M. Hort, poslanec: (2001-11-06):
Po roku 1990, asi sa zhodneme všetci, ak sa niečo podarilo, okrem teda samosprávy obcí a miest a zákona o obecnom zriadení, tak sa  podarilo v demokratizácii našej spoločnosti dosiahnuť, že sme umožnili vznik tzv. alternatívneho čiže neštátneho školstva, rozumieme pod tým cirkevné školstvo a súkromné školstvo, ktoré po svojom vzniku v tom dobrom slova zmysle napriek tomu, v akých hektických podmienkach vznikalo, predstavovalo nielen alternatívu, predstavovalo vyšší stupeň demokracie. A mám pocit, že dnes, hoci sme už mnohí zabudli, ako vznikalo, je všeobecne spoločensky akceptovateľné. Som presvedčený, že prinieslo vyššiu konkurenciu, že prinieslo spoločné dvíhanie úrovne oboch týchto typov školstva. A tam, kde to pochopili, tak ako to bolo mienené a myslené, prinieslo aj vzájomnú dobrú spoluprácu štátneho a neštátneho školstva. Je o tom veľa dobrých príkladov, že vieme na Slovensku aj spolupracovať, hoci niekedy by sa zdalo, že by sme v takejto oblasti boli v konkurencii. Jediná vec, ktorá sa nepodarila vyriešiť za desať rokov, bolo spravodlivé financovanie tohto alternatívneho školstva. Nepodarilo sa to napriek tomu, že celá spoločnosť vnímala nespravodlivosť, ktorá sa dostala až do tej úrovne, že niektoré súkromné školy nedostávali na svoju prevádzku ani len 30 %, ani 40 % z toho, na čo mali nárok v porovnaní so štátnymi školami, a cirkevné školy sa motali niekde okolo 50 – 60 % krytia reálnych potrieb na to, aby mohli fungovať, nebyť toho, že sa vedeli a museli uskromniť a že si museli získavať sponzorov predovšetkým zo strany tých najbiednejších. Toto trvalo 10 rokov. Dnes som rád, že máme v druhom čítaní návrh zákona, ktorý napriek tomu, že prešiel takmer dvojročnou genézou,  je nakoniec výsledkom dohody, konsenzu ministerstva školstva a Konferencie biskupov Slovenska, zástupcov evanjelickej cirkvi augsburského vyznania a aj zástupcov súkromného školstva, ktorý nastoľuje kvalitatívne vyšší stupeň financovania neštátneho školstva. Nesto-tožňujem sa s tými, ktorí tu dnes prezentovali názor, že aj tento zákon zavádza diskrimináciu. Ja by som chcel vážne z tohto miesta poďakovať ministerstvu školstva a prostredníctvom neho odborným pracovníkom aj ministrovi za to, že sme dokázali vo vzájomnom dialógu dospieť k niečomu, čo, si myslím, zásadným spôsobom mení postavenie, kvalitatívnejšie postavenie alternatívneho školstva v našej republike. Chcel by som vás pri tejto príležitosti požiadať, aby ste podporili návrh, ktorý predniesol pán kolega Bauer. Hovorí o tom, že aj keď sme v základnej textácii zákona dospeli k pomerne slušnému vyjadreniu toho, čo sme chceli dosiahnuť, tak predsa len ten § 5 ods. 5 písm. c), ktorý hovorí o tom, že či už vyššie územné celky alebo obce by mali rozhodovať v budúcnosti o tom, či tých 10 % neštátne školy dostanú vo vzťahu potrebnosti týchto škôl v regiónoch, resp. v obciach alebo v mestách, je navyše, je zbytočný. Myslím si osobne, tak ako to definuje návrh kolegu Bauera, že je to ďaleko objektívnejšie a spravodlivejšie, pretože nemusíme chodiť ďaleko. Ale... (Hlasy z pléna.) Prosil by som ťa, pán podpredseda, keby som mohol pokračovať... keby sme sa pozreli ani nie do vzdialených krajín, máme skúsenosti, napr. zo severného Talianska, kde to, či tá alebo oná škola funguje alebo nefunguje, je priamo závislé od toho, akým spôsobom sa jej absolventi dokážu uplatniť na trhu práce, áno, je to súbežne podporené aj tým, že je tam čiastočne spoplatnené školstvo. Ale okrem kombinovaného financovania zo strany regiónu, štátu, obce, mesta, príp. sponzorov, aj ten príspevok, ktorý dávajú rodičia, dávajú do tej školy, kde z tejto školy je uplatnenie absolventov na trhu práce dobré. Konkrétne v jednom regióne severného Talianska, s ktorým mám dobré skúsenosti, je škola regionálna, ktorá dokáže vychovávať mladých ľudí, kde 80 % z týchto absolventov si do 3 rokov vie založiť svoju vlastnú súkromnú firmu. Nepotrebujú na to ani región, nepotrebujú na to ani obec a mesto, aby definovalo, či táto škola je potrebná alebo nie je potrebná. To by som chcel ako reakciu aj na pani kolegyňu Rusnákovú, aj na všetkých tých, ktorí by snáď pochybovali o tom, že ak § 5 ods. 5 písm. c) vypustíme, že urobíme nejaký prehrešok voči tomu, že budeme snáď niekedy v budúcnosti tolerovať školy, ktoré nám nepripravujú absolventov v zmysle trhu práce. A ešte na záver by som chcel poprosiť, že keď by sme chceli prijať návrh kolegu Bauera, a verím, že ho prijmeme, tak potom v spoločnej správe, tak ako to odporúča gestorský výbor, by sme nemali naozaj podporiť bod 22, ktorý v § 5 ods. 5 vypúšťa aj písmeno b) aj písmeno c), o čom si myslím, že nie je spravodlivé, pretože na to, aby malo ministerstvo školstva akýsi dosah na metodiku, na to akým spôsobom sa dodržujú pravidlá, ktoré sú ministerstvom školstva stanovené, musí mať aj vo vzťahu ministra k neštátnym školám nejaké pravidlá. Chcel by som poprosiť, keby ste pri tejto príležitosti podporili bod 21 zo spoločnej správy, ktorý lepšie, ako bolo v pôvodnom návrhu zákona, aj podľa výboru, aj podľa navrhovateľov definuje to, čomu sa hovorí výchovná práca a jej alternatívnosť predovšetkým v školách neštátnych. No a nechcel som reagovať, nevidím tu kolegu Cupera, ale tešil som sa, že aj pri tomto citlivom návrhu sa snáď už konečne dokážeme dostať trošku ďalej a nebudeme prinášať aj do tejto diskusie to maďarizačné extempore. Bohužiaľ, nevyhli sme sa tomu ani dnes. Mrzí ma to preto, lebo ak by niekto bol dôsledne doštudoval, konkrétne pán kolega Cuper, tzv. malý kompetenčný zákon, ktorý hovorí o presune niektorých kompetencií zo štátnej správy na samosprávu, tak by sa bol dočítal, že napriek tomu, že aj na južných územiach a na zmiešaných územiach posúvame zriaďovateľskú funkciu škôl na obce a mestá, resp. na regióny, tak ak by škola, a ja verím, že nielen slovenská, ale i maďarská, v tomto regióne mala zaniknúť, tak by mohla zaniknúť iba na základe toho, že konečné slovo v tomto povie ministerstvo školstva. A tu si myslím, že sme sa aj v tomto zákone dostali trošku dopredu aj oproti tej filozofii, ktorá tu bola povedaná, že by štát mal financovať iba štátne školstvo, to znamená, že školy, ktoré používajú ako vyučovací jazyk neštátny jazyk, by nemal financovať. Ja verím, že sme už naozaj trošku ďalej, ako sme boli v myslení za Rakúsko-Uhorska, či za  prvej Česko-slovenskej republiky, a sme trošku ďalej v demokracii, v solidarite a v tolerancii. Ďakujem pekne. (Potlesk.)