J. Mikolaj, poslanec: (2003-03-05):
Ja by som vo svojom vystúpení chcel upozorniť na niekoľko konkrétnych káuz, ktorých neriešenie považujem za dosť vážny problém a za dosť veľkú chybu považujem aj to, že tým, že sa tieto kauzy nevyriešia, tak Slovensko si neustále udržiava to zlé meno, ktoré v zahraničí má, pretože v každej správe sme hodnotení ako krajina s veľkou korupciou. Prvý prípad, ktorý súvisí s podozrením z korupcie a ktorý konštatoval aj Najvyšší kontrolný úrad, sa udial ešte v roku 1999 hneď po nástupe tejto vlády a novom vedení v Slovenskej správe ciest, kde nastúpil za generálneho riaditeľa pán Macejko. Ten začal svojvoľne rozhodovať o tom, ktoré z faktúr za vykonané práce sa preplatia a ktoré nie. Teda nie podľa dátumov tak, ako boli stavebné práce vykonávané a ako ich stavebné práce postupne fakturovali, ale podľa toho, ako sa pán generálny riaditeľ rozhodol. Neskôr sa však ukázalo, že to nebolo tak úplne bez poriadku, ale že sa preplácali iba tie faktúry, ktoré stavebné spoločnosti predali rôznym finančným skupinám ako pohľadávky voči Slovenskej správe ciest za 90, či dokonca 85 %. To je však precedens, ktorý nie je poznaný ani v zahraničí, lebo investor je povinný zaplatiť v zmysle výberového konania a uzavretej zmluvy tomu, kto stavebné práce vykonal, a nie nejakým neznámym finančným skupinám. Po kontrole Najvyššieho kontrolného úradu sa s tým okamžite síce prestalo, ale dodnes táto kauza nebola vysvetlená, hoci šlo o sumu viac ako 500 mil. Sk. Naopak, pán Macejko sa pol roka na to stal ministrom dopravy, pôšt a telekomunikácií. Ďalšia, dodnes nevysvetlená kauza je predaj Slovenských telekomunikácií. Už výber poradcu pre privatizáciu, keď bola jediná ponuka, nebol celkom v poriadku a už vôbec nie dohodnutá odmena. Výsledkom bola cena 1 mld. EUR za balík 51 % akcií, ale pritom sa zabudlo pripomenúť, že v tom bol aj väčšinový balík Eurotelu. Ďalej, záväzok Deutsche Telekom na 1 mld. EUR investícií do konca roka 2003 sa aj na základe vyjadrení predstaviteľov Deutsche Telekom určite nedodrží, pričom sa do tejto sumy započítavajú opäť aj investície Eurotelu. Vláda pritom nepožadovala ani splátkový kalendár na tieto investície. Pýtam sa teda: Čo urobí vláda, ak tieto investície ako podmienka predaja Slovenských telekomunikácií sa nedodržia? Ďalej sa pýtam: Ako je možné, že na takú lukratívnu ponuku, ako je privatizácia Slovenských telekomunikácií, prišla iba jediná ponuka – či už za vyššiu alebo nižšiu cenu? A taktiež sa pýtam: Kto vlastne vyhodnotil činnosť privatizačného poradcu? Ďalšou kauzou s podozrením z korupcie je predaj licencie na digitálny telekomunikačný systém GSM 1800. Hoci Európska únia jasne deklarovala, že kvôli podmienkam vytvárania konkurenčného prostredia je nevyhnutné mať na trhu aspoň troch operátorov, vtedajší pán minister Palacka svojvoľne zrušil verejnú súťaž a sám rozhodol o tom, že licencie budú rozdelené medzi dvoch doterajších operátorov GSM 900 spoločnostiam Eurotel a Globtel. Pritom seriózni kandidáti na tretieho operátora, ktorí všetci boli zo zahraničia, sami vyjadrili vážne podozrenia za takéto rozhodnutie. Pritom pán minister ako štátny zástupca alebo ako právny zástupca štátu nemal právo zrušiť súťaž, pretože zákon jasne deklaruje podmienky, za ktorých sa súťaž zrušiť môže a za ktorých nie. Ak bola zo strany ministerstva dopravy, pôšt a telekomunikácií pripravená privatizačná procedúra nekvalifikovane, súťaž sa mala pripraviť a mala byť opakovaná znova. Ani v tomto prípade do dnešného dňa žiadne vysvetlenie nebolo, hoci celá kauza stála pána ministra nakoniec miesto. Otázka je: Prečo sa do dnešných dní neočistil? Ďalším netransparentným výberovým konaním bolo poskytovanie mobilných telekomunikačných služieb v pásmach UNTS, ktorý je systémom tretej generácie, ktorý okrem hlasovej komunikácie umožňuje telekomunikačné služby s vysokými prenosovými rýchlosťami. UNTS je považovaný za jeden zo základných blokov pri vytváraní celoeurópskych telekomunikačných systémov a budovania globálnej informačnej infraštruktúry. Ide teda o mimoriadne dôležitú vec. V rámci podmienok na výberové konanie bolo stanovené, že minimálna ponúknutá cena musí byť aspoň 1 mld. Sk a víťazovi bude udelená aj licencia na prevádzkovanie telekomunikačnej siete v pásmach GSM 900 a GSM 1800. Na druhej strane však súčasným operátorom GSM 900 a 1800 firmám Eurotel a Globtel bude licencia UNTS udelená, alebo poskytnutá za tzv. pevnú cenu, ktorá bude definovaná, a teraz citujem, „percentuálna časť z licencie výberového konania víťaza“. Pýtam sa teda: Môžu byť ešte lepšie pripravené podmienky na korupciu? Kto vlastne rozhodne o tom, či to bude 1 percento, 10 alebo 100 percent z ceny víťaza? A čo keby tak museli tieto dve spoločnosti zaplatiť presne toľko, ako musí zaplatiť víťaz? O podozreniach z korupcie pri výstavbe diaľnic som hovoril už v úvode. Okrem toho, že vláda si sústavne neplní termíny výstavby a finančné objemy, ktoré si sama stanovila a schválila, dejú sa aj niektoré čudné veci. Azda najmarkantnejšia je výstavba tunela Branisko. O takzvaných volebných termínoch dokončenia tunela jún či august v minulom roku, ktoré svedčili absolútne o nekompetentnosti ministrov, vtedajších ministrov, sa ukázalo, že tunel bude dokončený až v lete tohto roku. Cena sa však vyšplhala z pôvodných 3,2 mld. Sk, ktoré boli vykreované na základe verejných tendrov, na dnešných takmer 5 mld. Sk. Pritom pôvodní dodávatelia projektových prác Žilinská univerzita a firma Krížik z Prešova boli z prác vylúčení, projekty po zaplatení odložené do zásuviek. Namiesto nich bez výberového konania nastúpili úplne nové firmy zo Švajčiarska, ktoré pod hlavičkou Krížik začali vytvárať nové projektové práce, nové technológie a spôsobilo to to, že dnes máme na Branisku v podstate otvorený účet, čo je precedens v zahraničí absolútne nepoznaný a neznalý, a nestačia sa tomuto čudovať. Výsledkom takéhoto riešenia je to, že budeme mať asi najdrahší tunel v Európe, pretože nám to vychádza asi na 1 mld. slovenských korún na jeden kilometer, a dodatky spolu s dnešnou cenou tvoria 250 % z pôvodnej ceny. Pýtam sa: Asi je za to niekto zodpovedný? Ďalej sa pýtam: Prečo sa neustále do funkcií generálnych riaditeľov či top manažérov štátnych podnikov a rozpočtových organizácií neustále dávajú rôzni politickí aktivisti, ktorí vo väčšine prípadov nemajú žiadnu prax, a ani vzdelanie čo len v príbuznom odbore. Poviem príklad Slovenskej správy ciest, kde generálny riaditeľ skončil elektrotechnickú fakultu a jediné, čo má, má prax v politických funkciách, ale v cestnom hospodárstve v živote nepracoval. Pri výstavbe diaľnic sa dejú aj niektoré ďalšie veci. Skúste sa pozrieť na staveniská, ktoré firmy stavajú. Veď verejné obstarávanie je platné počas celého času výstavby. Nie je predsa možné, aby sa po stavbe pohybovali a investorovi predkladali faktúry firmy, ktoré vo verejnej súťaži buď neboli, alebo neobstáli. Generálny dodávateľ musí v rámci verejnej súťaže predložiť aj celý subdodávateľský systém. Ak medzičasom niektorý z generálnych dodávateľov sa dostane do konkurzu, investor je povinný urobiť finančný audit a vypísať nové výberové konanie, pretože ide o štátnu zákazku. A nie podľa toho, ako sa investor rozhodne. O netransparentnosti by sa dalo hovoriť aj pri výberovom konaní na projekt a výstavbu mosta Košická v Bratislave, kde projektové práce vyhrala firma, ktorá nikdy neprojektovala most, ani pozemné komunikácie, a nakoniec sa ukázalo, že v rámci subdodávky projekt robili iné firmy. Takisto kvalifikovaný prístup vtedajšieho ministra dopravy k Slovenským aerolíniám stál túto spoločnosť na tržbách 580 mil. slovenských korún, pričom riešenie presunu troch lietadiel tejto spoločnosti legislatívne dodnes nie je uzavreté. Na záver by som sa dotkol určitého vrcholu, alebo perly tejto vlády voči podozreniam z korupcie, a to je prípad železníc. Okrem toho, že zadlženosť železníc nie je iba 48 mld. slovenských korún, ako sa to deklaruje v tlači, ale podstatne viac, pretože železnice majú úvery aj bez štátnej záruky, bez toho, že by vláda o tom vedela, a niekoľko miliárd nezaplatených faktúr. Pýtam sa: Kto je zodpovedný za rast dlhu železníc do 30 mld. za posledné štyri roky? Či azda minister nevymenúva väčšinu členov dozornej alebo správnej rady, a keď ich vymenuje, už nie je zodpovedný za to, akú činnosť vykonávajú? Už pri návrhu rozdelenia železníc sme ako opozícia konštatovali, že projekt nie je kvalifikovane pripravený a prinesie obrovské hospodárske škody. Že projekt prenesie nárast administratívy. A čo je najdôležitejšie, nerieši zadlženosť železníc. To, že sa na jednu spoločnosť naložili takmer všetky dlhy, aj tie, ktoré tam nepatria, vážne poškodilo Železnice Slovenskej republiky. Druhá oddlžená firma Železničná spoločnosť okamžite začala s novými pôžičkami, a to najskôr nákupom alebo snahou o nákup 35 motorových súprav na regionálne trate. Pýtam sa: Nie je to podozrenie z korupcie, keď sa kupujú vlaky na trate, ktoré sa polroka na to z hľadiska osobnej dopravy mali rušiť? Nevedelo sa, že za polroka tieto vozne nikto nebude potrebovať, alebo sa už uvažovalo s tým, že ich asi bude treba predať? O tom, ako to na železnici vyzerá, si dovolím pripomenúť aj činnosťou, ktorá sa týka výstavby bytov. Na výstavbu bytov Železnice Slovenskej republiky v rokoch 2000, 2001 a 2002 vynaložili 520 mil. slovenských korún. Na zabezpečenie však týchto prostriedkov boli použité aj úvery so štátnou zárukou. Pritom v zmysle nariadenia vlády č. 91 z roku 1996 o štátnych zárukách je možné finančné prostriedky získané úverom so štátnou zárukou použiť iba na projekty rozvojových projektov schválených vládou. Výstavba bytov nie je rozvojový projekt. Nesúvisí ani s transformáciou železníc. Otázka je, načo teda železnice investovali 500 mil. slovenských korún do bytov, keď tieto finančné prostriedky nemali, a nie je pravda, že sú výsledkom podnikateľskej činnosti. Okrem toho niektoré z týchto bytov boli pridelené aj pracovníkom, ktorí nepracovali v Železniciach Slovenskej republiky, a teraz budem citovať nie tlač, ale správu Najvyššieho kontrolného úradu, uvediem len dva príklady pre vašu orientáciu: absolventka narodená v roku 1977 dostala nájomnú zmluvu na trojizbový byt. Ako dôvod uvádza skutočnosť, že je viac ako rok zasnúbená a spolu so snúbencom plánujú v priebehu budúceho roka uzavretie manželstva. Ďalší prípad je opäť pridelený nový trojizbový byt a ako argument sa uvádza: býva v byte sama a má v byte strach. Tiež má strach chodiť skoro ráno na služobné cesty a večer sa neskoro vracať domov – dostala nový pridelený trojizbový byt. Dovolím si na záver povedať, že ak vláda nezastaví bačovanie na železniciach a korupciu s tým spojenú, dostane, a to myslím úprimne, dostane do vážnych problémov celý rozpočet štátu. Je dosť problematické pochopiť, prečo sa vláda tak k železniciam a vôbec k týmto veciam, ktoré súvisia s korupciou, stavia, pritom aj vláda samotná, pokiaľ ide o financovanie a vzťah k železniciam, robí veci, ktoré by robiť nemala, pretože len v minulom roku dala 3 mld. korún na výkony vo verejnom záujme ako štátnu záruku, pritom je jasne deklarované, že štátna záruka nesmeruje do spotreby, a už vôbec nie 3 mld. slovenských korún. A takisto z Fondu národného majetku tam išlo o viac ako 2 mld. slovenských korún, čo takisto nesúvisí s oddlžovaním štátu, a naopak, len zvyšuje spotrebu železníc. Preto by som na záver požiadal členov vlády, aby tie veci, ktoré som tu spochybnil a ktoré som tu nadniesol, sa snažila vyriešiť, snažila dať svoje stanovisko, lebo ak nie a veci budú neustále naťahované a zametané pod koberec, určite to problém korupcie na Slovensku nevyrieši. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Ďalej vystúpi pán poslanec Jarjabek z klubu Hnutia za demokratické Slovensko. Po ňom pán poslanec Ďaďo.