96 – pracovná pohotovosť sa považuje za pracovný čas a môže byť nariadený maximálny 8 hodín v týždni. S poukazom na stav a dostupnosť odborného zdravotníckeho personálu na území Slovenskej republiky a vzhľadom na skutočnosť, že inštitút pracovnej pohotovosti je používaný v súlade so Zákonníkom práce, frekventovane by navrhovaná právna úprava spôsobila prehlbovanie urgentných problémov, nedostatku odbornej pracovnej sily a väčšej ekonomickej migrácie a zamestnancov. Za súčasného stavu nie je zamestnávateľ schopný z objektívnych dôvodov adekvátne odmeňovať prácu zamestnancov v zdravotníckom sektore a ani zabezpečiť dodatočné zdroje. Následným zvýšením mzdových nákladov a nárastom celkovej ceny práce budú zamestnávatelia nútení obmedziť dostupnosť zdravotnej starostlivosti, čo v konečnom dôsledku poškodí sektory zdravotnej starostlivosti najmä vo vzťahu ku kvalite jej poskytovania, keďže z pohľadu nákladov budú preferovaní odborníci s nedostatočnou, resp. krátkou praxou v odbore. Zmenou charakteru právnej úpravy sa podstatne zvýši migračná aktivita odborného zdravotníckeho personálu a jedinou alternatívou bude v súčasných podmienkach nútené porušovanie Zákonníka práce zamestnávateľom vo vzťahu k pracovnému času a odmeňovaniu práce práve za účelom zachovania dostupnosti zdravotnej starostlivosti. Čo sa týka § 97 – práca nadčas. Zníženie počtu nadčasových hodín – tu v krátkosti by som sa vyjadril s poukazom na stav a dostupnosť odborného zdravotníckeho personálu na území Slovenskej republiky a vzhľadom na skutočnosť, že inštitút pracovnej pohotovosti, že je používaný v súlade so Zákonníkom práce frekventovane, by navrhovaná právna úprava spôsobila prehlbovanie takisto urgentných problémov a nedostatku odbornej pracovnej sily. Navrhovaným znením podmienka poskytovania zdravotnej starostlivosti žiadnym spôsobom nedosiahne proklamovaný cieľ, ktorým je zlepšenie bezpečnosti či hygiena a ochrana zdravia pri práci a ešte smernica o obmedzení počtu nadčasových hodín za obdobie jedného roka nehovorí s poukazom na existujúce obmedzenia a právo zamestnanca, nemá navrhovaná redukcia počtu hodín žiaden relevantný efekt. Ešte sa vrátim k § 7. O závislej práci bude brániť výkonu v ústavnej pohotovostnej službe a lekárskej službe prvej pomoci privátnym lekárom v rámci príkazných zmlúv. Bude však možné ich nahradiť dohodami o pracovnej činnosti podľa § 227, ktoré výkon obmedzuje maximálne na 15 hodín týždenne, ale je možný uzatvoriť na ojedinelé pracovné činnosti, ktoré nevyplývajú z hlavného predmetu činnosti. Predmetom zdravotníctva je poskytovanie ambulantnej a ústavnej zdravotnej starostlivosti, a tým aj súvisiacej ústavnej pohotovostnej služby. Milé dámy, milí páni, v krátkosti som sa vyjadril v prvej aj v druhej časti k novele Zákonníka práce. Keď zhrniem druhú časť, čo sa týka zdravotníckeho sektora, do pár bodov, môžem konštatovať, že tá novela, ako je navrhovaná Zákonníkom práce, priamo ohrozuje dostupnosť zdravotnej starostlivosti v zdravotníckych zariadeniach  a vytvára podmienky na nútené porušovanie ustanovení Zákonníka práce, nakoľko zamestnávateľ bude postavený pred voľbu buď sústavne porušovať ustanovenie Zákonníka práce s tichým súhlasom orgánu dozoru, napríklad inšpektorátu práce, alebo obmedzí poskytovanie zdravotníckych výkonov, čím nebude možné zabezpečiť ústavné právo každého na poskytovanie zdravotnej starostlivosti. Navrhovaná právna úprava podľa mňa žiadnym spôsobom nezohľadňuje špecifiká poskytovania zdravotnej starostlivosti a je vypracovaná bez kľúčových dopadových analýz, stavu a vývoja pracovnej sily v tomto sektore, ale aj ako platobných schopností zamestnávateľov v zdravotníctve. Takisto úprava neumožňuje odchýliť sa z navrhovaných ustanovení organizácie pracovného času ani prostredníctvom dohody sociálnych partnerov kolektívnej zmluvy. Navrhovaná právna úprava podstatným spôsobom a v rozpore s odporúčaním výboru regiónov a Európskeho parlamentu popiera liberalizáciu vzťahov medzi zamestnancom a zamestnávateľom, a tým priamo v podmienkach slovenského zdravotníctva zvyšuje náklady zamestnávateľa a znižuje možnosti zamestnanca na zvýšenie príjmu. Bez zohľadnenia špecifík zdravotníckeho povolania spôsobí navrhovaná novela ďalšiu ekonomickú migráciu pracovných síl, čo sekundárne spôsobí úbytok kvality poskytovania zdravotnej starostlivosti. A tak ako som už konštatoval v predošlej časti, myslím si, že navrhovaná úprava tak spôsobí nútené porušovanie ustanovení Zákonníka práce za účelom zachovania dostupnej zdravotnej starostlivosti. Vláda Slovenskej republiky a ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny touto novelou priamo vytvára podmienky na likvidáciu zdravotníckeho sektora. Ďakujem za pozornosť.