Galko, Ľubomír, poslanec NR SR (2015-02-04):
Ďakujem pekne. Robíte dobre, pán predsedajúci, lebo moje vystúpenie bude zaujímavé. Nepotrebujete, pán minister, zopakovať tých 40 minút? Dobre. Takže budem pokračovať. V prvej časti som vymenoval všetky pozitíva, ktoré vidíme na predloženom predmetnom návrhu zákona o odpadoch a dotkol som sa tých problémov, ktorých tých základných problémov vidíme päť a štyri som popísal, tak sa teraz dostanem k tomu piatemu. Problém č. 5 sú zmluvy na päť rokov. Obce budú môcť po novom uzatvárať zmluvy so zberovými spoločnosťami iba na päť rokov. V § 81 návrhu nového zákona o odpadoch sa píše: „Bod 15. Obec v zmluve podľa odseku 13 podrobne upraví spôsob a podmienky zberu a prepravy odpadov uvedených v odseku 13 tak, aby boli v súlade s platným programom obce a so všeobecne záväzným nariadením obce podľa ods. 8. Zmluva sa uzatvára na určitý čas, najviac na 5 rokov alebo na dobu neurčitú s výpovednou dobou najviac 12 mesiacov.“ Dôsledok bude to, že zberové spoločnosti nebudú môcť investovať do modernizácie väčších vozidiel a technológií, ktoré majú odpisy na viac ako 5 rokov, keďže nemajú istotu dlhšej zmluvy. Snaha ministerstva životného prostredia zabrániť rekordne dlhým zmluvám aj 15 alebo až 20 rokov je síce pochopiteľná, ale dĺžka zmluvy by mala byť ponechaná na rozhodnutie volených zastupiteľstiev samospráv. Dámy a páni, v nasledujúcej časti odkomentujem niektoré argumenty povinnosti obmedzenia predmetného návrhu zákona pochádzajúce z dielne ministerstva životného prostredia. Už nepôjdem presne podľa paragrafov, ale budem sa ich snažiť vysvetliť zrozumiteľne, o čo v nich ide a v čom je problém. 1. Tvrdenie ministerstva životného prostredia, že až 80 % vykúpeného kovového šrotu v zberniach pochádza z trestnej činnosti a z krádeží, z trestnej činnosti krádeží. Toto tvrdenie je osočujúce a nezakladá sa na pravde. Samotné ministerstvo toto tvrdenie nevie podložiť žiadnou štatistikou, nakoľko žiadna štatistika, ktorá by to potvrdila, neexistuje. Mám v rukách odpoveď Prezídia policajného zboru v Bratislave, ktoré bolo požiadané o sprístupnenie štatistickej informácie, ktoré by tvrdenie ministerstva životného prostredia potvrdilo. V tomto písomnom vyrozumení je jasne napísané, že to nie je možné, pretože žiadna štatistika tohto druhu nie je vedená. 2. Povinnosť skladovať vykúpený kovový šrot od fyzických osôb po dobu 7 dní. Táto povinnosť je nereálna a to z viacerých dôvodov. Keďže kovový šrot sa po prevzatí triedi podľa druhu, nie je prakticky možné ukladať denne jednotlivé druhy kovov takpovediac na samostatné kôpky, aby bolo možné zistiť, ktorá kopa bola v ktorý deň prevzatá, vykúpená a kedy jej vypršala sedemdňová skladovacia lehota. Taktiež nie je možné z jednej kopy zistiť, ktorý šrot bol kedy vykúpený alebo prevzatý. Ako si vôbec tento systém skladovania ministerstvo životného prostredia predstavuje? Totiž kapacita niektorých zberní neumožňuje skladovanie a roztrieďovanie kovového šrotu podľa dátumu výkupu. Je to z hľadiska skladovania nereálne. Nezanedbateľný je aj fakt, že vývoj cien je nepredvídateľný a neustálený. Ak chce firma profitovať, musí predávať vtedy, keď je to výhodné. Niekedy je sedem dní dlhá doba, počas ktorej je možná vysoká strata na zisku a teda toto nariadenie vo svojej podstate môže obmedziť podnikateľa za účelom dosiahnutia zisku. 3. Bezhotovostný platobný styk za výkup kovového šrotu od fyzických osôb. Nie je jasné, aký vplyv má forma platby na zníženie rizika krádeží, ako argumentuje ministerstvo životného prostredia. Je treba vziať do úvahy, (reakcia z pléna) je treba vziať do úvahy, že nie v každom, môžeme podiskutovať potom, je treba vziať do úvahy, že nie v každom obchodnom styku vyhovuje bezhotovostný styk. V prípade výkupní ide v podstate o službu občanovi a ten chce mať peniaze za šrot, ktorý prinesie do zberne, hneď k dispozícii. V prípade bezhotovostného styku toto ale nie je reálne. Okrem iného je to silná motivácia občanov, ako sa podieľať na systéme zberu, triedenia a v konečnom dôsledku recyklovania druhotných surovín. Prečo je nízke množstvo vytriedených plastov, skla alebo papiera i napriek nákladom, ktoré sú vynaložené na ich separovanie formou nádob a kontajnerov? No práve preto, lebo ľuďom chýba motivácia a najmä to bude mať dopad na sociálny aspekt. Nie je to len o bezdomovcoch a o rómskych občanoch, ale úprimne, ak sa ľuďom zoberie táto forma obživy, ktorá je v podstate prospešnou činnosťou, pretože bezdomovci kovový šrot nekradnú, ale ho zbierajú popri kontajneroch, alebo im ho ľudia sami dávajú, budú nútení hľadať si svoj zdroj obživy niekde inde. A práve to môže mať za následok zvýšenie kriminality, pretože samotná vláda ako sociálna vláda by mala tento problém brať do úvahy a nie označovať týchto ľudí za zlodejov a kriminálnikov. Ak sa preukáže, že prišlo k trestnému činu krádeže, postihnú jednotlivca a nie celý systém. Pri platbe na účet zákon neustanovuje firme alebo zberni, aby vykonávala platby denne. Je to teda na samotnej prevádzke, či bude úhrady za vykúpený kovový šrot vykonávať denne, týždenne alebo aj v inej periodicite. Tým je občan znevýhodnený a teda menej motivovaný k separovanému zberu, čo môže opäť viesť k tomu, že neodovzdá kovový šrot, ale ho voľne pohodí niekde do prírody alebo ku kontajnerom, čím prispeje k znečisteniu prostredia a tak budú musieť zberové spoločnosti, povedzme OLO, ASA vykonávať prácu navyše tým, že budú musieť tieto odpady zbierať, i keď nebudú v zberových nádobách, čo sa v konečnom dôsledku odzrkadlí vo zvýšení poplatkov za komunálny odpad. Nehovoriac o krajnej možnosti, že sa firma, zberňa môže dostať do platobnej neschopnosti a občan svoje peniaze za odovzdaný kovový šrot nedostane vôbec. Pri výplate poštovou poukážkou, ak si odmyslíme zvýšenú administratívnu záťaž firiem s vypisovaním poštových poukážok, je tu tiež časový problém. V praxi by to fungovalo asi takto: občan odovzdá kovový šrot do zberne, tá mu následne vystaví potvrdenie o prevzatom odpade aj so sumou, ktorú by mal dostať poštovou poukážkou. Zamestnanec firmy v lepšom prípade v deň výkupu odnesie vypísané poštové poukážky s príslušnou hotovosťou na poštový úrad. Poštový úrad podanie spracuje a následne vystaví nové poštové poukážky, čo trvá minimálne dva dni a doručí ich občanovi na uvedenú adresu. Občan si teda konečne po minimálne troch dňoch pôjde vyzdvihnúť svoje peniaze na poštový úrad, kde mu ešte strhnú z danej sumy manipulačný poštový poplatok. K čomu je dobrá takáto byrokratická procedúra, čo sa tým vyrieši? A to chce pri tom všetkom ešte ministerstvo životného prostredia občanovi strhnúť aj zrážkovú daň za odovzdaný „komunálny odpad“. Ak už teda ako jediná krajina v celej Európskej únii budeme odvádzať zrážkovú daň vo výške dane z príjmu za komunálny odpad, na čo to komplikovať ešte aj bezhotovostnou platbou? Aký to má zmysel? Na čo máme potom zákon o obmedzení hotovostných platieb, kde je platba v hotovosti povolená v nastavenom limite. Vieme, že je zakázaná platba v hotovosti, ktorej hodnota prevyšuje 5-tis. eur. Ak odsek 2 neustanovuje inak a v odseku 2 sa píše, že zakazuje sa platba v hotovosti, ktorej hodnota prevyšuje 15-tis. eur medzi fyzickými osobami nepodnikateľmi. 4. Neklasifikovať alebo klasifikovanie kovového šrotu ako komunálneho odpadu. Nie je jasné, prečo má byť kovový šrot považovaný za komunálny odpad. Jediným dôvodom ministerstva životného prostredia je to, aby splnilo podmienky stanovené Európskou úniou v množstve recyklovaného komunálneho odpadu a keďže jediné suroviny, ktoré je možné recyklovať, sú papier, sklo, plasty a samozrejme kovy, tak chce týmto nezmyselným opatrením ministerstvo životného prostredia splniť stanovené limity. Kovy sú ale obchodovateľné suroviny, pre ktoré existuje trh, obchoduje sa s nimi a po vytriedení sú z 90 % využívané ako suroviny na spracovanie, teda recyklovateľné. Už do samotných zberní kovy občan nosí za účelom predaja, teda finančného zhodnotenia. V zberni sa roztriedia podľa druhu, čím sú v podstate pripravené na ďalšie nakladanie smerujúce k spracovaniu a teda k recyklovaniu. Tiež hute nevykupujú predsa komunálne odpady, ale suroviny na spracovanie vo výrobe, čím vzniknú finálne výrobky určené pre trh a ďalšie použitie. A práve tieto suroviny sa zbierajú, triedia a upravujú v zberniach a v zberových spoločnostiach. Naopak, komunálny odpad z domácností je nutné už len zlikvidovať a to spaľovaním alebo skládkovaním a nikto ho nebude kupovať. Na čo by mu, načo nakoniec bol komu komunálny odpad? V súčasnosti nedovoľuje zákon podnikateľovi preklasifikovať komunálny odpad na iný druh odpadu, s ktorým je možné obchodovať. Ako tento problém vyrieši v prípade obcí? Obce už budú môcť obchodovať s komunálnym odpadom, alebo ho budú môcť preklasifikovať? Na záver by som chcel uviesť ešte zopár údajov a zamyslení. 1. Potrebujeme nový zákon o odpadoch? Odpoveď je: nie. Slovensko je povinné iba transponovať lehotu novej smernice o odpade z elektrických a elektronických zariadení z roku 2012, k čomu nás vyzvala Európska komisia už v júni 2014 a Slovensko to vie už oveľa dlhšie. Toto sa dalo vyriešiť novelou zákona. Žiadne iné akútne povinnosti z európskej legislatívy nevyplývajú. 2. Predložil minister Žiga kvalitnejší zákon o odpadoch, ako jeho predchodca József Nagy? Odpoveď je: nie. (Reakcia z pléna.) Predložil. Hneď vám poviem. Počet pripomienok k návrhu zákona Józsefa Nagya v roku 2012 bol 3 032, z toho 1 804 bolo zásadných. A Peter Žiga sa na základe toho rozhodol návrh Nagyovho zákona stiahnuť. Tak bolo, že? Počet pripomienok k návrhu pána Žigu z roku 2014 bol 2 664, z toho 1 613 bolo zásadných. Takmer 48 % pripomienok nebolo akceptovaných; 1 276 verzus 778. Nuž tieto čísla samo o sebe hovoria, že zákon nie je dobre napísaný a jeho aplikácia do praxe bude ťažko presaditeľná. Čo z tohto predmetného návrhu zákona a mnou uvedených argumentov vyplýva? Domácnostiam budú zvýšené náklady na odpad. Návrh ignoruje pripomienku Európskej komisie o hrozbe vytvorenia monopolu. Zákon naruší vnútorný trh, aj voľný pohyb tovaru a služieb, model bude predražený. Napríklad Nemecko práve z toho dôvodu od tohto modelu upustilo, zrušilo monopol a ušetrilo svojim občanom až 60 % nákladov súvisiacich s nakladaním s odpadom. Významne bude poškodené podnikateľské prostredie, zákon neprispeje k ochrane životného prostredia, naopak, súčasné množstvo nelegálnych skládok sa zvýši, miera recyklácie odpadov sa zníži, životné prostredie sa tým pádom zhorší. Nepodporí, alebo nepodporuje a nerozvíja sa možnosť zberu, efektívnosť recyklácie a nakladania s odpadmi na Slovensku, obce budú musieť zvyšovať poplatky za odpad, zákon vezme sociálne slabým občanom prácu a aj možnosť zarobiť si odovzdávaním druhotných surovín na živobytie, rodinám sa zvýšia náklady na život, zvýši sa riziko likvidácie odvetvia a tým pádom aj sa zvýši riziko zväčšujúcej sa nezamestnanosti a založí sa nerovnosť príležitostí v oblasti podnikania v odpadovom hospodárstve. Poslanci strany Sloboda a Solidarita, ako som povedal na začiatku, napriek niektorým pozitívam, o ktorých som hovoril a ktoré som v úvode spomenul, za tento návrh zákona, ktorý pokladáme za nedostatočne kvalitný a s veľkým množstvom problémových častí, ktorých je oveľa viac, ako tých pozitívnych, nezahlasujú. Sme toho názoru, že vzhľadom k jeho zložitosti, vzhľadom k množstvu neakceptovaných pripomienok a aj problémov do budúcnosti z neho vyplývajúcich, by predkladateľ spravil najlepšie, keby tento návrh zákona stiahol a prepracoval ho. Ďakujem vám za pozornosť.